Справа № К/9991/15493/12-С
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/15493/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.,

секретар: Бовкун В.В.,

за участю представників: Публічного
акціонерного товариства
«Нікопольський завод феросплавів» -
Переяславської М.В.; Дніпропетровської
митниці - Сахарова М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Дніпропетровської митниці, яка є
правонаступником Криворізької митниці
(далі - Митниця) на постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2011
року у справі за адміністративним
позовом Відкритого акціонерного
товариства «Нікопольський завод
феросплавів», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство
«Нікопольський завод феросплавів»
(далі - Завод) до Митниці,

про визнання дій протиправними та
скасування картки відмови,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2008 року Завод звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання протиправними дій Митниці
щодо відмови у здійсненні митного
оформлення товару згідно
вантажно-митної декларації № 19506 від
24.01.2008 року, визнання протиправною та
скасування картки Митниці №
113020000/2008/000137 від 24.01.2008 року (далі -
Картка відмови) щодо відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні та пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України, зобов'язання Митниці
здійснити митне оформлення товару,
посилаючись на те, що Митниця
безпідставно відмовила в митному
оформленні товару з використанням
податкового векселя.

2 червня 2010 року постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду, у задоволенні
позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив, що ст. 63
Закону України «Про державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
заборонено у 2008 році надання
відстрочок щодо термінів сплати
податкових зобов'язань суб'єктів
господарювання за податками, зборами.
Зазначена норма закону має пріоритет
над ст. 11 Закону України «Про податок на
додану вартість», яка надає право
платникам податку на додану вартість
надавати митним органам у сплату ПДВ
податковий вексель на суму податкового
зобов'язання за цим податком, оскільки
перший Закон прийнятий пізніше та є
спеціальним.

14 червня 2011 року постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду постанова
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 2 червня 2010
року скасована, позов задоволений
частково.

Картка відмови № 113020000/2008/000137 від 24.01.2008
року визнана протиправною.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд апеляційної інстанції зазначив, що
Завод при митному оформленні товару
надав всі необхідні документи,
передбачені законодавством для
митного оформлення товару. Митниця не
навела причини відмови у митному
оформленні та пропуску товару через
митний кордон України, оскільки у
картці відмови відсутні посилання на
вимогу ст. 63 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік», у
зв'язку з цим посилання Митниці на
вказану норму закону судом визнані
неналежними.

Митниця звернулася з касаційною
скаргою з вимогою скасування постанови
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду та залишення в
силі постанови Дніпропетровського
окружного адміністративного суду,
посилаючись на порушення апеляційним
адміністративним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального і процесуального
права, обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Завод є платником податку
на додану вартість, що підтверджується
свідоцтвом № 03364616 від 14.07.1997 року.

24 січня 2008 року Завод подав для митного
оформлення до Митниці вантажно-митну
декларацію № 19506, Митниця видала
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
113020000/2008/000137.

Відповідно до Картки відмови підставою
для відмови у митному оформленні та
пропуску товару через митний кордон
України є порушення Заводом вимог ч. 2
ст. 88 Митного кодексу України в частині
ненадання відомостей, передбачених п. 4
Порядку випуску, обігу та погашення
векселів, які видаються на суму податку
на додану вартість при імпорті товарів
на митну територію України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1104 від 1.10.1997 року
(далі - Порядок № 1104).

Згідно обставин справи між сторонами
виник спір з приводу порядку митного
оформлення товару в частині відстрочки
сплати ПДВ шляхом видачі податкового
векселя.

Відповідно до ч. 2 ст. 88 Митного кодексу
України декларант зобов'язаний:
здійснити декларування товарів і
транспортних засобів відповідно до
порядку, встановленого цим Кодексом; на
вимогу митного органу пред'явити
товари і транспортні засоби для
митного контролю і митного оформлення;
надати митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур; сплатити податки і збори.

Згідно з п. 11.5. ст. 11 Закону України «Про
податок на додану вартість» з моменту
набрання чинності цим Законом платники
податку при імпорті товарів на митну
територію України можуть за власним
бажанням надавати органам митного
контролю податковий вексель на суму
податкового зобов'язання зі строком
погашення на тридцятий календарний
день з дня його поставки органу митного
контролю, один примірник якого
залишається в органі митного контролю,
другий надсилається органом митного
контролю на адресу органу державної
податкової служби за місцем реєстрації
платника податку, а третій надається
платнику податку.

Аналогічна норма міститься і в Порядку
випуску, обігу та погашення векселів,
які видаються на суму податку на додану
вартість при імпорті товарів на митну
територію України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1104 від 1.10.1997 року, відповідно до п. 3
якого зобов'язання щодо сплати податку
на додану вартість при імпорті товарів
на митну територію України виникають у
день оформлення вантажної митної
декларації (за винятком тимчасової чи
неповної, періодичної чи попередньої
декларації), але сплату можна
відстрочити шляхом видачі податкового
векселя.

Колегія суддів приходить до висновку,
що видача податкового векселя є
відстроченням сплати податку на додану
вартість.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
заборонено у 2008 році надання
відстрочок щодо термінів сплати
податкових зобов'язань суб'єктів
господарювання за податками, зборами
(обов'язковими платежами).

