Справа № 9101/151174/2012
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2014 рокусправа № 2а/0470/12450/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 09 листопада
2011 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково - виробнича
фірма "Українські національні
інформаційні системи" до Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
листопада 2011 року адміністративний
позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково - виробнича
фірма "Українські національні
інформаційні системи" до Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення - задоволено
повністю: визнано нечинним податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська від 08
вересня 2011 року №.

Не погодившись з постановою суду,
Державна податкова інспекція у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби подала апеляційну
скаргу, в якій просила скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог позивача в
повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ДПІ у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
була проведена позапланова невиїзна
документальна перевірка ТОВ
"Науково-виробнича фірма "Українські
національні інформаційні системи" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства, своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків й зборів при укладанні
і виконанні договорів №293 від 15.10.08р.,
№357 та №358 від 10.11.2009р. між Державним
підприємством "Український державний
центр радіочастот" та ТОВ "НВФ "УНІС", за
результатами якої був складений акт
№1955/232/32614261 від 25.08.2011 року.

В Акті перевірки зроблені висновки про
порушення ТОВ "Науково-виробнича фірма
"Українські національні інформаційні
системи": пп. 5.3.9, п. 5.3, ст. 5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.94р. №334/94-ВР (із
змінами та доповненнями), що призвело
до заниження податку на прибуток на
загальну суму 5370208,00 грн; пп. 7.4.4, п. 7.4 ст.
7 Закону України від 03.04.97 №168/97-ВР "Про
податок на додану вартість" (із змінами
та доповненнями), що призвело до
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість на загальну
суму 4 249 767,00 грн..

На підставі висновків акту перевірки
згідно пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 та п. 58.1 ст. 58,
ст. 123 Податкового кодексу України,
ДПІ у Кіровському районі м.
Дніпропетровська було винесено
податкове повідомлення-рішення форми
"Р" № від 08 вересня 2011р. згідно
якого збільшено суму грошового
зобов'язання ТОВ "Науково-виробнича
фірма "Українські національні
інформаційні системи" з податку на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів у розмірі за основним
платежем 4249767,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями 1062441,75 грн.

Правомірність та обґрунтованість
податкового повідомлення-рішення,
прийнятого на підставі акту перевірки,
є предметом спору, переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги у повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
того, що при здійсненні владних
управлінських функцій відповідачем не
доведено належними засобами
доказування наявність у позивача
умислу на укладання договорів з метою
ухилення від сплати податків, а відтак
і правомірність прийняття спірного
податкового повідомлення - рішення.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до п.5.1 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" від 28.12.94 року №334/94-ВР
(далі - Закон №334/94-ВР) визначено, що
валовим витратами виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону №334/94-ВР
передбачається, що не належать до
складу валових витрат будь-які витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" від 03.04.97 №168/97-ВР (далі -
Закону №168/97-ВР) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пп.7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР
зазначається, що якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Згідно до пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону №168/97-ВР
встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону №168/97-ВР
передбачається, що підставою для
нарахування податкового кредиту є
податкова накладна, яка видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Згідно зі ст.9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Виходячи з вищевикладених норм
законодавства, колегія суддів робить
висновок про те, що витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Так, судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
фірма "Українські національні
інформаційні системи" та Державним
підприємством "Український державний
центр радіочастот" були укладені
наступні договори:

- Договір №293 від 15 жовтня 2008 року про
закупівлю за державні кошти та
впровадження програмно-технічного
комплексу «автоматизована
інформаційна система обліку мобільних
терміналів на території України (УНІС -
Звіт);

- Договір №357 від 10.11.2009 року на
виконання робіт та послуг щодо
розробки та впровадження системи
синхронізації баз даних кодів ІМЕІ та
EІR, де ТОВ "Науково-виробнича фірма
"Українські національні інформаційні
системи" - Виконавець а ДП "Український
державний центр радіочастот" -
Замовник. Загальна сума договору -
18000000,00 грн.

