Справа № 567/1580/13-а
Суддя: Малахова Н.М.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Малахова Н.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"06" травня 2014 р.
Справа № 567/1580/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Малахової Н.М.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Котік Т.С.,

при секретарі
Хаюк Т.В. ,

за участю прокурора Слівінського О.О.

позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Заступника прокурора Запорізької
області на постанову Острозького
районного суду Рівненської області від
"13" лютого 2014 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до Прокуратури Запорізької
області визнання нечинними рішень
та зобов'язання вчинити дії,стягнення
грошових коштів та моральної шкоди,- ,

ВСТАНОВИВ:

У 2009 році ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до Прокуратури Запорізької
області про визнання нечинними рішень,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення матеріальних збитків та
моральної шкоди.

Під час розгляду справи шляхом
зменшення та зміни позовних вимог,
відмови від частини позовних вимог та
прохання залишити частину позовних
вимог без розгляду, позивач остаточно
просив суд стягнути з Прокуратури
Запорізької області на свою користь 3834
грн. 35 коп. недоплаченої грошової
допомоги, 6864 грн. 49 коп. заробітної
плати, 2585 грн. 16 коп. недоплаченої
компенсації за невикористану
відпустку, 7777 грн. 06 коп. компенсації
втрат грошових доходів, 5000 грн. на
відшкодування моральної шкоди та
судові витрати, а також зобов'язати
прокуратуру Запорізької області
нарахувати та виплатити йому заробітну
плату за період з 13.11.2006 року по 20.01.2007
року з урахуванням індексу інфляції за
порушення строків її виплати.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилався на те, що наказом
прокурора Рівненської області від
30.06.1993 № 117 був призначений на посаду
помічника прокурора Острозького
району Рівненської області, а 02.01.2007
року наказом прокурора Запорізької
області був звільнений з роботи з
органів прокуратури за власним
бажанням з посади старшого помічника
прокурора Запорізької області з питань
захисту інтересів громадян та держави
при виконанні судових рішень і його
стаж роботи в органах прокуратури
складає 13 років 6 місяців 23 дні.
Вказував, що відповідач порушив його
права при виплаті грошової допомоги ,
що в порушення ст. 116 КЗпП в день
звільнення з ним по даний час повністю
не проведений розрахунок та не
донараховано заробітну плату у розмірі
6864 грн. 49 коп., не виплачено компенсацію
за невикористану відпустку у розмірі
2585 грн. 16 коп., які підлягають стягненню
разом зі стягненням компенсації грати
частини заробітку за неповне
проведення розрахунку при звільненні в
сумі 7777 грн. 06 коп. Окрім того,
прокуратурою Запорізької області йому
безпідставно не виплачено заробітну
плату за період з 13.11.2006 року 20.01.2007 року,
а тому просив зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити йому заробітну
плату за вказаний період з урахуванням
індексу інфляції за порушення строків
її виплати.

Справа слухалася неодноразово.
Постановою Острозького районного суду
Рівненської області від 13.02.2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
прокуратури Запорізької області на
користь ОСОБА_3 3834 грн. 35 коп.
недоплаченої грошової допомоги, 6864 грн.
49 коп. заробітної плати 2585 грн. 16 коп.
недоплаченої компенсації за
невикористану відпустку, 7777 грн. 06 коп.
компенсації втрат грошових доходів, 500
грн. на відшкодування моральної шкоди,
762 грн. 09 коп. витрат на сплату судового
збору, 1800 грн. витрат на проведення
судово-економічної експертизи.

В решті позовних вимог відмовлено.
Повернуто ОСОБА_3 1741 грн. 31 коп.
переплачених витрат на сплату судового
збору та 08 грн. 50 коп. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора Запорізької області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
просить скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити у
задоволені позову у повному обсязі.

Розглянувши справу у межах, визначених
ст. 195 КАС України, колегія суддів
вважає. що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що наказом
прокурора Рівненської області від /
30.06.1993 № 117 позивач був призначений на
посаду стажистом помічника прокурора
Острозького району Рівненської
області з виплатою заробітної плати по
посаді стажиста, а наказом прокурора
Запорізької області від 22.01.2007 № 28-1 він
за власним бажанням звільнений з
органів прокуратури з посади старшого
помічника прокурора Запорізької
області з питань захисту інтересів
громадян та держави при виконанні
судових рішень.

Як встановлено судом , позивач
працював з 30.06.1993 року по 11.05.2002 року в
прокуратурі Рівненської області, в
період з 14.05.2002 року по 31.03.2005 року в
прокуратурі Запорізької області, в
період з 21.04.2005 року по 08.12.2005 року в
прокуратурі Київської області, а в
період з 29.12.2005 року по 22.01.2007 року в
прокуратурі Запорізької області на
прокурорських посадах.

