Справа № 804/3950/14
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 р. Справа № 804/3950/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі судді
Кучми К.С., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТБ-маркет» до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Полтавській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - Товариство з
обмеженою відповідальністю «М'ясна
Фабрика «Фаворит Плюс» про визнання
протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року позивач звернувся до
адміністративного суду з
вищезазначеним позовом. В
обґрунтування позову зазначив, що
відповідачем під час здійснення
перевірки дотримання законодавства
про захист прав споживачів були
порушенні норми чинного законодавства,
а порушення, викладені в акті перевірки
не відповідають дійсним обставинам
справи, оскільки на етикетці ковбасних
виробів, що стали предметом перевірки,
вказано кількість білків та жирів у
встановлених одиницях виміру (грамах)
із зазначенням їх граничних
показників, що повністю відповідає
вимогам чинного законодавства.

За таких обставин, позивач просив суд:
визнати протиправною та скасувати
постанову №26 від 04.03.2014 року «Про
накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів», винесену Інспекцією
з питань захисту прав споживачів у
Полтавській області в результаті
проведення позапланової перевірки
його магазину «Продукти-235»,
розташованого за адресою: м.Полтава,
вул.Зінківська, 16.

В судовому засіданні представник
позивача пред'явлені позовні вимоги
підтримала у повному обсязі та
пояснила, що надала суду всі докази в
обґрунтування заявлених позовних
вимог та не заперечувала проти
подальшого розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Відповідач свого представника в судове
засідання не направив, про місце та час
його проведення був повідомлений
належним чином. В своєму клопотанні
відповідач просив суд розглянути
справу в порядку письмового
провадження, за відсутності його
представника.

Раніше в поданих письмових
запереченнях зазначив, що вимоги
позивача є намаганням усунутись від
виконання норм і вимог Законів України
і є прямим ігнорувань прав споживача на
отримання необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про поживну цінність продукції, що може
створювати небезпеку для їх здоров'я.
Тому, постанова №26 від 04.03.2014 року «Про
накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів», винесену Інспекцією
з питань захисту прав споживачів у
Полтавській області в результаті
проведення позапланової перевірки
магазину ТОВ «АТБ-маркет» -
«Продукти-235», розташованого за
адресою: м.Полтава, вул.Зінківська, 16 є
цілком вірною та законною, а тому
відповідач просив суд у задоволенні
позову відмовити.

Представник третьої особи в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
проти подальшого розгляду справи в
порядку письмового провадження також
не заперечував, але з урахуванням його
письмових пояснень по справі.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у
разі неприбуття відповідача, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, частина 6 статті 128 КАС
України, надає суду можливості
проводити подальший розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи
вважає, що адміністративний позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У відповідності до п.1 Положення про
Державну інспекцію України з питань
захисту прав споживачів, затвердженого
Указом Президента України від 13 квітня
2011 р. № 465/2011 Державна інспекція України
з питань захисту прав споживачів є
центральним органом виконавчої влади,
входить до системи органів виконавчої
влади і реалізує державну політику у
сфері державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, є спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у сфері державного
контролю за додержанням законодавства
про захист прав споживачів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.26 Закону України
Про захист прав споживачів»,
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і мають право
перевіряти у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якість
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг; безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів. Порядок
проведення таких перевірок
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
захисту прав споживачів.

Порядок проведення перевірок у
суб'єктів господарювання сфери
торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, якості
продукції, додержання обов'язкових
вимог щодо безпеки продукції, а також
додержання правил торгівлі та надання
послуг затверджено наказом
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі України від 07.03.2012 р. № 310,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 11 травня 2012 р. за № 743/21056.

В силу п.1.4. Порядку перевірки
діяльності суб'єктів господарювання
проводяться з метою контролю стану
дотримання ними вимог законодавства
про захист прав споживачів щодо якості
та безпеки продукції, правил торгівлі
та послуг, надання споживачам
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію.

Органи з питань захисту прав
споживачів здійснюють державний
контроль стану дотримання суб'єктами
господарювання вимог законодавства
про захист прав споживачів шляхом
проведення планових та позапланових
перевірок.

Позапланові перевірки суб'єктів
господарювання проводяться посадовими
особами, зокрема, з підстави звернення
фізичних та юридичних осіб про
порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства.

Відповідно до п.п.1.8., 2.6. Порядку
перевірки проводяться посадовими
особами на підставі наказу
відповідного органу з питань захисту
прав споживачів, який повинен містити
найменування суб'єкта господарювання,
щодо якого здійснюватиметься захід, та
предмет перевірки.

