Справа № 296/320/12-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Маслак
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"28" квітня 2014 р.
Справа № 296/320/12-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Охрімчук І.Г.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.

при секретарі
Кратюк А. О.

за участю сторін:

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Виконавчого комітету Корольовської
районної ради м.Житомира на постанову
Корольовського районного суду м.
Житомир від "10" лютого 2014 р. у справі за
позовом ОСОБА_3 до Виконавчого
комітету Корольовської районної ради
м.Житомира з участю третьої особи
ОСОБА_4 про визнання незаконним та
скасування розпорядження, поновлення
на роботі, виплата заробітної плати за
час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з даним
позовом, зазначивши, що згідно
розпорядження голови Корольовської
районної ради м.Житомира ОСОБА_4 №68 від
25.06.2011р. прийнятий на службу в органи
місцевого самоврядування та
призначений на посаду головного
спеціаліста -юрисконсульта. 22.09.2011р.
написав заяву про звільнення з роботи
за власним бажанням з 12.11.201 Ір. З 22.09.2011р.
по 30.09.2011р. та з 07.10.2011р. по 11.10.2011р.
перебував на лікарняному. 10.10.2011р.,
перебуваючи на лікарняному, приїхав на
роботу та зареєстрував заяву про
відкликання заяви від 22.09.2011р. про
звільнення. В цей же день дізнався від
голови Корольовської районної ради
м.Житомира ОСОБА_4, що йото звільнено з
посади головного спеціаліста -
юрисконсульта з 10.10.2011р. за угодою
сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України.
Позивач стверджує, що заяви про
звільнення за угодою сторін не писав.

Постановою Корольовського районного
суду м. Житомира від 10.02.2014р. позов
задоволено. Визнано незаконним та
скасовано розпорядження голови
Корольовської районної ради Житомира
№103 від 03.10.2011р. «Про звільнення ОСОБА_3
Поновлено ОСОБА_3 на посаді головного
сік виконавчого комітету
Корольовської районної ради м.Житомира
з 10 жовтня 2011 року. Стягнуто з
виконавчого комітету Корольовської
районної ради на користь ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період по 10 лютого 2014р. у
розмірі 28769.58грн. Судові витрати
віднесено на рахунок Державного
бюджету.

