Справа № 804/4054/14
Суддя: Парненко Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

16 квітня 2014 р. Справа № 804/4054/14
Суддя Дніпропетровського окружного
адміністративного суду Парненко В.С.,
розглянувши у місті Дніпропетровську у
письмовому провадженні
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АТБ-маркет» до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Запорізькій
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Товариство з обмеженою
відповідальністю «М'ясна фабрика
«Фаворит Плюс» про скасування
24.03.2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТБ-маркет» (надалі -
позивач) звернулося до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Запорізькій області (надалі -
відповідач), з позовною вимогою про
скасування постанови про накладення
стягнень, передбачених ст.23 Закону
України «Про захист прав споживачів»
№000072 від 03.03.2014 р. на суму 2616,38 грн.
В обґрунтування позову позивач
зазначив, що відповідачем під час
здійснення перевірки дотримання
законодавства про захист прав
споживачів були порушенні норми
чинного законодавства, а порушення,
викладені в Акті перевірки не
відповідають дійсним обставинам
справи, а отже постанова за наслідками
такої перевірки підлягає скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 07.04.2014 р.
залучено у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору Товариство з обмеженою
відповідальністю «М'ясна фабрика
«Фаворит Плюс» (надалі - третя особа).
Позивач надав заяву про розгляд справи
за його відсутності у порядку
письмового провадження.
Відповідач надав заяву про розгляд
справи за його відсутності у порядку
письмового провадження. Надав
заперечення до позову.
Третя особа надала заяву про розгляд
справи за його відсутності. Надала
письмові пояснення по справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.
Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача -
суб'єкта владних повноважень, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин або без повідомлення ним про
причини неприбуття розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
Частиною 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового
розгляду, суд має право розглянути
справу у письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
Згідно положень п.1 ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод кожен має право на справедливий
і публічний розгляд його справи
упродовж розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Відповідно до рішень
Європейського суду з прав людини, що
набули статусу остаточного, зокрема
«Іззетов проти України», «Пискал проти
України», «Майстер проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності сторін, в
письмовому провадженні.
Розглянувши подані документи і
матеріали справи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає
встановленими наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.
Відповідно до п. 1 Положення про
Державну інспекцію України з питань
захисту прав споживачів, затвердженого
Указом Президента України від 13 квітня
2011 р. № 465/2011 Державна інспекція України
з питань захисту прав споживачів є
центральним органом виконавчої влади,
входить до системи органів виконавчої
влади і реалізує державну політику у
сфері державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, є спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері державного
контролю за додержанням законодавства
про захист прав споживачів.
Відповідно до ст. 26 ч. 1 п. 2 Закону «Про
захист прав споживачів», спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів. Порядок
проведення таких перевірок
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
захисту прав споживачів.
Порядок проведення перевірок у
суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг затверджено наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 07.03.2012 № 310,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
Відповідно до норм п. 1.4. Порядку
перевірки діяльності суб'єктів
господарювання проводяться з метою
контролю стану дотримання ними вимог
законодавства про захист прав
споживачів щодо якості та безпеки
продукції, правил торгівлі та послуг,
надання споживачам необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію.
Органи з питань захисту прав
споживачів здійснюють державний
контроль стану дотримання суб'єктами
господарювання вимог законодавства
про захист прав споживачів шляхом
проведення планових та позапланових
Позапланові перевірки суб'єктів
господарювання проводяться посадовими
особами, зокрема, з підстави звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства.
Відповідно до п. п. 1.8., 2.6. Порядку
перевірки проводяться посадовими
особами на підставі наказу
відповідного органу з питань захисту
прав споживачів, який повинен містити
найменування суб'єкта господарювання,
щодо якого здійснюватиметься захід, та
На підставі наказу оформляється
направлення на проведення перевірки,
яке підписується керівником або
заступником керівника відповідного
органу з питань захисту прав
споживачів (із зазначенням його
прізвища, ім'я та по батькові) і
засвідчується гербовою печаткою.