- Договір №358 від 10.11.2009 року на
закупівлю за державні кошти другої
черги створення автоматизованої
інформаційної системи обліку
мобільних телефонів (ІСОМТ на
території України) роботи та послуги
щодо другої черги створення
автоматизованої інформаційної системи
обліку мобільних телефонів на
території України, де ТОВ НВФ "УНІС" -
Виконавець, а ДП "УДЦР" - Замовник.
Загальна сума договору - 14380000,00 грн.

Відповідно до умов вищезазначених
Договорів ТОВ "Науково-виробнича фірма
"Українські національні інформаційні
системи" зобов'язалося виконати роботи
щодо розробки та впровадження системи
синхронізації баз даних кодів ІМЕІ та
ЕІR та щодо створення автоматизованої
інформаційної системи обліку
мобільних телефонів (ІСОМТ) на
території України. Загальна вартість
договорів склала 32 380 000,00 грн..

Виходячи з матеріалів справи, судом
встановлено, що підставою для висновку
в акті перевірки про порушення
позивачем норм податкового
законодавства були висновки
експертизи, яка проведена 7 центру
(Центру судових і спеціальних
експертиз) Українського наукового -
дослідного інституту спеціальної
техніки та судових експертиз СБ
України, також протоколи допиту свідка
ОСОБА_1 від 22.02.11р. та 27.04.11р. проведених
заступником начальника 2 відділу 1
управління СБ України полковником
юстиції Шалаком Б.І..

Також, як зазначав відповідач, ТОВ
"Науково-виробнича фірма "Українські
національні інформаційні системи" було
надано до перевірки акти виконаних
робіт, договори що не відповідають
вимогам до первинних документів, а
саме, підпис посадових осіб та печатки
виконані невідомими особами. Таким
чином, відповідач вважає, що виходячи з
результатів експертизи, допитів свідка
ОСОБА_1 та керуючись нормами
законодавчих актів України первинні
документи надані позивачем під час
перевірки не мають статусу первинних
документів.

Колегія суддів не погоджується з
даними висновками відповідача,
виходячи з наступного.

Так, колегія суддів зазначає, що
інформація про наявність експертизи та
показання свідків із копій протоколів
допиту під час провадження досудового
слідства у кримінальній справі,
розслідування за якою не належить до
компетенції органів державної
податкової служби, не може слугувати
доказом вчинення позивачем порушення у
сфері податкового законодавства, а
також не стосується предмету
документальної перевірки, визначеного
відповідно до п.75.1.2 Податкового
кодексу України і тому лежить поза
компетенції відповідача, реалізація
якої здійснюється податковою
інспекцією в межах податкового
контролю.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідне відзначити той факт, що за
результатами проведених відповідачем
документальних позапланових виїзних
перевірок: з 17.05.2010р. по 21.05.2010 р.,
результати якої оформлені Актом №
1889/234/32614261 від 11.06.2010 р.; та з 15.02.2011р. по
03.03.2011 р., результати якої оформлені в
Довідці № 323/23-2/32614261 від 11.03.2011 р.,
відповідачем не було виявлено жодних
порушень позивача в зв'язку із
укладенням та виконанням Договору №293
від 15.10.2008 р., Договору №357 та Договору
№358 від 10.11.2009р.

Дослідивши матеріали справи, а саме
Договори №293 від 15.10.2008 р., №357 та №358 від
10.11.2009р., колегія суддів зазначає, що не
вбачає порушень закону в їх укладенні,
оскільки ці правочини було укладено
правоздатними і дієздатними
юридичними особами, їх предмет, зміст
прав і обов'язків сторін не суперечать
закону. Тексти договорів засвідчені
печатками суб'єктів господарювання,
які є його сторонами.

Договори №293 від 15.10.2008 р., №357 та №358 від
10.11.2009р., податкові накладні
відповідають вимогам первинних
документів, встановленим чинним
законодавством, а саме, передбаченим ч.
2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" та пунктом 2.4. затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

Також, варто відзначити, що ч. 1 ст. 215
Цивільного кодексу України
передбачається, що підставою для
недійсності правочину є недодержання у
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 203 Цивільного
кодексу України, зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Статтею 208 Господарського кодексу
України визначено, що правочин, який
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, водночас є таким, що
порушує публічний порядок, а тому
згідно з частиною другої статті 228
Цивільного кодексу України є
нікчемним.