Не погоджуючись з прийнятим судом
першої інстанції рішенням, відповідач
подав апеляційну скаргу. В своїй
апеляційній скарзі відповідач
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Корольовського
районного суду м. Житомира від 10.02.2014
року та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги відповідач
мотивує тим, що вважає, що виконавчий
комітет Корольовської районної ради м.
Житомира не приймав жодного рішення
про прийом на роботу чи звільнення з
роботи позивача по справі ОСОБА_3 Не
приймала таких жодних рішень відносно
ОСОБА_3 і Корольовська районна рада м.
Житомира. Названі два органи місцевого
самоврядування є самостійними
юридичними особами, що підтверджується
виписками № 084784 та № 084784 серії ААВ з
Єдиного Державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
(ЄДРПОУ), виданими державним
реєстратором виконавчого комітету
Житомирської міської ради від 04.01.2012
року та довідками Головного управління
статистики у Житомирській області від
11.01.2012 року № 419595 та № 419596 серії АА.
Таким чином, оскільки виконавчий
комітет Корольовської районної ради м.
Житомира не приймав рішення про
звільнення з роботи ОСОБА_3 то він не
може бути відповідачем по справі
відповідно до ст. 50 Кодексу
адміністративного судочинства
України. На думку відповідача судом
першої інстанції не було досліджено
питання подачі заяви ОСОБА_3 на
звільнення з роботи від 29.09.2011 року за
згодою сторін. Позивач по справі в
своєму позові вказує, що 10.10.2011 року,
його запросила в свій кабінет голова
Корольовської районної ради м.
Житомира ОСОБА_4 і повідомила про
звільнення з роботи на що він відповів,
що заяву про звільнення за угодою
сторін не подавав особисто і не надавав
письмового доручення, щоб дану заяву
подав хтось від його імені. Звідси
чітко вбачається, що ОСОБА_3 не
заперечує, що він не подавав заяву на
звільнення з роботи за згодою сторін, а
вказує, що "не подавав особисто і не
надавав письмового доручення, щоб дану
заяву подав хтось від його імені".
Вважають, що суд залишив поза увагою ті
обставини, що між сторонами по справі
було досягнуто згоди про припинення
трудового договору та дату звільнення
останнього. ОСОБА_4 заявила, що 19
вересня 2011 року між нею та позивачем по
справі ОСОБА_3 відбулася розмова, в якій
вони дійшли згоди про звільнення
останнього за угодою сторін з 10 жовтня
2011 року. Під час цієї розмови були
присутні посадові особи місцевого
самоврядування, які на той час
працювали у виконавчому комітеті
Корольовської районної ради м.
Житомира: ОСОБА_5 та ОСОБА_6. В порушення
норм процесуального права суд першої
інстанції безпідставно приєднав до
справи та врахував при винесенні
постанови висновок експерта від 06.06.2013
р. № 1/959, відповідно до якого підпис,
розташований в графі «ОСОБА_3» заяви
від імені ОСОБА_3 від 29.09.2011 р. про
звільнення з роботи за угодою, сторін
виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.
Крім того вважають, що заробітну плату
позивачу за час вимушеного прогулу
безпідставно стягнуто більш як за один
рік.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права при прийнятті
оскаржуваної постанови, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку
про те, що апеляційна скарга
відповідача не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно
розпорядження голови Корольовської
районної ради м.Житомира ОСОБА_4 №68 від
25.06.2011р. ОСОБА_3 прийнятий на службу в
органи місцевого самоврядування та
призначений на посаду головного
спеціаліста юрисконсульта
виконкому Корольовської районної ради
м. Житомира, що не заперечується
сторонами. 22.09.2011 року позивачем було
подано заяву про звільнення з роботи з
12.10. 2011 року за власним бажанням, у
зв'язку з порушенням відповідачем
законодавства про працю. В період з
07.10.2011р. по 11.10.2011р. ОСОБА_3 перебував
на лікарняному, що стверджується
листком непрацездатності серії АВГ
№91.3729 (а.с.5). 10.10.2011 року ОСОБА_3 було
відкликано заяву про звільнення з
роботи за власним бажанням.
Розпорядженням голови Корольовської
районної ради м.Житомира №103 від 03.10.201
ОСОБА_3 звільнено з посади
головного спеціаліста-юрисконсульта
виконкому з 10.10.2011р. згідно п.1 ст.36 КЗпП
України за угодою сторін (а.с.6), тобто у
період ( у день) перебування позивача
на лікарняному.

Підставою для видачі вказаного
розпорядження стала заява написана від
імені ОСОБА_3 від 29.09.2011р. про звільнення
за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП
України (а.с. 44).

Відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України
підставою для припинення трудового
договору може бути угода сторін.

Слід зазначити, що законодавством не
встановлено відповідного порядку чи
строків припинення трудового договору
за угодою сторін, у зв'язку з чим вони
визначаються працівником і власником
або уповноваженим ним органом у
кожному конкретному випадку.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» від 6 листопада
1992 р. №9 роз'яснено, що в разі
домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за п.1 ст.36 КЗпП України (угода
сторін) договір припиняється в строк,
визначений сторонами. Анулювання такої
домовленості може відбутися лише тоді,
коли власник або уповноважений ним
орган і працівник дійшли взаємної
згоди. З огляду на це працівник не може
бути звільнений за пунктом 1 статті 36
КЗпП України за угодою сторін, якщо
одна зі сторін не дає згоди на
припинення трудового договору за цим
пунктом або не було досягнуто
домовленості про дату звільнення.

Згідно висновку експерта від 06.06.2013р.
№1/959, підпис, розташований в графі
«ОСОБА_3» заяви від імені ОСОБА_3 від
29.09.2011р. про звільнення з роботи за
угодою сторін виконаний не ОСОБА_3, а
іншою особою (а.с. 176 -178). Таким чином,
відсутні докази того, що сторонами по
справі було досягнуто згоди про
припинення трудового договору з ОСОБА_3
та дату звільнення останнього.

При цьому колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що відповідно до
норм чинного трудового законодавства
України досягнення згоди про
звільнення працівника за згодою
сторін може бути підтверджене тільки
особистою заявою працівника про
звільнення з конкретної дати та видача
розпорядження роботодавця про
звільнення з цих підстав і ніяк не
досягнення усної угоди про звільнення,
як підстави на звільнення. Таким чином
показання свідків про яких заявляв
відповідач не можуть бути доказом того,
що між сторонами було досягнуто згоди
на звільнення за згодою сторін.

