Справа № 802/3144/13-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/9803/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.,

при секретарі: Сватко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року

та увалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2014
року

по справі №802/3144/13-а

за позовом Гайсинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (надалі - Гайсинська
ОДПІ ГУ Міндоходів у Вінницькій
області)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(надалі - ФОП ОСОБА_1)

про стягнення боргу, -

встановив:

У липні 2013р. позивач звернувся до суду з
позовом (з урахуванням уточнень) до ФОП
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по
штрафних санкціях 127068,35грн.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 13.11.2013р.,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 12.02.2014р., позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх
судових інстанцій, відповідач
звернувся із касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій просить скасувати судові
рішення та постановити ухвалу, якою
адміністративний позов залишити без
розгляду, посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанції норм процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну
скаргу позивач зазначає, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правову оцінку обставинам справи
судами надано правильно, а доводи
касаційної скарги є необґрунтованими.
Отже, позивач просить залишити
касаційну скаргу без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанції, за результатами
документальної позапланової виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
спірний період, Гайсинською ОДПІ
складено акт за №1951/1700/НОМЕР_1 від
06.10.2010р. Перевіркою встановлено
порушення п.2.6 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
правління Національного Банку України
від 15.12.2004 року №637.

За наслідком перевірки податковим
органом 08.10.2010р. прийнято рішення
№ про застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 127068,35грн.

Не погоджуючись з даним рішенням
відповідач оскаржив його до
Вінницького окружного
адміністративного суду (справа
№2-а-4450/10/0270), рішенням якого 08.12.2010р.,
залишеного без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
21.02.2013р., в задоволенні позовних вимог
ФОП ОСОБА_1 відмовлено. Рішення набрало
законної сили.

З метою погашення податкового боргу
Гайсинською ОДПІ сформовано та вручено
відповідачу податкову вимогу форми «Ю»
№28 від 24.04.2013р., яка отримана останнім
03.05.2013р.

За відповідачем станом на час
звернення до суду рахується
заборгованість перед бюджетом
штрафних санкціях у розмірі 127068,35грн.,
нараховані за порушення законодавства
про патентування, норм регулювання
обігу готівки та про застосування РРО у
сфері торгівлі, що підтверджується
довідкою про наявність заборгованості
станом на 03.07.2013р. та даними облікової
картки платника податків.

У зв'язку з наявністю заборгованості та
відсутністю добровільної сплати
відповідачем податкової
заборгованості позивач звернувся з
даним позовом до суду про стягнення
такої заборгованості перед бюджетом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якими,
погодилась колегія апеляційного суду,
з урахуванням ч.1 ст.255, ч.5 ст.254 КАС
України виходив з того, що ухвалою
Вінницького окружного
адміністративного суду від 05.08.2013р.
клопотання представника відповідача,
по даній адміністративній справі,
задоволено та залишено
адміністративний позов Гайсинської
ОДПІ - без розгляду. Однак, ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 12.09.2013р.
ухвалу суду першої інстанції
скасовано, а справу направлено до
Вінницького окружного
адміністративного суду для
продовження розгляду. При цьому
апеляційний суд у своєму рішенні
вказав, що початок перебігу строку на
звернення із адміністративним позовом
про стягнення з ФОП ОСОБА_1, штрафних
санкцій у розмірі 127068,35грн., у
податкового органу виник після
ухвалення рішення Вищим
адміністративним судом України, а саме
з 21.02.2013р.

Проте, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з такими висновками судів
попередніх інстанції з огляду на
наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
10.07.2013р. Гайсинська ОДПІ, у
відповідності до п.п.20.1.18 п.20.1 ст.20 ПК
України, звернулась в суд з позовом про
стягнення з ФОП ОСОБА_1 боргу по
штрафним санкціям в дохід Державного
бюджету України.

Згідно частини третьої статті 6 КАС
України, суб'єкти владних повноважень
мають право звернутись до
адміністративного суду у випадках,
передбачених Конституцією та законами
України.