Відповідно до ст. 10 Закону України від 4
грудня 1990 №509-XII "Про державну податкову
службу в Україні" визначено, що органи
державної податкової служби можуть на
підставі пункту 11 цієї статті
звертатися до судів з позовами про
стягнення в доход держави коштів,
одержаних за правочинами, які вчинені з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства,
посилаючись на їхню нікчемність.
Висновок суду про нікчемність
правочину має міститись у
мотивувальній, а не у резолютивній
частині судового рішення.

За вчинення правочину з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства застосовуються санкції.
Разом із тим, за змістом частини першої
статті 208 Господарського кодексу
України застосування цих санкцій
можливе не за сам факт укладення
зазначеної угоди, а лише у разі
виконання правочину хоча б однією
стороною. Санкції, встановлені
частиною першою статті 208
Господарського кодексу України, не
можуть застосовуватися за сам факт
несплати податків (зборів, інших
обов'язкових платежів), зокрема однією
зі сторін договору, що є самостійним
правопорушенням. Для застосування
санкцій, передбачених частиною першою
статті 208 цього Кодексу, необхідним є
умисел на укладення угоди з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства.

Стосовно доводів відповідача щодо
розбіжностей між даними відображеними
контрагентами ТОВ "Науково-виробнича
фірма "Українські національні
інформаційні системи" та даними
Державної податкової адміністрації
України за період з 2008 по 2010 роки,
колегія суддів зазначає, що порушення
платниками податків правил
оподаткування тягне за собою
відповідальність, передбачену
податковим законодавством і не може
бути виключною підставою для висновку
про укладення угоди з метою, суперечною
інтересам держави і суспільства,
оскільки в протилежному випадку
правопорушенням була би несплата
податків, а не вчинення правочину.

Судом першої інстанції було вірно
вказано на те, що умисел юридичної
особи визначається як умисел посадової
(іншої фізичної) особи, що підписала
договір від імені юридичної особи та
мала на це відповідні повноваження. За
відсутністю таких повноважень, може
існувати умисел конкретної фізичної
особи, яка неправомірно діяла від імені
юридичної особи як орган її управління,
та прагнула настання відповідних
наслідків. Така особа в межах вчинення
договорів між ДП "Український
державний центр радіочастот" та ТОВ
"Науково-виробнича фірма "Українські
національні інформаційні системи"
податковим органом у встановленому
законом порядку не встановлена.

Сторонами не надано рішення або вироку
суду, в яких було б встановлено умисел
конкретних фізичних осіб, що укладали
угоди від імені вказаних юридичних
осіб з метою суперечною інтересам
держави та суспільства.

Також, відповідачем не надано до суду
доказів, якими б доводилася наявність
складу правопорушення у діях позивача,
спрямованого на укладення договорів з
метою суперечною інтересам держави і
суспільства.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що при здійсненні
владних управлінських функцій
відповідачем не доведено належними
засобами доказування наявність у
позивача умислу на укладання договорів
з метою ухилення від сплати податків, а
відтак і правомірність прийняття
спірного податкового повідомлення -
рішення.

Отже, дослідивши вищевикладені
обставини справи, колегія суддів
робить висновок про те, що у діях
платника податків (позивача) немає
порушень тих норм законів, на які
посилається відповідач, і приходить до
висновку, що твердження податкового
органу про наявність таких порушень
ґрунтуються на припущеннях та належним
чином не доведені, доводи відповідача
не ґрунтуються на законі та
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно до п. 1,3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Отже, проаналізувавши вищевикладені
обставини справи та правовідносини, що
їм відповідають та оцінивши докази
надані сторонами по справі у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку, що податкове повідомлення
- рішення № від 08 вересня 2011 року
прийняте Державною податковою
інспекцією у Кіровському районі м.
Дніпропетровська не відповідає п.п. 1,3
ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки винесене
відповідачем на підставі, у межах
повноважень, але не у спосіб,
передбачений законодавством та без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, з
огляду на це, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги позивача є цілком
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст. 205, ст.206, ч.2
ст.212 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
листопада 2011 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко