Справа № 2а-3168/10/2470
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 р.
Справа № 22447/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Костіва М.В.,

суддів
Шавеля Р.М., Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Путильському районі
Чернівецької області на постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 04.11.2010 р. у
справі №2а-3168/10/2470 за позовом Закритого
акціонерного товариства «Путильський
лісокомбінат» до управління
Пенсійного фонду України в
Путильському районі Чернівецької
області про визнання протиправним та
скасування рішення,

встановив:

Постановою Чернівецького
окружного адміністративного суду від
04.11.2010 р. у справі №2а-3168/10/2470 за позовом
Закритого акціонерного товариства
«Путильський лісокомбінат» до
управління Пенсійного фонду України в
Путильському районі Чернівецької
області про визнання протиправним та
скасування рішення позов було
задоволено, вирішено визнати
протиправним та скасувати рішення
управління Пенсійного фонду України в
Путильському районі Чернівецької № 277
від 23.09.2010 року, яким до Закритого
акціонерного товариства «Путильський
лісокомбінат» застосовано штраф в
розмірі 50% сум несплачених або
несвоєчасно сплачених авансових
платежів в розмірі 37785,78 грн.

В апеляційній скарзі скаржник
просить постанову суду скасувати та
відмовити у позові. Апеляційна скарга
мотивована односторонністю
дослідження доказів, ненаданням
відповідачу фактичної можливості
подати заперечення. Посилається на те,
що перерахування страхових внесків
здійснюється страхувальниками
одночасно з одержанням коштів на
оплату праці не залежно від звітного
періоду, за який проводиться виплата
заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що в задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити з наступних
підстав.

Суд першої інстанції встанови та
матеріалами справи підтверджується, що
позивач є юридичною особою,
зареєстрованою в управлінні
Пенсійного фонду України в
Путильському районі Чернівецької
області як платник страхових внесків.

Скаржником 17.09.2010 р. складений акт № 29
про результати перевірки позивача з
питань дотримання вимог законодавства
щодо нарахування, обчислення та сплати
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування за
період з 01.07.2009 р. по 31.08.2010 р. В ході
перевірки порушень щодо повноти
нарахування внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, так само, як і порушень
щодо відображення цих даних в
щомісячних звітах, які подаються
відповідачу, у позивача не виявлено.
Проте, як зазначено у висновках акту
перевірки, позивачем допущено
порушення абз. 3 ч. 6 ст. 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» щодо сплати
авансових платежів від виплаченої
заробітної плати в сумі 251542,60 грн. За
наслідками розгляду вищевказаних
висновків акту перевірки 23.09.2010 р.
відповідачем було прийнято рішення №
277, яким до позивача застосовано
фінансову санкцію в розмірі 50% сум
несплачених або несвоєчасно сплачених
авансових платежів у розмірі 37785,78 грн.

Суд першої інстанції встановив, що
відомості, які зазначені в акті
перевірки з приводу виплати
працівникам заробітної плати та
здійснення підприємством платежів до
Пенсійного фонду України, не
відповідають тим, що здійснені
позивачем. Зазначений висновок
скаржник в апеляційній скарзі не
заперечив.

Так, скаржник при застосуванні штрафу в
розмірі 37785,78 грн. визначив, що і внески
до Пенсійного фонду в сумі 75571,56 грн. в
повному обсязі повинні були бути
сплачені авансом, а не є простроченою
недоїмкою, тобто до 20 числа наступного
за звітним місяця, відповідальність за
що передбачена пунктом 2 ч.9 ст.106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», а не
пунктом 7 частини 9 цієї ж статті.
Розрахунок не сплачених ЗАТ
«Путильський лісокомбінат» авансових
внесків відображений в таблиці пункту
1.6. акту перевірки. Згідно з цими
відомостями позивач здійснював
виплату заробітної плати за липень 2009
року в сумі 31827,31 грн. трьома частинами:
10.08.2009 р. - 4388,31 грн., 03.09.2009 р. - 2800 грн. та
07.09.2009 р. - 24639 грн. За висновками
скаржника, сума авансових внесків до
Пенсійного фонду з виплаченої за
липень 2009 року заробітної плати має
становити 12332,95 грн., з яких сплачено
тільки 1886 грн., решта 10446,95 грн.
кваліфіковані в якості авансових
внесків, які не були сплачені
позивачем. Отже, сума штрафу по
авансових платежах з виплаченої за
липень 2009 року зарплати визначена в
сумі 5223,48 грн.