Норми Закону України «Про податок на
додану вартість», які дозволяють особі
надавати митним органам податковий
вексель на суму податкового
зобов'язання за податком на додану
вартість, є загальними щодо зазначених
правовідносин.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що на період виникнення правовідносин
щодо застосування вексельної форми
розрахунків з податкових зобов'язань
були чинні нормативно-правові акти -
Закон України «Про податок на додану
вартість» та Закон України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», які мали
однакову юридичну силу, але по різному
встановлювали порядок оплати
податкового зобов'язання із
застосуванням податкового векселя на
суму податкового зобов'язання. Для
вирішення цього спору необхідно
визначити, який з вказаних законів є
пріоритетним та підлягав застосуванню.

Згідно з ст. 75 Конституції України
Верховна Рада України є єдиним органом
законодавчої влади в Україні.

Конституція України не встановлює
пріоритету застосування того чи іншого
закону, в тому числі залежно від
предмету правового регулювання. Немає
також закону України, який би регулював
питання подолання колізії норм
законів, що мають однакову юридичну
силу.

Конституційний Суд України у пункті 3
мотивувальної частини рішення № 4-зп
від 3.10.1997 року у справі про набуття
чинності Конституцією України
зазначив: «Конкретна сфера суспільних
відносин не може бути водночас
врегульована однопредметними
нормативними правовими актами
однакової сили, які за змістом
суперечать один одному. Звичайною є
практика, коли наступний у часі акт
містить пряме застереження щодо
повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є й те,
що з прийняттям нового акта, якщо інше
не передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше».

Таким чином, за наявності декількох
законів, норми які по-різному регулюють
конкретну сферу суспільних відносин,
при вирішенні спорів у цих
правовідносинах суди повинні
застосовувати положення закону з
урахуванням дії закону в часі за
принципом пріоритету тієї норми, яка
прийнята пізніше.

На час виникнення спірних
правовідносин необхідно встановити
положення яких рівнозначних за
юридичною силою законів були діючими:
Закон України «Про податок на додану
вартість» чи Закон України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на час виникнення
спірних правовідносин були чинними
положення ст. 63 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Виходячи з наведеного, дії Митниці з
відмови у здійсненні митного
оформлення товару із застосуванням
векселя, відстрочкою оплати податкових
зобов'язань, та прийнятті картки
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні та пропуску товарів
і транспортних засобів через митний
кордон України не можна визнати
неправомірними, оскільки Митниця на
час спірних правовідносин діяла у
межех наданих їй повноважень
відповідно до встановлених норм
Закону.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції необґрунтовано
послався на ті обставини, що у картці
відмови відсутні посилання на вимогу
ст. 63 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України».

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»
заборонено у 2008 році реструктуризацію
заборгованості суб'єктів
господарювання перед державою за
кредитами, залученими державою або під
державні гарантії, бюджетними
позичками та фінансовою допомогою,
наданою на поворотній основі, крім
розстрочення її сплати під час санації
такого суб'єкта господарювання за
участю інвестора, який бере на себе
солідарні зобов'язання щодо погашення
такої заборгованості у термін не
більше ніж на три роки. При цьому, сума
пені, яка нарахована внаслідок
невиконання позичальником зобов'язань
за таким кредитом, бюджетною позичкою
або фінансовою допомогою на
реструктуровану суму заборгованості,
списується; списання заборгованості
суб'єктів господарювання перед
державою за кредитами, залученими
державою або під державні гарантії,
бюджетними позичками та фінансовою
допомогою, наданою на поворотній
основі, крім заборгованості суб'єктів
господарювання, визнаних у
встановленому порядку банкрутами,
вимоги щодо погашення заборгованості
яких не були задоволені у зв'язку з
недостатністю їх активів; надання
відстрочок щодо термінів сплати
податкових зобов'язань суб'єктів
господарювання за податками, зборами
(обов'язковими платежами).

Колегія суддів не може погодитися з
рішення суду апеляційної інстанції
щодо скасування картки відмови з тих
підстав, що в ній відсутні посилання на
ст. 63 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України».

Відповідно до ч. 6 ст. 86 МК України
відмова митного органу в прийнятті
митної декларації повинна бути
вмотивованою, а про причини відмови має
бути письмово повідомлено декларанту.

За змістом п. 1 Порядку оформлення й
використання картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України, затвердженого наказом
Державної митної служби № 1227 від 12.12.2005
року, картка відмови - це письмове
повідомлення заінтересованим особам
про відмову в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України.

На день прийняття рішення про відмову в
митному оформленні товару була чинною
ст. 63 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік та про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України», що унеможливлювало
виконання Митницею дій з митного
оформлення товару шляхом прийняття
податкового векселя на суму
податкового зобов'язання за податком
на додану вартість.

Суд апеляційної інстанції дійшов до
помилкового висновку щодо
обґрунтованості позовних вимог в
частині визнання протиправною та
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
та пропуску товарів та транспортних
засобів через митний кордон України №
113020000/2008/000137 від 24.01.2008 року і
необґрунтовано скасував постанову
суду першої інстанції.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судове рішення Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального права.

Постанова Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
повинна бути залишена без змін, як така,
що відповідає вимогам чинного
законодавства.

Керуючись ст., ст. 220, 221, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Дніпропетровської
митниці задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 14 червня 2011 року скасувати, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 2
червня 2010 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
але може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, визначених
статтею 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.