Справа № 817/2639/13-а
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"30" квітня 2014 р.
Справа № 817/2639/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Хаюка С.М.

суддів:
Моніча Б.С.

Котік Т.С.,

розглянувши в письмовому провадженні у
м.Житомирі апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "17" грудня
2013 р. у справі за позовом Малого
приватного підприємства фірма "Ямуна"
до Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень ,

ВСТАНОВИВ:

Мале приватне підприємство - фірма
"Ямуна" звернулось з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Рівне Головного управління Міндоходів
у Рівненській області про визнання не
чинним та скасування податкового
повідомлення-рішення форми від 12.07.2013
року № , якими зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість та збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток з штрафними (фінансовими
санкціями), які були прийняті за
результатами проведеної відповідачем
документальної позапланової виїзної
перевірки позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
проведенні взаєморозрахунків з ТОВ
компанія "Аджанта" за період з 01.01.2009 р.
по 30.09.2012 р., які викладені в складеному
відповідачем акті перевірки
№427/22-100/30352116 від 26.06.2013р. (далі по тексту
рішення - акт перевірки).

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 17.12.2013 року
адміністративний позов задоволено
повністю .

Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення рішення від
12.07.13 № та № 3192342.

Присуджено на користь позивача Малого
приватного підприємства фірма "Ямуна"
із Державного бюджету судовий збір у
розмірі 341,41 грн..

Не погоджуючись з даною постановою
податкова інспекція звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Рівненського
окружного адміністративного суду та
прийняти нову постанову, якою у позові
відмовити .

З врахуванням приписів статей 196,197 КАС
України, розгляд апеляційної скарги
здійснюється судовою колегією в
порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач
зареєстрований як юридична особа, є
платником податку на додану вартість.

Видами господарської діяльності
позивача є виробництво прянощів і
приправ.

10.11.2010 року між позивачем (покупець) та
ТОВ «Компанія «Аджанта-Україна»
(постачальник) був укладений договір
поставки товару № 77, згідно з умовами
якого постачальник продає, а покупець
купує товар, найменування, асортимент
та кількість якого вказується в
накладних. Поставка товару
здійснюється зі складу ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна»
транспортно-експедиційною компанією
ТзОВ «Делівері» на склад ТЕК ТзОВ
«Делівері» у м. Рівне, транспортні
витрати по доставці товару - за рахунок
ТОВ «Компанія «Аджанта-Україна».

Господарські операції з поставки
харчових барвників оформлені такими
первинними документами, належним чином
посвідчені копії яких наявні в
матеріалах справи: видатковими
накладними, податковими накладними,
актами транспортно-експедиційної
компанії ТОВ «Делівері» отримання
вантажу вантажоодержувачем (а.с.36-108).

З вказаних видаткових, податкових
накладних вбачається, що загальна
вартість поставленого товару - 122 134,26
грн., з яких ПДВ складає 20 355,71 грн.

На підтвердження належної якості
придбаного товару у ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» - харчових барвників
позивачем до матеріалів справи
долучено звіт про проведення робіт для
потреб державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№3/8-А-1291-27435 від 04 березня 2008р.,
відповідно до якого заявником
проведення вказаних робіт є ТОВ
«Компанія «Аджанта-Україна», та
висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
№05.03.02-03/13410 від 07 березня 2008р.,
відповідно до якого заявником
проведення санітарно-епідеміологічної
експертизи є ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» (а.с.109).

Оплата товарно-матеріальних цінностей
та здійснення розрахунків між
сторонами підтверджується наявними в
матеріалах справи належними чином
посвідченими копіями виписок банку, з
яких вбачається, що позивачем сплачено
коштів за товар на користь ТОВ
«Компанія «Аджанта» у сумі 122 134,26грн.,
тобто розрахунок здійснено в повному
обсязі (а.с.71-83).