Таким чином, безперервний стаж роботи
ОСОБА_3 в органах прокуратури складає 13
років 05 місяців 11 днів при загальному
стажі не менше 20 років на час
звільнення з органів прокуратури та 13
років 01 місяць 10 днів на час
призначення пенсії.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов висновків, що позов підлягає до
часткового задоволення, оскільки при
звільнені позивача з роботи йому не
було виплачено грошову допомогу, в
порушення приписів ст. 116 КЗпП України в
день його звільнення не було проведено
виплату всіх належних йому сум.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
порушення прав позивача при виплаті
йому грошової допомоги при звільнені,
заробітної плати та компенсації за
невикористану відпуску, оскільки вони
ґрунтуються на приписах чинного
законодавства.

Зокрема, відповідно до ст. 50-1 Закону
України "Про прокуратуру" прокурори і
слідчі зі стажем роботи не менше 20
років, у тому числі зі стажем роботи на
посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менш 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.

Відповідно до ч. 5 ст. 50-1 Закону України
"Про прокуратуру" (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин) до
20-річного стажу роботи, що дає право на
пенсію за вислугою років,
зараховується час роботи на
прокурорських посадах, перелічених у
ст.. 56 цього Закону, в тому числі у
військовій прокуратурі, стажистами в
органах прокуратури, слідчими, суддями,
на посадах начальницького складу
органів внутрішніх справ, офіцерських
посадах Служби безпеки України,
посадах державних службовців, які
займають особи з вищою юридичною
освітою, в науково-навчальних закладах
Генеральної прокуратури України
працівникам, яким присвоєно класні
чини, на виборних посадах в державних
органах, на посадах в інших
організаціях, якщо працівники, що мають
класні чини, були направлені туди, а
потім повернулися в прокуратуру,
строкова військова служба, половина
строку навмання у вищих юридичних
навчальних закладах, частково
оплачувана відпустка жінкам по догляду
за дитиною до досягнення нею трьох
років.

Частиною 15 ст. 50-1 Закону України "Про
прокуратуру" (в редакції на час
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що прокурорам та слідчим
прокуратури у разі виходу на пенсію за
вислугою років виплачується грошова
допомога без сплати податку у розмірі
місячного заробітку, з якого обчислена
пенсія, за кожен повний рік роботи
прокурором, слідчим прокуратури чи на
посадах у науково-навчальних закладах
прокуратури.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
вірних висновків, що у відповідності
до приписів ст. 50-1 Закону України "Про
прокуратуру" до стажу роботи, який дає
право на виплату грошової допомоги у
разі виходу на пенсію, зараховується і
період роботи стажистом на помаді
помічника прокурора в органах
прокуратури.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 як станом
на 21 вересня 2006 року, так і станом на
22.01.2007 року в органах прокуратури
пропрацював повних 13 років, а згідно
довідки управління Пенсійного фонду
України в Куйбишевському районі
Запорізької області пенсія йому
обчислена із середньомісячного
заробітку 4511 грн., отже розмір належної
йому до виплати грошової допомоги
складає 58643 грн.

Оскільки прокуратурою Запорізької
області грошова допомога позивачу
тривалий час не виплачувалась та в
подальшому 08.01.2009 року йому відмовлено
у видачі допомоги і сплачено 03.04.09 року
лише частково за 12 повних років роботи,
то суд першої інстанції дійшов вірних
висновків про те, що невиплаченою була
грошова допомога за один повний рік
роботи в прокуратурі, що становить 3834
грн. 35 коп. з врахуванням 15% податку,
визначеного Законом України "Про
податок з доходів фізичних осіб", який
діяв на час виникнення спірних
правовідносин, а тому зазначену суму
необхідно стягнути з відповідача.

Окрім того, судом встановлено, що за
період з 13.11.2006 року по 20.01.2007 року
заробітна плата ОСОБА_3 не
нараховувалась, оскільки в табелі
обліку робочого часу були вказані дні
неявки.

В той же час, з табелю обліку робочого
часу прокуратури Запорізької області
за грудень 2006 року встановлено, що
напроти прізвища ОСОБА_3 містяться
позначки "н" за всі робочі дні, а з
табелю обліку робочого часу
прокуратури Запорізької області за
січень 2007 року встановлено, що напроти
прізвища ОСОБА_3 містяться позначки "л"
за всі робочі дні по день звільнення з
роботи, тобто зазначено, що ОСОБА_3
протягом зазначеного часу перебував на
лікарняному.