Суд першої інстанції підставно дійшов
висновку про те, що із загальної суми
заробітної плати за липень 2009 року -
31827,31 грн. в строк до 20 серпня 2009 року
було виплачено тільки 4388,31 грн., при
цьому не сплачені авансові внески з
зарплати за липень 2009 року складають
суму 1603 грн. з виплаченої до 20.08.2009 року
зарплати. З урахуванням цього, суд
першої інстанції визначив інший розмір
штрафу. Посилання скаржника на
помилкове трактування судом норм
матеріального права, яке регулює
відносини щодо строків сплати
авансових внесків, не заслуговує на
увагу, враховуючи незаперечний в ході
судового розгляду факт помилкового
визначення в акті перевірки сум
проведених позивачем платежів, що є
базовим показником для визначення сум
належних до сплати внесків та,
відповідно, визначення наявності чи
відсутності підстав для застосування
відповідальності.

Аналогічні висновки здійснені
скаржником щодо решти внесків, які
нараховані на заробітну плату за
період з серпня 2009 року по травень 2010
року, в тому числі: за серпень 2009 року
заробітна плата в розмірі 26422,00 грн.
фактично виплачена протягом періоду з
24 вересня по 15 жовтня 2009 року, граничний
строк сплати внесків до Пенсійного
фонду України з вказаної зарплати
настав 20.09.2009 року, отже на дату виплати
заробітної плати за серпень 2009 року
вказані внески в розмірі 10431,21 грн. вже
вважалися недоїмкою, а не авансовими
платежами; заробітна плата за вересень
2009 року в сумі 5748,97 грн. виплачена в
листопаді 2009 року, тому безпідставно
відповідачем визначені авансовими
внески в сумі 2300,00 грн.; заробітна плата
за жовтень 2009 року в сумі 26703,26 грн.
виплачена в грудні 2009 року, тому
відповідачем безпідставно визначені
авансовими внески в сумі 9966,42 грн.;
заробітна плата за листопад 2009 року в
сумі 20914,27 грн. виплачена в січні 2010
року, тому відповідачем безпідставно
визначені авансовими внески в сумі 7868,00
грн.; заробітна плата за грудень 2009
року в сумі 30600,00 грн. виплачена
протягом лютого-березня 2010 року, тому
відповідачем безпідставно визначені
авансовими внески в сумі 10498,36 грн.;
заробітна плата за січень 2010 року в
сумі 20624,10 грн. виплачена в березні 2010
року, тому відповідачем безпідставно
визначені авансовими внески в сумі 7926,93
грн.; заробітна плата за лютий 2010 року в
сумі 27499,00 грн. виплачена протягом
квітня-травня 2010 року, тому
відповідачем безпідставно визначені
авансовими внески в сумі 10044,68 грн.;
заробітна плата за березень 2010 року в
сумі 23175,25 грн. виплачена протягом
травня-червня 2010 року, тому
відповідачем безпідставно визначено
авансовими внески в сумі 8564,96 грн.;
заробітна плата за квітень 2010 року в
сумі 31455,88 грн. виплачена протягом липня
2010 року, тому відповідачем
безпідставно визначено авансовими
внески в сумі 11730,00 грн.; заробітна плата
за травень 2010 року в сумі 23175,25 грн.
виплачена протягом серпня 2010 року, тому
відповідачем безпідставно визначено
авансовими внески в сумі 2453,87 грн..

Суд першої інстанції встановив, а
скаржник в апеляційній скарзі не
заперечив, що усього за змістом акту
перевірки та таблиці, яка міститься в
п.1.6. зазначеного акту, скаржник
безпідставно визначив в якості
авансових, а не недоїмки, платежів до
Пенсійного фонду в розмірі 94117,38 грн., з
яких було сплачено позивачем 18545,83 грн.,
а сума 75571,55 грн. визнана відповідачем
як несплачена або несвоєчасно сплачена
сума авансових внесків, внаслідок чого
позивачу незаконно нарахований штраф в
розмірі 37785,78 грн. В той же час, позивач
був зобов'язаний нарахувати та
сплатити авансом, тобто 10.08.2009 року - не
пізніше дати виплати заробітної плати,
внески в сумі 1603 грн. з заробітної плати
в сумі 4388,31 грн. за липень 2009 року. Отже,
правомірним буде застосування до
позивача, у відповідності до п. 2 ч.9 ст.106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», штрафу в розмірі 801,50 грн.,
тобто 50% від 1603 грн., а не 37785,78 грн., що
застосовані відповідачем.
Застосування ж штрафних санкцій в
частині 36984,28 грн. є протиправним.

