Справа № 810/2354/14
Суддя: Спиридонова В.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року 810/2354/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Спиридонової В.О., розглянувши в
порядку письмового провадження в м.
Києві адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»
до Відділу державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Алекс-Транс Груп»,
про скасування постанови, зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2014 до Київського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява товариства з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»
(далі - позивач, ТОВ «УніКредит Лізинг»)
до Відділу державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції (далі - відповідач), за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача, товариства з
обмеженою відповідальністю
«Алекс-Транс Груп» (далі - ТОВ
«Алекс-Транс Груп»), в якій позивач
просить:

1) скасувати постанову Відділу
державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції від 03.03.2014 про відмову у
відкритті виконавчого провадження
ВП№42277785 з виконання виконавчого
напису нотаріуса №5421, вчиненого 16.12.2013
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_1,
про повернення лізингоодержувачем ТОВ
«Алекс-Транс-Груп» на користь
лізингодавця ТОВ «УніКредит Лізинг»
об'єкту фінансового лізингу, який був
переданий в користування на підставі
договору фінансового лізингу №879-LD від
10.10.2008, а саме: тягач марки Renault, модель
Premium 450, тип транспортного засобу -
вантажний сідловий тягач, рік випуску
2008, державний номер АІ8026ВХ, номер шасі -
VF624GPA000024357; об'єм двигуна 10837 куб.см.,
колір синій, вартістю 687608,34 грн.

2) зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції відкрити
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого напису
нотаріуса №5421, вчиненого 16.12.2013
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_1,
про повернення лізингоодержувачем ТОВ
«Алекс-Транс-Груп» на користь
лізингодавця ТОВ «УніКредит Лізинг»
зазначеного об'єкту фінансового
лізингу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відповідачем було
безпідставно відмовлено у відкритті
виконавчого провадження з виконання
виконавчого напису нотаріуса про
повернення об'єкта фінансового лізингу
із посиланням на те, що у даному написі
не передбачено заходів примусового
характеру, які мають бути вчинені
державним виконавцем.

Також позивач наголосив, що виконавчий
напис нотаріуса, пред'явлений до
примусового виконання, вчинено
нотаріусом у відповідності до вимог
законодавства, містить всі необхідні
відомості для вчинення виконавчих дій,
та його зміст відповідає вимогам,
встановленим Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідач та третя особа заперечень
проти адміністративного позову не
надали.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких грунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, враховуючи
принципи рівності сторін, суд дійшов
наступних висновків.

Відповідно до Виписки з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії ААВ
№894935 ТОВ «УніКредит Лізинг», код за
, зареєстроване як юридична
особа 20.02.2006, номер запису в ЄДР -
0004954.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до відповідача із
заявою про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого напису нотаріуса №5421,
вчиненого 16.12.2013 приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_1, про повернення
лізингоодержувачем ТОВ
«Алекс-Транс-Груп» на користь
лізингодавця ТОВ «УніКредит Лізинг»
об'єкту фінансового лізингу, який був
переданий в користування на підставі
договору фінансового лізингу №879-LD від
10.10.2008, а саме: тягач марки Renault, модель
Premium 450, тип транспортного засобу -
вантажний сідловий тягач, рік випуску
2008, державний номер АІ8026ВХ, номер шасі -
VF624GPA000024357; об'єм двигуна 10837 куб.см.,
колір синій, вартістю 687608,34 грн.

За результатами розгляду поданої
позивачем заяви державним виконавцем
відділу Державної виконавчої служби
Вишгородського районного управління
юстиції Бондаренком О.С. було прийнято
постанову від 03.03.2014 ВП№42277785, якою
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження.

