Справа № К/9991/28046/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/28046/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л.,
Мойсюка М.І., Тракало В.В.,

провівши попередній розгляд справи за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Управління праці та соціального
захисту населення Ленінської районної
державної адміністрації м. Севастополя
про стягнення одноразової грошової
винагороди, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на постанову Ленінського
районного суду Автономної Республіки
Крим від 25 листопада 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 квітня 2011
року, -

у с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернулася з
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Ленінської районної державної
адміністрації м. Севастополя про
стягнення одноразової грошової
винагороди.

В обґрунтування позову зазначала, що
відповідно до Указу Президента України
«Про одноразову винагороду жінкам,
яким присвоєне почесне звання України
«Мати-героїня» № 1254/2007 від 25 грудня 2007
року, з 1 січня 2008 року їй
належало право на отримання
одноразової винагороди в розмірі
десятикратного прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб.
Посилаючись на те, що спірну винагороду
позивач отримала в розмірі 6690 грн., хоча
з 1 жовтня 2010 року прожитковий мінімум,
встановлений для працездатних осіб
складав 907 грн., відповідно винагорода
підлягала до виплати в розмірі 9070 грн. В
зв'язку з чим просила усунути зазначені
порушення Закону та задовольнити
позов.

Постановою Ленінського районного суду
Автономної Республіки Крим від 25
листопада 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 11 квітня 2011 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить їх
рішення скасувати та задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, в межах статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку відхилення скарги з таких
підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій на підставі
наявних у справі даних встановили і
правильно виходили з того, що
відповідач виплачуючи спірну
винагороду діяв в межах діючого
законодавства, а тому жодних прав,
свобод та інтересів позивача не
порушив.

Судами встановлено, що Указом
Президента України від 3 грудня 2009
року № 1012/2009 ОСОБА_4 присвоєне почесне
звання України «Мати-героїня».

Відповідно до Указу Президента України
«Про одноразову винагороду жінкам,
яким присвоєне почесне звання України
«Мати-героїня» № 1254/2007 від 25 грудня 2007
року, одноразова винагорода жінкам,
яким присвоєне таке звання
виплачується у десятикратному розмірі
прожиткового мінімуму, встановленого
для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 5 Постанови Кабінету
Міністрів України від 9 червня 2010 року
№ 417, затверджено Порядок використання
у 2010 році коштів, передбачених у
державному бюджеті для виплати
одноразової винагороди, яким присвоєно
почесне звання України «Мати-героїня»,
сума такої винагороди обчислювался
відповідно до вказаного Указу
Президента України № 1254/2007 від 25 грудня
2007 року жінкам, яким присвоєно почесне
звання у 2008-2009 роках, - виходячи з
розміру прожиткового мінімуму для
працездатних осіб, який діяв у грудні
2008 року.

Згідно з вимогами статті 52 Закону
України від 28 грудня 2007 року № 107-VI
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України»,
прожитковий мінімум для працездатних
осіб 1 жовтня 2008 року становив 669 грн., і
до грудня 2008 року такий не змінився.

Отже, враховуючи дату присвоєння
позивачу почесного звання України
«Мати-героїня» 3 грудня 2009 року, спірна
винагорода у десятикратному розмірі
вказаного прожиткового мінімуму мала
складати 6690 грн. Саме таку суму
відповідач виплатив позивачу у спірний
період, а тому діяв у межах повноважень
та у спосіб, що передбачений чинним
законодавством, як того вимагає стаття
19 Конституції України.

Таким чином, підстав для задоволення
позовних вимог у судів попередніх
інстанцій не було, їх рішення
відповідають дійсним обставинам
справи та нормам матеріального і
процесуального права, доводи
касаційної скарги висновків судів не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
помилковому трактуванні зазначених
правових норм, а тому підстав для
скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Ленінського районного суду
Автономної Республіки Крим від 25
листопада 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 11 квітня 2011
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В.
Тракало