Виходячи з вимог розділу ІІІ Порядку за
результатами проведеної перевірки
посадовими особами складається акт.
Акт складається у двох примірниках:
перший залишається в органі, який
провів перевірку; другий передається
під підпис суб'єкту господарювання,
діяльність якого перевірялася.
Судом встановлено, що відповідачем
21.02.2014 р. на підставі направлення №000223
від 19.02.2014 р. було проведено позапланову
перевірку дотримання законодавства
про захист прав споживачів магазину
«Продукти-50» за адресою м. Запоріжжя,
вул. Северокольцева, 12, який належить
За результатами перевірки складений
Акт перевірки характеристик продукції
від 21.02.2014 р. №000115 (надалі - Акт
перевірки), яким встановлено, що товар
зазначений у пп.1-30 додатку №7 до Акту
перевірки надійшов до реалізації без
необхідної, доступної та своєчасної
інформації про продукцію в обсязі,
передбаченому законодавством у
будь-якій наочній формі, що не містить
маркування про основні споживчі
властивості продукції, а саме відсутня
інформація про поживну (харчову)
цінність із чітким зазначенням
кількості білків, жирів, вуглеводів у
грамах на 100 грамів або 100 мл. продукту.
Акт перевірки підписаний
представником позивача із
У розділі IV Акту викладений припис про
заборону реалізації продукції.
На підставі виявлених порушень
відповідачем 03.03.2014 р. винесено
постанову №000072 про накладення
стягнень у розмірі 2616,38 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про захист прав споживачів» споживач
має право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
Інформація про продукцію повинна
містити: 1) назву товару, найменування
або відтворення знака для товарів і
послуг, за якими вони реалізуються; 2)
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; 3) дані про
основні властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт; 4)
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; 5)
позначку про наявність або відсутність
у складі продуктів харчування
генетично модифікованих компонентів; 6)
дані про ціну (тариф), умови та правила
придбання продукції; 61) виробник
(продавець) у разі виявлення
недостовірної інформації про
продукцію (якщо вона не шкодить життю,
здоров'ю або майну споживача) протягом
тижня вилучає цю продукцію з продажу та
приводить інформацію про неї до
відповідності; 7) дату виготовлення; 8)
відомості про умови зберігання; 9)
гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця); 10) правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; 11) строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; 12) найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.
Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про
захист прав споживачів» інформація,
передбачена частиною першою цієї
статті, доводиться до відома
споживачів виробником (виконавцем,
продавцем) у супровідній документації,
що додається до продукції, на етикетці,
а також у маркуванні чи іншим способом
(у доступній наочній формі), прийнятим
для окремих видів продукції або в
окремих сферах обслуговування.
Інформація про продукцію може бути
розміщена у місцях, де вона
реалізується, а також за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
Наказом Міністерства економіки та з
питань європейської інтеграції
України №185 від 11.07.03, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 23.07.03 за
№628/7949, затверджено Правила роздрібної
торгівлі продовольчими товарами.
Ці Правила регламентують порядок
приймання, зберігання, підготовки до
продажу і продаж продовольчих товарів
через роздрібну торговельну мережу, а
також визначають вимоги в дотриманні
прав споживачів щодо якості й безпеки
товару та рівня торговельного
Відповідно до пункту 15 Правил
роздрібної торгівлі продовольчими
товарами №185 від 11.07.03, працівники
суб'єкта господарської діяльності
зобов'язані надати споживачу
необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про товари, а
також на вимогу споживача - документи,
якими підтверджуються їх якість і
безпека, а також ціна товарів.
Аналогічні вимоги до інформації про
продукцію містяться у пункті 16 розділу
І Правил роздрібної торгівлі
непродовольчими товарами,
затверджених наказом Міністерства
економіки України від 19.04.07 №104, яким
передбачено, що здійснюючи продаж
непродовольчих товарів вітчизняного
та іноземного виробництва, працівники
суб'єкта господарювання зобов'язані
надати споживачам необхідну,
достовірну та своєчасну інформацію про
товари в супровідній документації, що
додається до продукції, на етикетці, а
також маркуванням чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів товарів, яка має містити:
назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються;
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинні відповідати
вітчизняні товари; дані про основні
властивості товару; відомості про
вміст шкідливих для здоров'я речовин,
які встановлені нормативно-правовими
актами, та застереження щодо
застосування окремих товарів, якщо
такі застереження встановлені
нормативно-правовими актами; дані про
ціну (тариф), умови та правила придбання
товару; дату виготовлення; відомості
про умови зберігання; гарантійні
зобов'язання виробника (виконавця);
правила та умови ефективного і
безпечного використання товару; строк
придатності (строк служби) товару,
відомості про необхідні дії споживача
після його закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.
Пунктом 21 Порядку провадження
торговельної діяльності та правила
торговельного обслуговування на ринку
споживчих товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 15.06.06 №833 передбачено, що суб'єкт
господарювання зобов'язаний надавати
споживачеві (покупцеві) у доступній
формі необхідну, достовірну та
своєчасну інформацію про товари.
Зі змісту наведеного вбачається, що вся
необхідна інформація про продукцію
може доводитьсь до відома споживачів у
супровідній документації, що додається
до продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом,
прийнятим для окремих видів продукції
або в окремих сферах обслуговування;
при цьому визначальним є те, що
інформація про продукцію повинна
містити всі реквізити, визначені у
частині 1 статті 15 Закону України «Про
захист прав споживачів» у доступній
Згідно з частинами 1-3 ст. 6 Закону
України «Про захист прав споживачів»
продавець (виробник, виконавець)
зобов'язаний передати споживачеві
продукцію належної якості, а також
надати інформацію про цю продукцію.
Продавець (виробник, виконавець) на
вимогу споживача зобов'язаний надати
йому документи, які підтверджують
належну якість продукції.
Вимоги до продукції щодо її безпеки для
життя, здоров'я і майна споживачів, а
також навколишнього природного
середовища встановлюються
нормативними документами. Щодо окремих
груп продукції зазначені вимоги
встановлюються законами та іншими
нормативно-правовими актами.
Статтею 4 Закону України «Про захист
прав споживачів» визначено, що
споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб
мають право, зокрема, на необхідну,
доступну, достовірну та своєчасну
інформацію про продукцію, її кількість,
якість, асортимент, а також про її
виробника (виконавця, продавця).
Відповідно до пункту 17 Порядку
провадження торговельної діяльності
та правила торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15.06.06
№833, забороняється продаж товарів, що
не мають відповідного маркування,
належного товарного вигляду, на яких
строк придатності не зазначено або
зазначено з порушенням вимог
нормативних документів, строк
придатності яких минув, а також тих, що
надійшли без документів, передбачених
законодавством, зокрема які
засвідчують їх якість та безпеку.
Відповідно до пункту 11 розділу І Правил
роздрібної торгівлі продовольчими
товарами №185 від 11.07.03 усі харчові
продукти і продовольча сировина в
суб'єкта господарської діяльності
повинні бути з документами, наявність
яких передбачена чинними
нормативно-правовими актами. Харчові
продукти і продовольча сировина, які
надходять у торговельну мережу,
повинні відповідати вимогам чинного
законодавства, чинних
нормативно-правових актів і
нормативних документів щодо
показників якості та безпеки харчових
продуктів, упаковки, маркування,
транспортування, приймання і
У відповідності до положень п.7 ч.1 ст.23
Закону України «Про захист прав
споживачів» та п.2 «Положення про
порядок накладення та стягнення
штрафів за порушення законодавства про
захист прав споживачів», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 серпня 2002 №1177 у разі порушення
законодавства про захист прав
споживачів суб'єкти господарювання
сфери торговельного та інших видів
обслуговування, у тому числі
ресторанного господарства, несуть
відповідальність за відсутність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію - у
розмірі тридцяти відсотків вартості
одержаної для реалізації партії
товару, виконаної роботи, наданої
послуги, але не менше п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
Таким чином, на позивача покладено
обов'язок забезпечення належного
маркування продукції для продажу, а
саме ковбасних виробів у даному
Загальні вимоги до маркування
(етикетування) розфасованих харчових
продуктів, які вводяться в обіг в
Україні, визначає Технічний регламент
щодо правил маркування харчових
продуктів, затверджений Наказом
Держспоживстандарту України 28.10.2010 №
487, зареєстрований в Міністерстві
(надалі - Технічний регламент).
Вимоги Технічного регламенту
поширюються на маркування
(етикетування) розфасованих продуктів
харчування, що реалізуються кінцевому
споживачу через оптову або роздрібну
торговельну мережу, а також закладам
ресторанного господарства (ресторанам,
їдальням, лікарням та іншим
аналогічним закладам).
Для окремих видів розфасованих
харчових продуктів відповідними
актами законодавства, а в разі їх
відсутності - нормативними документами
можуть установлюватися додаткові
вимоги до їх маркування, крім тих, що
передбачені цим Технічним регламентом
(пункт 2 Технічного регламенту).
Пунктом 3 Технічного регламенту
визначено, що маркування - усі слова,
описи, знаки для товарів і послуг, назва
марки, зображення чи символи, що
стосуються харчових продуктів і
розміщені на будь-якій упаковці,
етикетці (стікері), споживчій тарі,
контретикетці, кольєретці, ярлику,
пробці, листку-вкладиші, документі,
повідомленні, інших елементах
упаковки, що супроводжують чи належать
до цього виду харчових продуктів.
Згідно з пунктом 6 Технічного
регламенту вимоги до маркування
харчових продуктів повинні
забезпечувати надання споживачу
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про харчовий
У маркуванні, оформленні, рекламуванні
харчових продуктів забороняється
використання будь-якої інформації, яка
вводить в оману споживача або містить
інформацію щодо властивостей
харчового продукту, яких у нього немає.
Маркування харчових продуктів повинно
містити таку обов'язкову інформацію: 1)
назву харчового продукту; 2) склад
харчового продукту із зазначенням
кількості інгредієнтів (складників); 3)
кількість харчового продукту у
встановлених одиницях виміру; 4) часові
характеристики придатності харчового
продукту; 5) умови зберігання харчового
продукту; 6) умови та рекомендації
використання, якщо харчовий продукт
потребує особливих умов використання;
7) найменування та місцезнаходження і
номер телефону виробника, фактичну
адресу потужностей (об'єкта)
виробництва, а для імпортованих
харчових продуктів - найменування та
місцезнаходження і номер телефону
імпортера; 8) найменування та
місцезнаходження і номер телефону
підприємства, яке здійснює функції
щодо прийняття претензій від
споживача, у разі якщо цим
підприємством не є виробник; 9) номер
партії виробництва; 10) інформацію про
наявність чи відсутність у складі
харчового продукту генетично
модифікованих організмів
(визначається чинним законодавством);
11) інформацію щодо місця походження для
харчових продуктів, які лише упаковані
або розфасовані в Україні; 12) поживну
(харчову) цінність із позначенням
кількості білків, вуглеводів та жирів у
встановлених одиницях виміру на 100 г (100
мл) харчового продукту та енергетичної
цінності (калорійності), вираженої в
кДж та/або ккал на 100 г (100 мл) харчового
продукту; 13) застереження щодо
споживання харчового продукту певними
категоріями споживачів (дітьми,
вагітними жінками, літніми людьми,
спортсменами та алергіками), якщо такий
продукт може негативно впливати на їх
здоров'я при його споживанні; 14)
позначення знака для товарів і послуг,
за яким харчовий продукт реалізується
Крім того, маркування може містити
рекомендації до застосування, якщо за
їх відсутності споживач не зможе
відповідним чином використовувати
Відповідно до пункту 33 Технічних умов
нормативно-правовими актами
визначаються детальні правила щодо
способу, у який зазначається вся або
окрема обов'язкова інформація в
маркуванні, перерахована в пункті 6
цього Технічного регламенту, за умови
інформування споживача у місцях
реалізації харчових продуктів, які:
реалізуються кінцевому споживачу або в
закладах ресторанного господарства
без розфасовки; розфасовуються в
торговельних приміщеннях на вимогу
споживача на місці їх реалізації;
розфасовуються безпосередньо перед їх
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст.
Закону України «Про стандартизацію»,
нормативний документ - це документ,
який установлює правила, загальні
принципи чи характеристики різних
видів діяльності або їх результатів.
Цей термін охоплює такі поняття як
«стандарт», «кодекс усталеної
практики» та «технічні умови»;
стандарт - документ, розроблений на
основі консенсусу та затверджений
уповноваженим органом, що встановлює
призначені для загального і
багаторазового використання правила,
інструкції або характеристики, які
стосуються діяльності чи її
результатів, включаючи продукцію,
процеси або послуги, дотримання яких є
необов'язковим. Стандарт може містити
вимоги до термінології, позначок,
пакування, маркування чи етикетування,
які застосовуються до певної
продукції, процесу чи послуги.
Загальні правила та поняття необхідної
інформації про харчові продукти, яка
повинна наноситись на споживчу тару,
встановлені ДСТУ 4518:2008 «Продукти
харчові. Маркування для споживачів»,
який поширюється на харчові продукти
вітчизняного та закордонного
виробництва, що розфасовані у споживчу
тару, які реалізують на території
України через оптову або роздрібну
торгівельну мережу, а також закладами
ресторанного господарства, що
безпосередньо пов'язані з
обслуговуванням споживачів. Вимоги
цього стандарту треба враховувати
підприємствам торгівлі під час
розфасовування продуктів із метою їх
подальшого продажу споживачам.
Інформацію передбачену вимогами цього
стандарту, для харчових продуктів, які
потребують подальшого фасування або
пакування їх для безпосереднього
продажу через роздрібну торгівельну
мережу, надає продавець.
Згідно з пунктами 3.9, 3.19 ДСТУ 4518:2008
маркування харчового продукту - це
опис, призначений для того, щоб
проінформувати споживача щодо
харчових якостей харчового продукту;
споживче маркування - маркування, що
містить інформацію щодо виробника,
кількості, якості та ціни продукції,
способів провадження з нею під час
споживання, а також рекламує продукцію
За положеннями розділу 4 ДСТУ 4518:2008
маркування продукту має бути чітким та
зручним для сприйняття. Виробник
(продавець) зобов'язаний своєчасно
подавати споживачу інформацію про
харчові продукти. Інформація для
споживача повинна бути чіткою,
конкретною, однозначною, забезпечувати
споживачу можливість правильного
вибору продукту та носити правдиві
відомості щодо продукту. Інформацію
для споживача необхідно подавати
безпосередньо на споживчій тарі,
етикетці, контретикетці, кольєретці,
ярлику, пробці, листку-вкладиші разом з
харчовим продуктом у вигляді тексту,
умовних позначень в т.ч. штрихованого
кодування та рисунківрисунків з
урахуванням способу нанесення
інформації, прийнятого для певного
У підпункті 5.6.2.1 розділу 5.6 ДСТУ 4518:2008
викладені загальні вимоги до змісту
інформації на споживчій тарі для м'яса
і м'ясних продуктів: назва продукту;
категорія вгодованості, сорт; назва і
місцезнаходження (юридична адреса,
країна) виробник, пакувальника,
експортера, імпортера; товарний знак
виробника; номінальна маса нетто (г або
кг), допустиме відхилення від маси
нетто (%); склад продукту; харчові
добавки, ароматизатори, біологічно
активні добавки до їжі, інгредієнти
продуктів нетрадиційного складу,
джерела ГМО (в разі їх застосування);
енергетична цінність (в кДЖ та Ккал) на
100 г продукту; харчова (поживна)
цінність на 100 г продукту; умови
зберігання (температурний режим,
відносна вологість); строк придатності