Колегія суддів враховує пояснення
скаржника щодо причин ненадання
заперечення на позовну заяву суду
першої інстанції та забезпечила
можливість скаржникові надати
необхідні пояснення та докази. Однак,
подавши апеляційну скаргу, скаржник
інших доказів не надав.

Відповідно до п. 6 ст. 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітнім періодом є календарний місяць.
При цьому, в разі здійснення протягом
базового звітного періоду виплат
(виплати доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховуються страхові
внески, страхувальники одночасно з
видачею зазначених сум зобов'язані
сплачувати авансові платежі у вигляді
сум страхових внесків, що підлягають
нарахуванню на зазначені виплати
(дохід). Статтею 5 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що збір на
державне обов'язкове пенсійне
страхування сплачується одночасно з
одержанням коштів в установах банків
на оплату праці. У разі недостатності у
платників збору коштів на оплату праці
і сплату збору в повному обсязі видача
коштів на оплату праці і сплата збору
здійснюються у пропорційних розмірах.
Відповідно до п.7 ч.9 ст. 106 Закону № 1058-IV
за несплату, неповну або несвоєчасну
сплату авансових платежів із страхових
внесків, передбачених цим Законом,
застосовується штраф у розмірі 50
відсотків сум несплачених або
своєчасно не сплачених авансових
платежів.

Таке ж положення міститься в п. 9.3.7. п. 9
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року №21-1, яким визначено, що
складається рішення за формою згідно з
додатком 19 цієї Інструкції. Розрахунок
зазначеної фінансової санкції
здійснюється за даними акта
документальної перевірки. Відтак,
скаржник безпідставно посилається на
незастосування судом першої інстанції
відповідних норм підзаконних
нормативних актів.

Законодавство пов'язує час сплати
авансових платежів до органу
Пенсійного фонду України з виплатою
доходу (оплатою праці) страхувальником
протягом базового звітного періоду.
Виплата такого доходу, в свою чергу,
здійснюється одночасно з одержанням
коштів в установах банків на оплату
праці. Отже, авансовими платежами
вважається сума страхових внесків, що
нарахована на дохід, який виник і
виплачується саме в звітному (базовому)
календарному місяці (наприклад при
виплаті авансу або заробітної плати
протягом місяця, за який така заробітна
плата нараховується). У випадку, якщо
страхувальник не здійснював в такому
календарному місяці виплати доходу,
який в цьому ж місяці нарахований до
виплати, то у відповідності до абз. 1 ч. 6
ст. 20 вказаного Закону внески
підлягають сплаті не пізніше ніж через
20 календарних днів після закінчення
звітного місяця.

Суд першої інстанції підставо звернув
увагу на ту обставину, що скаржник
застосовував до позивача
відповідальність за несвоєчасну
сплату внесків до Пенсійного фонду
України за порушення, які сталися у
вказаному періоді. Так, рішеннями № 130
та 131 від 21.06.2010 року скаржник
застосував до позивача штраф в розмірі
1364,07 грн., що становить 10% від суми
страхових внесків, які несвоєчасно
сплачені за липень 2009 року, з
порушенням установленого законом
строку, тобто після 20 серпня 2009 року.
Аналогічно застосовані штрафні
санкції за несвоєчасність сплати
страхових внесків за серпень 2009 року
(рішення № 132 та № 133 від 21.06.2010 року).
Однак, вказані порушення повторно вже
після 21.06.2010 року розглядалися
скаржником і стали причиною
нарахування штрафу вже в розмірі 50% за
спірним рішенням, оскільки визначені
як авансові платежі, незважаючи на те,
що 21.06.2010 року при притягненні позивача
до фінансової відповідальності ці суми
платежів визначалися скаржником в
якості недоїмки. В той же час, у
відповідності до ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. У відповідності до
вимог ст.71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В світлі наведеного, суд першої
інстанції підставно дійшов висновку
про недоведеність скаржником
стверджуваних ним фактів порушення
податкового законодавства.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.
Скаржник у встановленому законом
порядку не довів наявність
передбачених законом підстав для
скасування постанови суду, не надав
інших доказів, які б не подавались суду
першої інстанції з обґрунтуванням
неможливості їх подання такому суду.

Враховуючи наведене, судове
рішення відповідає закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Путильському районі Чернівецької
області залишити без задоволення,
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 04.11.2010 р. у
справі №2а-3168/10/2470 - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили, шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Шавель Р.М.

Савицька Н.В.