Відповідно до наявної в матеріалах
справи належним чином посвідченої
копії витягу з журналу реєстрації
довіреностей товарно-матеріальні
цінності отримувалися безпосередньо
директором позивача на підставі
довіреностей.

Посадовими особами відповідача була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаєморозрахунках з
ТОВ компанія "Аджанта" за період з 01.01.2009
р. по 30.09.2012 р., результати якої
оформлено актом перевірки № 427/22-100/30352116
від 26.06.2013 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем зроблено висновок про
порушення позивачем п.1.8 ст.1, пп.7.4.1,
пп.7.4.4, пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
№168/97-ВР від 03.04.1997 року (із змінами та
доповненнями), в результаті чого
завищено податковий кредит на загальну
суму 20772,21грн., в т.ч. за березень 2009р. на
суму 1504грн., за травень 2009р.на суму
1890грн., за грудень 2009р. на суму 2431,05грн.,
за січень 2010р. на суму 2355,70грн., за лютий
2010р. на суму 1742,10грн., за березень 2010р. на
суму 255,30грн., за вересень 2010р. на суму
44,4грн., за листопад 2010р. на суму 2012,53грн.,
за грудень 2010р. на суму 7172,53,грн., що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму
9922,85грн., в т.ч. за березень 2009р. на суму
1504грн., за травень 2009р. на суму 1890грн., за
грудень 2009р. на суму 2431,05грн., за січень
2010р. на суму 2355,70грн., за лютий 2010р. на
суму 1742,10грн., та призвело до завищення
сум бюджетного відшкодування ПДВ за
квітень 2010р. на суму 255,3грн., за жовтень
2010р. на суму 44,4грн., за грудень 2010р. на
суму 2012,53грн.; п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2,
п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2, п.200.3, п.200.4
ст.200 Податкового кодексу України від
02.12.2010 р. (із змінами та доповненнями, в
результаті чого завищено податковий
кредит на загальну суму 948грн., в т.ч. за
лютий 2011р. на суму 948грн., що призвело до
завищення сум бюджетного
відшкодування ПДВ за січень 2011р. на
суму 7172,53грн., за березень 2011р. на суму
948грн.; п.5.1, пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5
закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 22.05.1997 року
№283/97-ВР (із змінами та доповненнями), в
результаті чого завищено валові
витрати на загальну суму 101778,55грн., в
т.ч. за 1 квартал 2009р. на суму 7520,50грн., за
2 квартал 2009р. на суму 9450грн., за 4
квартал 2009р. на суму 12155,25грн., за 1
квартал 2010р. на суму 21765,50грн., за 3
квартал 2010р. на суму 222грн., за 4 квартал
2010р. на суму 45920,30грн., за 1 квартал 2011р.
на суму 4740грн., що призвело до заниження
податку на прибуток на загальну суму
25444,63грн., в т.ч. за 1 квартал 2009р. на суму
1880,12грн., за 2 квартал 2009р. на суму
2362,50грн., за 4 квартал 2009р. на суму
3038,81грн., за 1 квартал 2010р. на суму
5441,37грн., за 3 квартал 2010р. на суму
55,50грн., за 4 квартал 2010р. на суму
11481,32грн., за 1 квартал 2011р. на суму 1185грн.

На підставі висновку акту перевірки та
в результаті встановлених порушень
відповідачем були прийняті податкове
повідомлення-рішення форми "Р" від
12.07.2013 р. № про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в сумі 12 722,00 грн. за основним
платежем та 5 769,50 грн. за штрафними
санкціями та податкове
повідомлення-рішення форми «В1» від
12.07.2013 р. № про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в сумі 10 433,00 грн. за
основним платежем та 5 216,50 грн. за
штрафними санкціями.