(число, місяць, рік); номер партії
виробництва; позначення нормативного
документа, згідно з яким виготовлений і
може бути ідентифікований продукт;
штрихований код; інформація щодо
сертифікації. Додаткові вимоги до
змісту інформації для ковбасних
виробів і продуктів з м'яса передбачені
у підпункті 5.6.2.2 розділу 5.6 ДСТУ 4518:2008:
вид продукції, запаковано під вакуумом
(за наявності вакууму в упаковці), дата
виготовлення (число, місяць, рік). На
ковбасні вироби у штучній оболонці
інформацію частково або повністю
дозволяється наносити безпосередньо
Вимоги до маркування ковбас варених,
сосисок, сардельок, хлібів м'ясних
викладені у ДСТУ 4436:2005, ДСТУ 4591:2005.
Згідно ДСТУ 4436:2005 «Ковбаси варені,
сосиски, сардельки, хліби м'ясні.
Загальні технічні умови», ДСТУ 4435:2005
«Ковбаси напівкопчені. Загальні
технічні умови», ДСТУ 4591:2005 «Ковбаси
варено-копчені. Загальні технічні
умови», інформація щодо харчової та
енергетичної цінності продукції
наводиться в маркуванні шляхом
зазначення: масова частка %: білок, г., не
менше ніж; жир, г., не більше ніж.
Згідно таблиці 2 «Фізико - хімічні
показники ковбасних виробів» пункту
5.1.3 ДСТУ 4436:2005 «Ковбаси варені, сосиски,
сардельки, хліби м'ясні. Загальні
технічні умови», затвердженого
Держспоживстандартом України від 15
липня 2005 р. №175, та таблиці К.1. додатку К
технологічної інструкції до вказаного
ДСТУ, масова частка та жиру у
відповідних виробах зазначається у
відсотках та з позначенням «не менше
ніж»/«не більше ніж».
Крім того, п. п. 8.3., 8,4., розділу 8
«Маркування» зазначеного ДСТУ
передбачено вимоги до оформлення
пакувальних одиниць розфасованих
ковбасних виробів та маркованих
оболонок вказаної продукції, які
передбачають нанесення інформації
щодо поживної цінності продукції, яка
розраховується виробником відповідно
до певної рецептури, згідно якої
виготовлено продукцію, з метою саме
зазначення масових часток білка та
жиру у відсотках з позначенням не менше
ніж/не більше ніж відповідно.
У роз'яснення Інституту продовольчих
ресурсів, викладених у листі від 08.02.2014
р. №51-1747 (а.с. 17), вказано, що згідно з
вимогами державних стандартів України
на м'ясну продукцію на оболонку,
етикетку пакованих одиниць і
транспортної тари наносять
інформаційні дані про харчову та
енергетичну цінність (калорійність) 100
г. ковбасних виробів а саме: білок, г, не
менше ніж…, жир, г не більше ніж…Ці
дані інформаційні (розрахункові) і в
кожній партії ковбаси можуть бути
відхилення: для білка в сторону
збільшення, для жиру - в сторону
Вищезазначена форма наведення
інформаційних даних обумовлена
наступним: м'ясна сировина для
виготовлення ковбасних виробів
жилується за сортами із встановленням
граничного допустимого вмісту жирової
тканини у відповідних відсотках, який
відповідно до того чи іншого виду м'яса
є змінним. Зазначене підтверджується
змістом пункту 3.1. розділу 3
Технологічної інструкції по
обвалюванню та жилуванню м'яса. Тобто,
рецептура ковбасних виробів
багатокомпонентна, а м'ясна сировина
знежилована має граничні відхилення,
наприклад, свинина знежилована
напівжирна містить жирової тканини від
30 % до 50 %, свинина знежилована жирна від
50 % до 85 %. Саме тому не є можливим
вказати чітко вміст жиру та
відповідного білка в готових виробах,
адже ці показники в м'ясній сировині
можуть коливатися, що передбачено
схемою її сортування.