Згідно довідки Острозької ЦРЛ ОСОБА_3 в
період з 13.11.2006 року по 29.12.2006 року
перебував на стаціонарному лікуванні
та йому було видано лікарняний листок
№969698, а в період з 02.01.2007 року по 19.01.2007
року перебував на амбулаторному
лікуванні та йому було видано
лікарняний листок №477801.

Враховуючи, що згідно довідок
прокуратури Запорізької області за
період з 13.11.2006 року по 20.01.2007 року
заробітна плата ОСОБА_3 не
нараховувалась, в судовому засіданні
відповідачем не доведено, що у вказаний
період ОСОБА_3 вчинив прогул чи був
відсутній на роботі з власної вини, а
обов'язок доказування цього,
відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України,
лежить на прокуратурі Запорізької
області, то суд першої інстанції дійшов
обґрунтованих висновків про те, що
відповідачем не доведено відсутність
ОСОБА_3 на роботі протягом грудня 2006
року та січня 2007 року без поважної
причини.

З врахуванням Постанови Кабінету
Міністрів України №268 від 09.03.2006 року
"Про упорядкування структури та умов
оплати праці працівників апарату
органів виконавчої влади, органів
прокуратури, судів та інших органів" зі
змінами, внесеними постановою Кабінету
Міністрів України №984 від 19.07.2006 року
"Деякі питання оплати праці
працівників апарату органів
виконавчої влади, органів прокуратури,
судів та інших органів" станом на 01.04.2006
року заробітна плата ОСОБА_3 становила
4511 грн. Зазначене підтверджується
довідкою прокуратури Запорізької
області.

Як встановлено судом, що
підтверджується табелями обліку
робочого часу, які є первинними
документами при визначенні заробітної
плати працівника та розрахункових
листів за відповідні періоди
встановлено, що в квітні 2006 року ОСОБА_3
отримав 267.7,10 грн. заробітку за місяць
роботи (всього 19 робочих днів), а мав
отримати 4711 грн. з врахуванням премії в
розмірі 200 грн., в травні 2006 року - 495,42
грн. заробітку за 04 робочі дні (всього 20
робочих днів), а мав отримати 902,20 грн., в
червні 2006 року - 924 грн. заробітку за 07
робочих днів (всього 20 робочих днів), а
мав отримати 1578,87 грн., в липні 2006 року -
2483,13 грн. заробітку за 20 робочих днів
(повний робочий місяць), а мав отримати
4511 грн., в серпні 2006 року - 3558,85 грн.
заробітку за 18 робочих днів (всього 22
робочі дні), а мав отримати 3866,57 грн., в
вересні 2006 року - 2052,40 грн. заробітку за
17

робочих днів, (всього 22 робочі дні по
табелю), а мав отримати 3485,75 грн.

Окрім того, згідно табелів обліку
робочого часу та розрахункових листів
за період в жовтня 2006 року - січня 2007
року нарахування заробітної плати за
вказаний період позивачу не
проводилось .

Отже, дослідженими судом документами
та висновком судово-економічної
експертизи, якому судом першої
інстанції надано оцінку у сукупності
усіх доказів встановлено, що за період
квітня-вересня 2006 року ОСОБА_3 не
доплачено 6864 грн. 49 коп. заробітної
плати.

Судом також встановлено, що при
звільненні з роботи позивачу була
нарахована компенсація за
невикористану відпустку за 36
календарних днів за період з 01.04.2006 року
по 31.12.2006 року.

Як встановлено судом, нарахування
відповідачем компенсації за
невикористану відпустку проведено
шляхом ділення 17471,75 грн. нарахованої
позивачу заробітної плати за період
квітня-грудня 2006 року на кількість
відпрацьованих днів (268 днів) та
множення на кількість днів
невикористаної відпустки (36 днів), що
становить 2346,84 коп.

Проте, в травні та серпні 2006 року ОСОБА_3
нараховувались відпускні відповідно
2050,08 грн. та 250,83 грн. та в липні 2006 року
2134,08 грн. лікарняних, які підлягають
включенню в загальну суму для
визначення компенсації за
невикористану відпустку.

Відповідно до п. 2 розділу II постанови
Кабінету Міністрів України №100 від
08.02.1995 року "Про затвердження порядку
обчислення середньої заробітної плати"
обчислення середньої заробітної плати
для виплати компенсації за
невикористану відпустку провадиться
виходячи з виплат за останні 12
календарних місяців роботи, що
передують місяцю надання відпустки або
виплати компенсації за невикористану
відпустку. Положеннями абзацу 7 п. 2
розділу II зазначеної постанови
встановлено, що у разі зміни структури
заробітної плати з одночасним
підвищенням посадових окладів
працівникам органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до актів законодавства
період до зміни структури заробітної
плати виключається з розрахункового
періоду.

