Справа № 2а-3151/11
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

07 травня 2014 року Справа № 115456/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Затолочного В.С.
та Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу управління праці та соціального
захисту населення Хустської районної
державної адміністрації Закарпатської
обл. на постанову Хустського районного
суду Закарпатської обл. від 17.11.2011р. в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Хустської районної державної
адміністрації Закарпатської обл. про
визнання дій протиправними та
зобов'язання виплатити недоплачену
щорічну допомогу на оздоровлення,-

В С Т А Н О В И Л А:

30.06.2011р. ОСОБА_1 (надалі - позивач)
звернувся до суду із адміністративним
позовом, у якому просив визнати
протиправними дії управління праці та
соціального захисту населення
Хустської районної державної
адміністрації Закарпатської обл.
(надалі - відповідач, орган соціального
захисту) щодо невиплати щорічної
допомоги на оздоровлення за 2009-2010 роки,
згідно ст.48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»; зобов'язати відповідача
нарахувати і виплатити недоплачену
щорічну допомогу за 2009-2010 роки в
розмірі 5 мінімальних заробітних плат,
відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Постановою Хустського районного суду
Закарпатської обл. від 17.11.2011р.
заявлений позов задоволено, визнано
протиправною бездіяльність
відповідача щодо невиплати позивачу
разової щорічної допомоги на
оздоровлення; зобов'язано орган праці
та соціального захисту населення
нарахувати і виплатити позивачу суму
недоплаченої разової щорічної
допомоги на оздоровлення за 2009-2010 роки
в розмірі 5 мінімальних заробітних
плат, відповідно до ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати такої допомоги; з
урахуванням вже виплаченої частини
допомоги.

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, постанову суду оскаржив
відповідач, який покликаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову суду та прийняти
нове рішення, яким у задоволенні
заявленого позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим,
що при винесенні рішення судом не
враховані вимоги ст.62 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та
постанови КМ України № 562 від 12.07.2005р.
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», при цьому
останньою визначені конкретні суми
щорічної допомоги на оздоровлення.

Окрім цього, положеннями ст.71 Закону
України про Державний бюджет на 2009 рік
було надано право КМ України
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах в межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

При цьому, судом не було з'ясовано, чи
перераховувалися бюджетні кошти на
рахунок відповідача як розпорядника
коштів для виплати особам, потерпілим
від Чорнобильської катастрофи, для
здійснення виплати допомоги у розмірах
відповідно до мінімальної заробітної
плати та не повністю визначено
правосуб'єктність відповідача, його
права та обов'язки у даній сфері
публічних правовідносин.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі,
перевіривши матеріали справи та скаргу
в межах наведених у них доводів,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, з наступних
підстав.

Відповідно до ст.202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце,
зокрема, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність таких обставин;
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Як слідує з матеріалів справи та не
оспорюється сторонами, позивач
віднесений до першої категорії осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, є інвалідом
ІІ групи.

Позивач перебуває на обліку в
управлінні праці та соціального
захисту населення Хустської районної
державної адміністрації Закарпатської
обл. і у 2009-2010 роках отримав допомогу на
оздоровлення в загальній сумі 120 грн.
кожного спірного року.

Приймаючи рішення по справі, суд
виходив з того, що на підставі
пріоритетності законів над
підзаконними актами при виплаті
розміру пенсій позивачеві підлягають
застосуванню норми ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а не
постанови КМ України, які істотно
звужують обсяг встановлених законом
прав.

Колегія суддів вважає наведені
висновки такими, що не в повній мірі
відповідають фактичним обставинам
справи та нормам чинного
законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.48 Закону
України № 796-ХІІ від 28.02.1991р. «Про статус
і соціальний захист громадян, що
постраждали від Чорнобильської
катастрофи» (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) щорічна допомога на
оздоровлення виплачується інвалідам
ІІ групи у розмірі п'ять мінімальних
заробітних плат.

Дію абзацу сьомого ч.4 ст.48 наведеного
Закону зупинено на 2008 рік в частині
виплати компенсацій і допомоги у
розмірах відповідно до мінімальної
заробітної плати згідно із Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22.05.2008р. визнано таким, що
не відповідає Конституції України (є
неконституційним), зупинення дії
абзацу сьомого ч.4 ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, що постраждали від
Чорнобильської катастрофи», яке
передбачене пп.11 п.28 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005р.
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
керувався відповідач при виплаті
позивачу допомоги, встановлені
конкретні розміри виплат у визначеній
сумі, що суперечить вимогам Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Цим Законом встановлено розмір таких
виплат як кратну величину стосовно
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати.

Також чинним законодавством в 2009-2010
роках не встановлювались обмеження
щодо застосування розмірів заробітної
плати, зокрема, для реалізації положень
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

З урахуванням наведеного, постанова КМ
України № 562 від 12.07.2005р. не підлягає
застосуванню, оскільки занижує розмір
допомоги порівняно із ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та суперечить положенню ст.22
Конституції України, згідно якого
звуження змісту чи обсягу існуючих
прав та свобод не допускається.