Вміст білка, жиру не відноситься до
характеристик безпечності. Ці величини
несуть інформацію тільки про поживну
На підставі викладеного, суд
погоджується з висновком позивача, що
м'ясна сировина не може мати постійного
значення харчової цінності і
виготовлена з такої сировини продукція
кожен раз буде мати різне значення
харчової цінності залежно від
показників харчової цінності самої
сировини. Дане унеможливлює зазначення
на пакувальних одиницях розфасованих
ковбасних виробів та маркованих
оболонках вказаної продукції точної
інформації про поживну цінність, тобто
точну кількість білків та жирів у ста
грамах того чи іншого ковбасного
Викладене також підтверджується
письмовими поясненнями третьої особи.
Слід зазначити, що відповідач у своєму
запереченні посилається на п. 5 Наказу
Держспоживстандарту України 28.10.2010 №
487, яким зазначено про необхідність
технічним комітетам стандартизації та
організаціям-розробникам національних
стандартів на харчову продукцію
привести свої нормативні документи у
відповідність з вимогами Технічного
Особи, які займаються виробництвом або
введенням в обіг харчових продуктів
(позивач у даному випадку), повинні
забезпечувати наявність достатньої та
надійної інформації щодо поживної
цінності, складу, належних умов
зберігання, застережень та
приготування харчових продуктів;
виправляти недоліки харчових
продуктів, які вироблені або
знаходяться в обігу та не відповідають
вимогам цього Закону (ст. 20 Закону
України «Про безпечність та якість
харчових продуктів»).
Враховуючи, що позивач не є органом на
який покладено обов'язок привести свої
нормативні документи у відповідність з
вимогами Технічного регламенту
відповідно до згаданого вище Наказу, в
контексті заявлених позовних вимог
судом досліджувалось питання
забезпечення останнім відповідно до
вимог чинного законодавства введення в
обіг товару (а саме ковбасних виробів) з
необхідною, доступною та своєчасною
інформацією про продукцію.
Дослідивши норми чинного
законодавства, суд зазначає, що
інформаційні дані зазначені на
етикетці ковбасних виробів про
кількість білків та жирів у
встановлених одиницях виміру (грамах)
із зазначенням їх граничних показників
(«не більше»/«не менше»), повністю
відповідають вимогам технічних
Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
За наведених обставин у сукупності, суд
приходить до висновку про задоволення
адміністративного позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АТБ-маркет» до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Запорізькій
області про скасування постанови.
У відповідності до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-
Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«АТБ-маркет» до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Запорізькій
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Товариство з обмеженою
відповідальністю «М'ясна фабрика
«Фаворит Плюс» про скасування
постанови, - задовольнити.
Скасувати постанову про накладення
штрафних санкцій, передбачених ст.23
Закону України «Про захист прав
споживачів» №000072 від 03.03.2014 р. на суму
В порядку розподілу судових витрат
стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТБ-маркет» судовий
збір в сумі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві
Постанова набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження, а у разі її апеляційного
оскарження - з моменту проголошення
судового рішення суду апеляційної
інстанції.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у десятиденний
строк з дня отримання копії постанови,
виготовленої у повному обсязі.

Суддя (підпис) Постанова
не набрала законної сили 16.04.14 Суддя З
оригіналом згідно Помічник судді
В.С. Парненко В.С. Парненко
Ю.Ю. Ковтун