Як на підставу для відмови у відкритті
виконавчого провадження державний
виконавець у вказаній постанові
послався на те, що резолютивна частина
виконавчого документу не передбачає
заходів примусового характеру, які
мають бути вчинені державним
виконавцем для належного виконання
рішення. Також державним виконавцем
було зазначено наступне: має бути
вказано, які саме дії повинен вчинити
державний виконавець, а саме: вилучити
та повернути об'єкт фінансового
лізингу в рахунок погашення
заборгованості на загальну суму;
відсутня загальна сума стягнення за
виконавчим документом; вказані
обставини виключають можливість
виконання даного рішення.

У зв'язку з викладеним позивачеві було
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження на підставі пункту 8
частини 1 статті 26 Закону України «Про
виконавче провадження».

Не погоджуючись із зазначеною
постановою, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, суд виходить з
наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, врегульовано Законом України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
№ 606-XIV (далі - Закон України «Про
виконавче провадження»).

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження» -
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

За приписами частини першої статті 17
Закону України «Про виконавче
провадження» примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Відповідно до частини другої статті 17
Закону України «Про виконавче
провадження» державною виконавчою
службою підлягають виконанню, зокрема,
виконавчі написи нотаріусів.

Статтею 25 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Водночас, статтею 26 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено
вичерпний перелік підстав для відмови
у відкритті виконавчого провадження, а
саме у разі: пропуску встановленого
строку пред'явлення документів до
виконання; неподання виконавчого
документа, зазначеного у статті 17 цього
Закону, та неподання заяви про
відкриття виконавчого провадження у
випадках, передбачених цим Законом;
якщо рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення;
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; невідповідності
виконавчого документа вимогам,
передбаченим статтею 18 цього Закону;
офіційного оприлюднення повідомлення
про визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури;
якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів; наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

Судом встановлено, що оскаржувану
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження відповідачем
прийнято з огляду на наявність
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження (пункт 8 частини 1 статті 26
закону України «Про виконавче
провадження»).

Відтак, дослідженню у даній справі
підлягає питання відповідності
пред'явленого позивачем до виконання
виконавчого напису про повернення
об'єкта фінансового лізингу вимогам
Закону України «Про нотаріат», Закону
України «Про фінансовий лізин» та
Закону України «Про виконавче
провадження».

Досліджуючи дане питання, суд звертає
увагу на наступне.

Частиною другою статті 1 Закону України
«Про фінансовий лізинг» встановлено,
що за договором фінансового лізингу
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відповідно до частини другої статті 7
зазначеного Закону лізингодавець має
право відмовитися від договору лізингу
та вимагати повернення предмета
лізингу від лізингоодержувача у
безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
лізингоодержувач не сплатив
лізинговий платіж частково або у
повному обсязі та прострочення сплати
становить більше 30 днів. Стягнення за
виконавчим написом нотаріуса
провадиться в порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження».

Крім того, постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.99 №1172
затверджено Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів (далі - Перелік).

Відповідно до пункту 1 Переліку
стягнення заборгованості у
безспірному порядку підлягають
нотаріально посвідчені угоди, що
передбачають сплату грошових сум,
передачу або повернення майна, а також
право звернення стягнення на
заставлене майно.

Так, відповідно до пункту 8 Переліку,
для одержання виконавчого напису для
повернення об'єкта лізингу подаються,
зокрема, оригінал договору лізингу;
засвідчена лізингодавцем копія
рахунка, направленого
лізингоодержувачу, з відміткою про
несплату платежів після вручення
письмового повідомлення.

Таким чином, у випадку якщо
лізингоодержувач не сплатив
лізинговий платіж частково або у
повному обсязі, лізингодавець має
право відмовитися від договору лізингу
та вимагати повернення предмета
лізингу, яке здійснюється у
безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса в
порядку, встановленому Законом України
«Про виконавче провадження».

З матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку із несплатою ТОВ
«Алекс-Транс-Груп» лізингових платежів
за договором фінансового лізингу №879-LD
від 10.10.2008, укладеного із «УніКредит
Лізинг», останнє звернулося до
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу для
отримання виконавчого напису про
повернення об'єкта фінансового
лізингу.