З огляду на наведене та враховуючи
загальні засади пріоритетності Закону
України над підзаконними
нормативно-правовими актами,
застосуванню при виплаті щорічної
допомоги на оздоровлення позивачу
підлягає ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», тому така
допомога повинна бути виплачена в 2009-2010
роках у розмірі п'ять мінімальних
заробітних плат, через що дії
відповідача щодо виплати допомоги в
заниженому розмірі є неправомірними.

Також відповідно до ст.71 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» дія
положень цього Закону не може
призупинятися іншими законами, крім
законів про внесення змін до цього
Закону.

Таким чином, заявлені вимоги в частині
зобов'язання провести нарахування та
виплату щорічної допомоги на
оздоровлення за 2009-2010 роки є
підставними.

Додатково колегія суддів враховує, що
ст.3 Конституції України встановлено,
що людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав і
свобод людини є головним обов'язком
держави.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Постановою КМ України № 562 від 12.07.2005р.,
якою керувався відповідач при виплаті
позивачу допомоги, встановлені
конкретні розміри виплат у визначеній
сумі, що суперечить вимогам Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Цим Законом встановлено розмір таких
виплат як кратну величину стосовно
розміру мінімальної заробітної плати
на час виплати.

З моменту прийняття вказаної постанови
КМ України встановлені нею розміри
виплат залишились незмінними, в той час
як Верховною Радою України
неодноразово змінювався розмір
мінімальної заробітної плати.

Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено вказані виплати
в кратному розмірі від мінімальної
заробітної плати в Україні. Даним
Законом (ст.ст.62 та 67) КМ України надано
право проводити лише роз'яснення
порядку застосування цього Закону,
яким, зокрема, є постанова КМ України №
987 від 20.06.2000р. «Про затвердження
Порядку використання коштів Фонду для
здійснення заходів щодо ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи
та соціального захисту населення», та
підвищувати розміри доплат, пенсій і
компенсацій, передбачених цим Законом,
відповідно до зміни індексу вартості
життя і зростання мінімальної
заробітної плати, але не зменшувати їх
та встановлювати у твердій сумі, що не
відповідає Закону.

Іншими законами в 2009-2010 роках КМ
України також не надавалось право на
зменшення гарантованих державою
виплат, а лише надано право здійснювати
застосування норм, в яких для
розрахунків застосовується мінімальна
заробітна плата, виходячи з реальних
можливостей видаткової частини
державного бюджету.

Слід зазначити, що згідно із ст.8 КАС
України суд при вирішенні справи
керується принципом верховенства
права, відповідно до якого, зокрема,
людина, її права та свободи визнаються
найвищими цінностями та визначають
зміст і спрямованість діяльності
держави.

Разом з тим, позивачем пропущено
шестимісячний строк звернення до суду,
передбачений ст.99 КАС України,
останньою під час розгляду справи не
наведено поважних причин його
пропуску, також обґрунтовані підстави
для поновлення вказаного строку не
наведені судом першої інстанції у
судовому рішенні.

Відповідно до ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене,
приймаючи до уваги дату звернення
позивача до суду із розглядуваним
позовом, відсутність обґрунтованого
клопотання про поновлення пропущеного
строку позовні вимоги про виплату
допомоги на оздоровлення, підлягають
задоволенню лише за 2010р.

При цьому, позовні вимоги про визнання
дій протиправними, зобов'язання
провести перерахунок та виплату
допомоги на оздоровлення за 2009р.
належить залишити без розгляду у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду.

Таким чином, колегія суддів приходить
до переконливого висновку про часткове
задоволення позовних вимог, із
залишенням частини позовних вимог без
розгляду.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нового рішення про
часткове задоволення заявленого
позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 160, 195-197, п.3 ч.1 ст.198, п.4
ч.1 ст.202, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Хустської районної державної
адміністрації Закарпатської обл.
задоволити частково.

Постанову Хустського районного суду
Закарпатської обл. від 17.11.2011р.
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати дії управління праці та
соціального захисту населення
Хустської районної державної
адміністрації Закарпатської обл. щодо
невиплати на користь ОСОБА_1 допомоги
на оздоровлення за 2010р., яка
передбачена ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», -
протиправними.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Хустської районної державної
адміністрації Закарпатської обл.
нарахувати і виплатити на користь
ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення у розмірі пўять
мінімальних заробітних плат за 2010р.,
яка передбачена ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», із
врахуванням виплачених коштів за
вказаний період.

Позовні вимоги про зобов'язання
провести перерахунок та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення за
2009р. - залишити без розгляду у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, та може бути оскаржена
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
В.С. Затолочний

Н.В.Савицька