Пунктом 3.7 Прикінцевих положень Закону
України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про
судоустрій і статус суддів" було
внесено зміни до ст. 99 КАС України, які
набули чинності з 30 липня 2010 року.

Згідно із зазначеними змінами
загальний строк звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи,
визначений частиною другою статті 99
КАС України, зменшено з одного року до
шести місяців.

Водночас 1 січня 2011 року набрав
чинності Податковий кодекс України
(пункт 1 розділу XIX "Прикінцеві
положення" цього Кодексу).

Статтею 102 Податкового кодексу України
врегульовано питання застосування
строків давності визначення
податкових зобов'язань, які становлять
1095 днів.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року
№1/99-рп, частину першу статті 58
Конституції України щодо дії
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права
особи, у тому числі права особи на
звернення до суду, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент виникнення відповідного
права.

Водночас неприпустимість зворотної
дії нормативно-правового акта полягає
в тому, що запроваджені ним нові норми
не можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності. Отже, приписи
нового нормативно-правового акта не
можуть змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене тривалість і
правила обчислення строку звернення
особи до суду визначаються за тими
правилами, які були чинними на момент
початку перебігу відповідного строку.

Отже, тривалість строку звернення до
суду не змінюється в разі подальших
змін законодавства, яке регулює
відповідні відносини. Тому строк
звернення до суду розпочинається і
закінчується з урахуванням тієї
тривалості, яка передбачалася на
момент початку перебігу відповідного
строку.

При цьому тривалість строку звернення
до суду не змінюється залежно від того,
коли було реалізоване право на позов.
Відповідно тривалість строку
звернення до адміністративного суду не
залежить від того, коли було фактично
пред'явлено позов.

За таких обставин, з метою правильного
обчислення строків звернення до суду
визначальним є встановлення часу
виникнення права на звернення до суду.

Спеціальним законом з питань
оподаткування, який установлює порядок
погашення зобов'язань юридичних або
фізичних осіб перед бюджетами та
державними цільовими фондами з
податків і зборів (обов'язкових
платежів), включаючи збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення є Закон України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетними та
цільовими фондами» (чинний на час
виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до визначення наведеному в
пункті 1.2 статті 1 цього Закону
податкове зобов'язання це зобов'язання
платника податків сплатити до бюджетів
або державних цільових фондів
відповідну суму коштів у порядку та у
строки, визначені цим Законом або
іншими законами України.

Як свідчать матеріали справи, до ФОП
ОСОБА_1 застосовані штрафні (фінансові)
санкції, за порушення п.2.6 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою правління
Національного банку України № 637 від
15.12.2004 року, відповідно до Указу
Президента України № 436/95 від 12.06.1995
року «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки»

Отже, застосовані до відповідача
штрафні (фінансові) санкції є
різновидом
адміністративно-господарських
санкцій, і на них не розповсюджуються
положення щодо узгодження податкового
зобов'язання, встановлені Законом
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами і державними цільовими
фондами».

Відповідно до ст.100 КАС України,
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи наведене, колегія суддів
касаційної інстанції дійшла висновку,
що позивачем пропущено шестимісячний
строк звернення до суду з позовом про
стягнення з відповідача штрафних
(фінансових) санкцій.

Також слід зазначити, що факт
попереднього звернення відповідача до
суду з приводу оскарження рішення
суб'єкта владних повноважень є
реалізацією права суб'єкта
господарювання і не може впливати на
перебіг строку звернення до суду
суб'єкта владних повноважень, оскільки
не позбавляє суб'єкта владних
повноважень на звернення до суду із
позовом про стягнення такої суми
санкцій.

Керуючись статтями 100, п.9 ч.1 ст155
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 -задовольнити.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2013 року та увалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 12 лютого 2014 року - скасувати.

Адміністративний позов Гайсинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення боргу - залишити без
розгляду.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В. Вербицька

___________________ О.В. Муравйов