Вимоги до змісту виконавчого напису
нотаріуса встановлені статтею 89 Закону
України «Про нотаріат».

Так, у виконавчому написі повинно
зазначатися: строк, за який провадиться
стягнення; суми, що підлягають
стягненню, або предмети, які підлягають
витребуванню, в тому числі пеня,
проценти, якщо такі належать до
стягнення; розмір плати, сума
державного мита, сплачуваного
стягувачем, або мита, яке підлягає
стягненню з боржника; номер, за яким
виконавчий напис зареєстровано; дата
набрання юридичної сили; строк
пред'явлення виконавчого напису до
виконання. Виконавчий напис
скріплюється підписом і печаткою
нотаріуса.

Відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» виконавчі
написи нотаріусів відносяться до
виконавчих документів, що підлягають
виконанню державною виконавчою
службою, а отже зміст виконавчих
написів нотаріуса має відповідати
також вимогам, встановленим цим
Законом.

Статтею 18 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлено
вимоги до виконавчого документа,
зокрема, у виконавчому документі
повинні бути зазначені: назва і дата
видачі документа, найменування органу,
прізвище та ініціали посадової особи,
що його видали; дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
повне найменування (для юридичних осіб)
або ім'я (прізвище, власне ім'я та по
батькові) (для фізичних осіб) стягувача
і боржника, їх місцезнаходження (для
юридичних осіб) або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер і
серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;
резолютивна частина рішення; дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Досліджуючи наявний у матеріалах
справи виконавчий напис № 5421 від 16.12.2013
про повернення об'єкта фінансового
лізингу, судом встановлено, що даний
напис вчинено нотаріусом відповідно до
вимог статті 87 Закону України «Про
нотаріат», статті 7 Закону України «Про
фінансовий лізинг» та пункту 8 Переліку
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.99 №1172.

Зі змісту виконавчого напису
вбачається, що він містить відомості,
зокрема, щодо найменування юридичних
осіб (стягувача і боржника), у даному
випадку: лізингоодержувач - ТОВ
«Алекс-Транс-Груп», та лізингодавець -
ТОВ «УніКредит Лізинг»; їх
місцезнаходження, ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності,
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника.

Крім того, резолютивна частина рішення
містить відомості про об'єкт
фінансового лізингу, який був
переданий в користування на підставі
договору фінансового лізингу №879-LD від
10.10.2008, а саме: тягач марки Renault, модель
Premium 450, тип транспортного засобу -
вантажний сідловий тягач, рік випуску
2008, державний номер АІ8026ВХ, номер шасі -
VF624GPA000024357; об'єм двигуна 10837 куб.см.,
колір синій, вартістю 687608,34 грн.; та
підлягає вилученню та поверненню за
невиплачені лізингові платежі з 30.08.2013
по 31.10.2013 за користуванням об'єкту
лізингу в сумі 18858,27 грн.

Проаналізувавши вказаний виконавчий
напис, суд дійшов висновку, що останній
містить інформацію щодо заходів
примусового характеру, які мають бути
вчинені державним виконавцем, а саме:
вилучити та повернути на користь
лізингодавця об'єкт фінансового
лізингу - відповідного транспортного
засобу. Крім того, у виконавчому написі
зазначено вартість об'єкта лізингу та
суму заборгованості.

Також суд звертає увагу на те, що з
метою встановлення єдиної
нотаріальної практики при вчиненні
виконавчих написів, зокрема, на
підставі пункту 8 Переліку документів,
за якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 29.06.1999
№1172, про повернення об'єкта
фінансового лізингу та усунення
проблемних питань, що виникають в ході
пред'явлення виконавчих написів до
примусового виконання, Міністерством
юстиції України листом від 29.06.2010
№31-32/132 надано відповідні роз'яснення, а
також для застосування у практичній
діяльності запропоновано зразок
виконавчого напису про повернення
об'єкта фінансового лізингу.

Наявний у матеріалах справи виконавчий
напис за формою і змістом відповідає
зразку, який надано Міністерством
юстиції України для використання в
роботі органами юстиції.