Отже, оскільки відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України №268 від
09.03.2006 року проведено підвищення
посадових окладів, то в обліковий
період для нарахування компенсації за
невикористану відпустку слід включити
період квітня- грудня 2006 року.

Відповідно до розділу III постанови
Кабінету Міністрів України №100 від
08.02.1995 року "Про затвердження порядку
обчислення середньої заробітної плати"
при обчисленні середньої заробітної
плати для компенсації за невикористані
відпустки до фактичного заробітку
включаються виплати за час, протягом
якого працівнику зберігається
середній заробіток та допомога у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Оскільки нарахування допомоги у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
за жовтень та листопад 2006 року зроблено
в січні 2007 року, то ці дні необхідно
виключити з розрахункового періоду.

Як встановлено судом , в грудні 2006 року
ОСОБА_3 не працював з поважних причин,
тому відповідно до абзацу 6 розділу II
постанови Кабінету Міністрів України
№100 від 08.02.1995 року "Про затвердження
порядку обчислення середньої
заробітної плати", дні за грудень 2006
року також необхідно виключити з
розрахунку.

З огляду на вищенаведене, суд першої
інстанції дійшов вірних висновків, що
компенсація за невикористану
відпустку ОСОБА_3 повинна становити-
4511+2952,28+1578,87+6645,08+4117,4+3485,75 : 170 днів х 36
днів = 4932 грн., що в різниці з виплаченою
компенсацією становить 2585 грн. 16 коп., а
отже зазначену суму необхідно стягнути
з відповідача.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованих висновків , що в
порушення приписів ст. 116 КЗпП України
при звільнені позивача з роботи йому
не було донараховано заробітну плату у
розмірі 6864,49 грн., не виплачено
компенсацію за невикористану
відпустку у розмірі 2585,16 грн., тому
позов в цій частині підлягає до
задоволення.

Вирішуючи спір в частині відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
вірно застосував приписи ст. 237-1 КЗпП
України, якою визначено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Як встановлено судом, відповідачем
було порушено трудові права позивача,
що призвело до його хвилювань та
вимагало додаткових зусиль для
організації свого життя, що вказує на
необхідність відшкодування моральної
шкоди.

Розмір відшкодування моральної шкоди
вірно визначено судом першої інстанції
з врахуванням характеру порушень,
глибини душевних страждань, вимог
розумності та справедливості .

Проте, вирішуючи спір в частині
стягнення на користь позивача 7777,06 грн.
компенсації за порушення строків
виплати заробітної плати та
компенсації за невикористану
відпустку суд першої інстанції не
врахував, що відповідно до приписів ст.
2 Закону України "Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати" визначено, що компенсація
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх виплати
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам, під
якими слід розуміти грошові доходи
громадян, які вони одержують на
території України і які не мають
разового характеру: пенсії, соціальні
виплати, стипендії, заробітна плата
(грошове забезпечення) та інші.

Таким чином, компенсації підлягають
лише суми нарахованої, але не
виплаченої працівникові заробітної
плати .

Отже, оскільки постанова суду першої
інстанції в цій частині прийнята з
порушенням норм матеріального права,
то вона підлягає скасуванню з
прийняттям у цій частині нової
постанови про відмову у задоволені
позову.

Постанова у частині щодо відмови у
задоволені позову не оскаржується.

Розмір судових витрат судом першої
інстанції визначено з дотриманням
приписів ст. 87, ст. 94 КАС України,
оскільки позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

З огляду на вищенаведене, апеляційна
скарга заступника прокурора
Запорізької області підлягає
задоволенню частково, а постанова суд
першої інстанції скасуванню в частині
стягнення на користь позивача
компенсації втрат грошових доходів. В
решті постанова підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника
прокурора Запорізької області
задовольнити частково. Постанову
Острозького районного суду
Рівненської області від "13" лютого 2014 р.
скасувати в частині стягнення з
Прокуратури Запорізької області на
користь ОСОБА_3 7777 грн. 06 коп.
компенсації втрат грошових доходів та
прийняти в цій частині нову постанову
про відмову у задоволені позову.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання її в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Н.М. Малахова

судді: (підпис)
І.Ф.Бондарчук

(підпис)
Т.С. Котік

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Н.М. Малахова

Повний текст cудового рішення
виготовлено "07" травня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Прокуратура Запорізької області
вул.Матросова, 29-а,м.Запоріжжя,69057

4-Прокуратура Житомирської області 1-го
Травня 11, Житомир,Житомирська область.
- ,