Обставини того, що ОСОБА_3 можливо
допускав порушення трудової
дисципліни та антикорупційного
законодавства під час перебування на
державній службі (а.с. 20 - 41) не є
підставою для звільнення останнього з
роботи за п.1 ст.36 КЗпП України.

За вказаних обставин суд першої
інсанції прийшов до правильного
висновку , що розпорядження голови
Корольовської районної ради м.Житомира
№103 від 03.10.2011р. «Про звільнення ОСОБА_3»
винесено з порушенням вимог КЗпП
України, а тому підлягало скасуванню.

Крім того судова колегія звертає увагу
на те, що позивачем 22.09.2011 року була
подана заява про звільнення з 12.10.2011
року за власним бажанням у зв'язку з
порушенням відповідачем
законодавства про працю. Таким чином
відповідач не мав права без згоди
працівника звільнити його до або після
закінчення строку про який зазначено у
заяві і більш того під час перебування
його на лікарняному.

Відповідно до вимог сти. 38 КЗпП України
слідує, що працівник, який попередив
власника або уповноваженого ним органу
про розірвання трудового договору,
укладеного на невизначений термін,
вправі до закінчення строку
попередження відкликати свою заяву і
звільнення у цьому разі не проводиться,
якщо на його місце не запрошена особа
в порядку переведення з іншого
підприємства, установи.Працівник
підлягає поновленню на роботі, якщо він
відкликав свою заяву про звільнення з
роботи за власним бажанням до
припинення трудових відносин.

В даному випадку заява позивача від
22.09.2011 року про звільнення за власним
бажанням була відкликана до дати з якої
позивач просив його звільнити (до 12.10.2011
року), а інша особа на його місце в
порядку переводу запрошена не була,
тому і з цих підстав позивач не
підлягав звільненню. Крім того він
знову таки в період з 07.10.2011р. по
11.10.2011р. перебував на лікарняному.

Згідно ч. ч. 1.2 ст. 235 КЗпП України, у разі
звільнення без законної підстави
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більш як за
один рік. Якщо заява про поновлення на
роботі розглядається більше одного
року, не з вини працівника, орган, який
розглядає трудовий спір, виносить
рішення про виплату середнього
заробітку за весь час вимушеного
прогулу.

В даному випадку ОСОБА_3 правомірно
поновлений судом першої інстанції на
попередній роботі з моменту
звільнення, тобто з 10.10.2011р. Таким чином
на його користь правомірно стягнуто
заробітну палату за час вимушеного
прогулу за весь період з часу
звільнення по день постановляння судом
рішення про поновлення на роботі.
Підстав для зменшення суми заробітної
плати належної позивачу за час
вимушеного прогулу судом не
встановлено. Тривалий період розгляду
справи в суді першої інстанції не може
розглядатись таким чином, що це вчинено
з вини позивача і розцінюватись як
підстава для зменшення суми заробітної
плати, про що безпідставно зазначає
відповідач.

Відповідач по справі також зазначає, що
позов ОСОБА_3 пред'явлено не до
належної сторони, так як виконавчий
комітет Корольовської районної ради м.
Житомира, який здійснює свою
діяльність у відповідності до вимог
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні". На підставі
цього Закону здійснює свою діяльність
і Корольовська районна рада м.
Житомира. Відповідно до пункту 6 ст. 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" виконавчий
комітет районної у місті ради в межах
своїх повноважень приймає рішення.
Рішення виконавчого комітету
приймаються на його засіданні
більшістю голосів від загального
складу виконавчого комітету і
підписуються головою районної у місті
ради. Виконавчий комітет Корольовської
районної ради м. Житомира не приймав
жодного рішення про прийом на роботу чи
звільнення з роботи позивача по справі
ОСОБА_3 Не приймала таких рішень
відносно ОСОБА_3 і Корольовська районна
рада м. Житомира. Відповідач також
зазначає, що названі два органи
місцевого самоврядування, виконавчий
комітет Корольовської районної ради м.
Житомира і Корольовська районна рада м.
Житомира, є самостійними юридичними
особами, що підтверджується виписками
№ 084784 та № 084784 серії ААВ з Єдиного
Державного' реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (ЄДРПОУ),
виданими державним реєстратором
виконавчого комітету Житомирської
міської ради від 04.01.2012 року (додаються)
та довідками Головного управління
статистики у Житомирській області від
11.01.2012 року № 419595 та № 419596 серії АА
(додаються). Таким чином, оскільки
виконавчий комітет Корольовської
районної ради м. Житомира не приймав
рішення про звільнення з роботи ОСОБА_3
то він не може бути відповідачем по
справі відповідно до ст. 50 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судова колегія вважає безпідставними
зазначені посилання відповідача на те,
що до справи притягнуто не належного
відповідача.

