Справа № 2а-1385/10/2670
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/9844/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Ланченко Л.В.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі міста
Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28.05.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2011

у справі № 2а-1385/10/2670

за позовом Приватного підприємства
"Профільні системи"

до Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі міста Києва

про визнання недійсним податкового
повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28.05.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2011,
позов задоволено. Визнано недійсним
податкове повідомлення-рішення від
30.12.2009 № /0.

ДПІ у Дарницькому районі міста Києва
подала касаційну скаргу, в якій просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове судове рішення про
відмову в задоволенні позову повністю.
Посилається на порушення судами норм
матеріального права: п.п. 7.2.6 п. 7.2 та п.п.
7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що підставою для
визначення за податковим
повідомленням-рішенням від 30.12.2009 №
/0 податкового зобов'язання з
податку на додану вартість в загальній
сумі 67319 грн., в тому числі: 64113 грн.
основного платежу та 3206 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, слугували
висновки документальної невиїзної
(камеральної) перевірки, викладені в
акті від 21.12.2009 № 6404/1502/33297163, про
порушення позивачем вимог п.п. 7.2.3 та
п.п. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», що полягали у
неправомірному віднесенні до складу
податкового кредиту за жовтень 2009 року
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних за серпень та
вересень 2009 року, отриманих у жовтні 2009
року. Податковий орган вважає, що
оскільки позивач не скористався правом
сформувати податковий кредит у серпні
та вересні 2009 року, то він втратив таке
право.

Інших фактичних підстав для
позбавлення позивача права на
податковий кредит податковий орган не
визначає.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судами попередніх інстанцій
норм матеріального права, на які
посилається податкова інспекція у
касаційній скарзі, та вважає, що суди
повно встановили обставини та надали
їм правову оцінку.

Виходячи з положень п.п. 7.2.3, п.п. 7.2.6. п. 7.2
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 № 168/97-ВР
(далі Закону) підставою для нарахування
податкового кредиту є податкова
накладна, яка видається платником
податку, який поставляє товари
(послуги). Податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Пункт 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 Закону забороняє
включати до складу податкового кредиту
суми сплаченого (нарахованого) податку
у зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними.

Відповідно до п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), або
дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Зі змісту наведених положень Закону
випливає, що у податковому обліку
податкова накладна є тим документом,
який складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця і
визначається як розрахунковий
документ, що підтверджує вчинення
певної господарської операції, за якою
виникають податкові зобов'язання,
породжує у платників податку (покупця
та продавця) обов'язки та права щодо
нарахування та сплати податку на
додану вартість, в тому числі
підтверджує право покупця на
нарахування податкового кредиту.

Зважаючи на наявність у позивача при
формуванні податкового кредиту
податкових накладних, виданих
платником податку на додану вартість,
які мають силу податкових і одночасно
розрахункових документів та
підтверджують факт вчинення позивачем
господарських операцій, що є об'єктом
оподаткування, відсутність у законі
обмежень щодо строку давності на
відображення податкового кредиту у
податковому обліку, суд касаційної
інстанції вважає, що формування
платником податку на додану вартість
податкового кредиту не у періоді, коли
виникло таке право, а у періоді, коли
отримано податкові накладні, само
собою не може бути підставою для
позбавлення такого платника права на
податковий кредит.

Враховуючи наведене, касаційна скарга
залишається без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі міста
Києва залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28.05.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.02.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав,
передбачених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за заявою про перегляд даної
ухвали, поданою через Вищий
адміністративний суд України у
порядку, встановленому статтями 236-2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
Л.В. Ланченко

Ю.І. Цвіркун