Враховуючи зазначене та зважаючи на
недоведеність відповідачем обставин,
передбачених пункту 8 частини 1 статті 26
закону України «Про виконавче
провадження», з якими законодавець
пов'язує право державного виконавця на
відмову у відкритті виконавчого
провадження, суд дійшов висновку, що
постанова відповідача про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
03.03.2014 ВП№42277785 прийнята з порушенням
норм Закону України «Про виконавче
провадження», у зв'язку з чим підлягає
скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача відкрити виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого напису нотаріуса № 5421,
вчиненого 16.12.2013, суд зазначає наступне.

Як було зазначено вище, за приписами
частини 2 статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Виходячи з викладеного, вимога про
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень вчинити певні дії може
підлягати задоволенню лише у тому
випадку, коли обов'язок вчинення таких
дій прямо передбачений законодавством
або безпосередньо випливає з
повноважень відповідача.

При цьому суд зауважує, що перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною третьою статті 2
КАС України критеріям, суд не
втручається у дискрецію (вільний
розсуд) суб'єкта владних повноважень
поза межами перевірки за названими
критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

У даному випадку спірні правовідносини
з приводу відкриття виконавчого
провадження відносяться виключно до
дискреційних повноважень органу,
уповноваженого здійснювати примусове
виконання виконавчих написів
нотаріусів, тобто до повноважень
державної виконавчої служби.

Відтак, позивач обрав такий спосіб
поновлення порушеного права, який
відповідно до чинного законодавства не
може бути задоволений судом у повному
обсязі.

Водночас, за приписами статей 11, 162 КАС
України, суд, установивши порушення
вимог законодавства, має захистити
права та охоронювані законом інтереси,
самостійно обравши спосіб, який би
гарантував дотримання і захист прав,
свобод, інтересів від порушень з боку
суб'єктів владних повноважень, при
цьому, спосіб захисту порушеного права
може залежати від того, припинене
порушення чи ні, при встановленні факту
продовження протиправної поведінки
суб'єкта владних повноважень на момент
вирішення спору, належним способом
захисту права може бути зобов'язання
відповідача вчинити дії на усунення
виявлених порушень.

Відтак, суд має право на підставі
частини другої статті 11 КАС України
вийти за межі позовних вимог та
застосувати той спосіб захисту
порушеного права позивача, який
відповідає фактичним обставинам
справи і відновлює порушене право
особи.

З огляду на викладене, враховуючи, що у
ході судового розгляду справи судом
встановлено факт протиправності
винесення постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження,
беручи до уваги характер спірних
правовідносин та з метою належного
способу захисту прав позивача, суд
дійшов висновку про необхідність
виходу за межі позовних вимог та
постановлення рішення, яким
зобов'язати відділ Державної
виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції вирішити
у відповідності до законодавства
питання про відкриття виконавчого
провадження з виконання виконавчого
напису нотаріуса №5421, вчиненого 16.12.2013.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доведення
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не доведено правомірності
оскаржуваного рішення та не виконано
покладеного КАС України обов'язку
доказування.

За таких обставин, виходячи з
системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, беручи до уваги недоведеність
відповідачем правомірності
оскаржуваного рішення, суд дійшов
висновку про наявність підстав для
часткового задоволення
адміністративного позову.

Вимоги про відшкодування судових
витрат позивачем заявлено не було, у
зв'язку з чим судові витрати в порядку,
передбаченому статтею 94 КАС України,
розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 9, 11, 14, 69-71, 86, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати постанову Відділу державної
виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції
Київської області про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
03 березня 2014 року ВП№42277785.

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Вишгородського
районного управління юстиції
Київської області вирішити у
відповідності до чинного
законодавства питання про відкриття
виконавчого провадження з виконання
виконавчого напису нотаріуса №5421,
вчиненого 16 грудня 2013 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_1

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
Спиридонова В.О.