Відповідно до статті 21 КЗпП України
слідує, що трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

В даному випадку між позивач був
прийняти на роботу в органи місцевого
самоврядування та призначений на
посаду головного спеціаліста
юрисконсульта виконкому Корольовської
районної ради м. Житомира, таким чином
між ОСОБА_3 та виконкомом
Корольовської районної ради м.
Житомира укладено трудовий договір,
який повинен ними виконуватись і за
порушення якого вони несуть
відповідальність, в тому числі
виконкомом Корольовської районної
ради м. Житомира несе відповідальність
за незаконне звільнення позивача, а
тому є належним відповідачем по справі.

Частиною 4 ст. 42 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
визначено, що Сільський, селищний,
міський голова поряд з іншими
повноваженнями визначеними зазначеною
нормою також :

- забезпечує здійснення у межах наданих
законом повноважень органів
виконавчої влади на відповідній
території, додержання Конституції та
законів України, виконання актів
Президента України та відповідних
органів виконавчої влади;

- організує в межах, визначених цим
Законом, роботу відповідної ради та її
виконавчого комітету;

- підписує рішення ради та її
виконавчого комітету;

- вносить на розгляд ради пропозиції
про кількісний і персональний склад
виконавчого комітету відповідної ради;

- вносить на розгляд ради пропозиції
щодо структури виконавчих органів
ради, апарату ради та її виконавчого
комітету, їх штатів, встановлених
відповідно до типових штатів,
затверджених Кабінетом Міністрів
України;

- здійснює керівництво апаратом ради
та її виконавчого комітету;

- призначає на посади та звільняє з
посад керівників відділів, управлінь
та інших виконавчих органів ради,
підприємств, установ та організацій, що
належать до комунальної власності
відповідних територіальних громад,
крім керівників дошкільних,
загальноосвітніх та позашкільних
навчальних закладів.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
виконавчим органом сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради є виконавчий
комітет ради, який утворюється
відповідною радою на строк її
повноважень. Кількісний склад
виконавчого комітету визначається
відповідною радою. Персональний склад
виконавчого комітету сільської,
селищної, міської ради затверджується
радою за пропозицією сільського,
селищного, міського голови, районної у
місті ради - за пропозицією голови
відповідної ради. Виконавчий комітет
ради утворюється у складі відповідно
сільського, селищного, міського голови,
районної у місті ради - голови
відповідної ради, заступника
(заступників) сільського, селищного,
міського голови, голови районної у
місті ради, керуючого справами
(секретаря) виконавчого комітету, а
також керівників відділів, управлінь
та інших виконавчих органів ради, інших
осіб. Очолює виконавчий комітет
сільської, селищної, міської ради
відповідно сільський, селищний,
міський голова, районної у місті ради -
голова відповідної ради.

Таким чином виходячи з положень вище
зазначеих норм слід зробити висновок,
що прийняття на роботу позивача та його
звільнення проводиться розпорядженням
голови відповідної ради.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без зміни, якщо визнає,
що суди першої інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З урахуванням наведеного, постанова
суду першої інстанції у даній справі є
обґрунтованою та законною, а тому її
слід залишити без змін, доводи
відповідача є не переконливими,
спростовуються наведеним вище та
відповідно, не можуть бути підставою
для скасування постанови суду, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Виконавчого
комітету Корольовської районної ради
м.Житомира залишити без задоволення, а
постанову Корольовського районного
суду м. Житомира від "10" лютого 2014 р. без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Г. Охрімчук

судді: (підпис)
Л.О. Зарудяна

(підпис)
Л.В. Кузьменко

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення
виготовлено "29" квітня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Виконавчий комітет Корольовської
районної ради м.Житомира площа,
Польова, 8,Житомир,10009

4-третій особі: ОСОБА_4 - АДРЕСА_2