Підставою для винесення спірних
податкових повідомлень-рішень стали
дані акту № 1761/22.8/32667423 від 21.05.2013 р. "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Аджанта-Україна» щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.01.2012р. по 31.03.2012р",
акту від 27.02.2013р. № 751/22.9/32667423 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Аджанта-Україна» щодо підтвердження
господарських відносин платниками
податків за квітень 2012 року»,
відповідно до яких ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» не підтверджено
фактичне постачання товарів та послуг
на адресу ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна», що свідчить про
відсутність взаєморозрахунків ТОВ
«Компанія «Аджанта-Україна» з його
постачальниками, тому підтвердження
факту наявності фактичного руху
активів відсутнє. А відтак, за
відсутності придбання активів,
відсутні підстави для податкового
обліку.

Крім того, відповідач покликається на
те, що відповідно до бази даних ІАІС
«Податковий блок» встановлено
розбіжності між задекларованим
податковим кредитом
підприємствами-покупцями сформованим
за рахунок ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» та податковими
зобов'язаннями ТОВ «Компанія
«Аджанта-Україна» та між
задекларованими податковими
зобов'язаннями
підприємствами-постачальниками
сформованих за рахунок ТОВ «Компанія
«Аджанта» та податковим кредитом ТОВ
«Компанія «Аджанта-Україна».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того , що
первинні документи та податкові
накладні, на підставі яких позивач
сформував спірну суму податкового
кредиту та валових витрат за
господарськими операціями з ТОВ
«Компанія «Аджанта», оформлені
належним чином, містять всі необхідні
реквізити, складені особами, що на
момент їх складання були в
установленому порядку зареєстровані
як юридичні особи та як платники
податків (в тому числі і податку на
додану вартість). Досліджені судом
документи повністю розкривають зміст
господарських операцій і відповідають
їм, а також відображають реальність
руху активів позивача, що відбувся
внаслідок здійснення таких
господарських операцій.
Товарно-матеріальні цінності, придбані
позивачем у ТОВ «Компанія «Аджанта»,
належним чином обліковані, як в його
бухгалтерському, так і в податковому
обліку, використані для потреб
господарської діяльності позивача і в
оподатковуваних операціях в межах
господарської діяльності позивача, а
тому винесені відповідачем
оскаржувані податкове
повідомлення-рішення форми "Р" №
від 12.07.2013 р. про збільшення грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
сумі 12722,00грн. за основним платежем та 5
769,50 грн. за штрафними санкціями
внаслідок порушення позивачем п. 5.1,
пп.5.2.1 п.5.2, пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», та податкове
повідомлення-рішення форми «В1» №
від 12.07.2013 р. про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в сумі 10 433,00 грн. за
основним платежем та 5 216,50 грн. за
штрафними санкціями внаслідок
порушення п.1.8 ст.1, пп.7.4.1, пп.7.4.4,
пп.7.4.5п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п.188.1 ст.188,
п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2,
п.200.3, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу
України є безпідставними та
протиправними.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Частинами 1, 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських, операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» - Податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому
числі при їх імпорті) та послуг з метою
їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України - Податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно до п.198.6 ст.198 вищезазначеного
Кодексу, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів (послуг), не підтверджені
податковими накладними чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. А
п.201.10 ст.201 зазначає, що податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Пункт198.1 Кодексу надає право платникам
податку на додану вартість на
віднесення сум до податкового кредиту
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Таким чином, законодавцем чітко
визначено, що належним чином оформлена
податкова накладна є достатньою
підставою для включення сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту по даті здійснення хоча б
однієї із першої подій (перерахування
коштів в оплату товарів або отримання
податкової накладної).

Отже, визначальним фактором для
віднесення витрат до складу валових та
сум ПДВ до складу податкового кредиту є
наявність підтверджуючих первинних
документів та зв'язок таких витрат та
ПДВ із господарською діяльністю
платника податків, а також реальність
здійснюваних операцій.

Наявними в матеріалах справи
первинними документами
підтверджується, як реальність
(товарність) здійснених господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами, так і використання
придбаних у ТОВ «Компанія «Аджанта»
товарно-матеріальних цінностей для
потреб господарської діяльності
позивача і в оподатковуваних операціях
в межах господарської діяльності
позивача.

Колегія суддів погоджується з позицією
суду першої інстанції, що не
заслуговують на увагу суду твердження
відповідача про відсутність
інформації щодо складських приміщень
та виробничих потужностей контрагента
позивача, оскільки вказане не може
однозначно та беззаперечно свідчити
про неможливість виконання ним
договорів, так як одні лише ці
відомості не є достатнім доказом
відсутності чи наявності будь-яких
видів майна у такого суб'єкта
господарювання. Крім того, обставини
відсутності у контрагента трудових та
матеріально-технічних ресурсів для
здійснення господарської діяльності
не можуть бути доказом неспроможності
виконання тих чи інших господарських
операцій з огляду на відсутність
законодавчого обмеження щодо
використання у господарській
діяльності лише власних основних та
транспортних засобів, як і найманої
праці шляхом укладення відповідно
договорів оренди та інших
цивільно-правових договорів.

Закон України «Про податок на додану
вартість» та діючий Податковий кодекс
України не ставлять в залежність право
віднесення сплачених сум ПДВ до
податкового кредиту від податкового
обліку (стану) інших осіб і фактичної
сплати контрагентами податку до
бюджету. Включення до складу
податкового кредиту сум ПДВ є правом
окремо взятого платника податків і не
залежить від розрахунків з бюджетом
третіх осіб. Якщо контрагент не виконав
свого зобов'язання по сплаті податку до
бюджету або встановлено порушення
податкового законодавства з боку
контрагента, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.

Перевіркою не встановлено жодних
фактів, які б свідчили про те, що
діяльність позивача спрямована на
здійснення операцій, пов'язаних з
податковою вигодою, переважно з
контрагентами, які не виконують своїх
податкових зобов'язань, зокрема й у
випадках, коли такі операції
здійснюються через посередників.

Відповідно до ст.61 Конституції України
юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер. Відтак,
позивач не може нести відповідальності
за діяння контрагента та третіх осіб, у
тому числі державного реєстратора та
посадових осіб державної податкової
служби, що видали контрагентам
позивача свідоцтва про державну
реєстрацію та свідоцтва про реєстрацію
платниками податку на додану вартість.
До того ж, законодавство не пов'язує
право покупця, платника податку, на
включення податку на додану вартість,
сплаченого в ціні придбаного товару,
робіт чи послуг до податкового кредиту,
із фактичним внесенням такого податку
до бюджету продавцем товару чи
виконавцем робіт, не зобов'язує покупця
контролювати сплату податку до бюджету
вказаною особою.

Згідно рішення Європейського суду з
прав людини від 22.01.2009 у справі «БУЛВЕС»
АД проти Болгарії» (заява № 3991/03),
платник податку не повинен нести
наслідків невиконання постачальником
його зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню; у разі, якщо
національні органи за відсутності
будь-яких вказівок на безпосередню
участь фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою ПДВ,
який нараховується у ланцюгу поставок,
або будь-яких вказівок на обізнаність
про таке порушення, все ж таки
застосовують негативні наслідки до
отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

Загальним принципом юридичної
відповідальності є вина в порушенні
законодавчо встановленого
імперативного правила поведінки. Закон
не передбачає відповідальності за
винні дії іншої особи.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
суд першої інстанції, дослідивши в
судовому засіданні надані сторонами
по справі докази, обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки постанову Рівненським
окружним адміністративним судом
винесено відповідно до позовних вимог
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і суд дав правильну оцінку обставинам
справи, то колегія суддів апеляційної
інстанції не знаходить підстав, які
могли б призвести до зміни чи
скасування рішення суду першої
інстанції у даній справі.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому її
потрібно залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"17" грудня 2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М.Хаюк

судді:
Б.С. Моніч

Т.С. Котік

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ С.М.Хаюк

- ,