На підставі наказу оформляється
направлення на проведення перевірки,
яке підписується керівником або
заступником керівника відповідного
органу з питань захисту прав
споживачів (із зазначенням його
прізвища, ім'я та по батькові) і
засвідчується гербовою печаткою.

Виходячи з вимог розділу ІІІ Порядку за
результатами проведеної перевірки
посадовими особами складається акт.

Акт складається у двох примірниках:
перший залишається в органі, який
провів перевірку; другий передається
під підпис суб'єкту господарювання,
діяльність якого перевірялася.

Судом встановлено, що відповідачем
21.02.2014 р. на підставі направлення №085
від 20.02.2014 р. було проведено позапланову
перевірку дотримання законодавства
про захист прав споживачів магазину
ТОВ «АТБ-маркет» - «Продукти-235»,
розташованого за адресою: м.Полтава,
вул.Зінківська, 16.

За результатами перевірки складений
акт перевірки дотримання
законодавства про захист прав
споживачів від 21.02.2014 р. № 44, яким
встановлено, що товар зазначений у
пп.1-23 додатку №7 до акту перевірки
надійшов до реалізації без необхідної,
доступної та своєчасної інформації про
продукцію в обсязі, передбаченому
законодавством у будь-якій наочній
формі, що не містить маркування про
основні споживчої властивості
продукції, а саме відсутня інформація
про поживну (харчову) цінність із
чітким зазначенням кількості білків,
жирів, вуглеводів у грамах на 100 грамів
або 100 мл. продукту.

Акт перевірки підписаний
представником позивача із
запереченнями.

У розділі IV акту викладений припис про
заборону реалізації продукції.

На підставі виявлених порушень
відповідачем 04.03.2014 р. винесено спірну
постанову № 26 про накладення стягнень
у розмірі 2 040,89 грн.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про
захист прав споживачів» споживач має
право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги).

Інформація про продукцію повинна
містити: 1) назву товару, найменування
або відтворення знака для товарів і
послуг, за якими вони реалізуються; 2)
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинна відповідати
вітчизняна продукція; 3) дані про
основні властивості продукції, а щодо
продуктів харчування - про склад
(включаючи перелік використаної у
процесі їх виготовлення сировини, в
тому числі харчових добавок),
номінальну кількість (масу, об'єм тощо),
харчову та енергетичну цінність, умови
використання та застереження щодо
вживання їх окремими категоріями
споживачів, а також іншу інформацію, що
поширюється на конкретний продукт; 4)
відомості про вміст шкідливих для
здоров'я речовин, які встановлені
нормативно-правовими актами, та
застереження щодо застосування
окремої продукції, якщо такі
застереження встановлені
нормативно-правовими актами; 5)
позначку про наявність або відсутність
у складі продуктів харчування
генетично модифікованих компонентів; 6)
дані про ціну (тариф), умови та правила
придбання продукції; 61) виробник
(продавець) у разі виявлення
недостовірної інформації про
продукцію (якщо вона не шкодить життю,
здоров'ю або майну споживача) протягом
тижня вилучає цю продукцію з продажу та
приводить інформацію про неї до
відповідності; 7) дату виготовлення; 8)
відомості про умови зберігання; 9)
гарантійні зобов'язання виробника
(виконавця); 10) правила та умови
ефективного і безпечного використання
продукції; 11) строк придатності (строк
служби) товару (наслідків роботи),
відомості про необхідні дії споживача
після їх закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; 12) найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

В силу ч.2 ст.15 Закону України «Про
захист прав споживачів» інформація,
передбачена частиною першою цієї
статті, доводиться до відома
споживачів виробником (виконавцем,
продавцем) у супровідній документації,
що додається до продукції, на етикетці,
а також у маркуванні чи іншим способом
(у доступній наочній формі), прийнятим
для окремих видів продукції або в
окремих сферах обслуговування.

Інформація про продукцію може бути
розміщена у місцях, де вона
реалізується, а також за згодою
споживача доводитися до нього за
допомогою засобів дистанційного
зв'язку.

Наказом Міністерства економіки та з
питань європейської інтеграції
України №185 від 11.07.2003 р.,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 23.07.2003 р. за №628/7949, затверджено
Правила роздрібної торгівлі
продовольчими товарами.

Ці Правила регламентують порядок
приймання, зберігання, підготовки до
продажу і продаж продовольчих товарів
через роздрібну торговельну мережу, а
також визначають вимоги в дотриманні
прав споживачів щодо якості й безпеки
товару та рівня торговельного
обслуговування.

Відповідно до пункту 15 Правил
роздрібної торгівлі продовольчими
товарами №185 від 11.07.2003 р., працівники
суб'єкта господарської діяльності
зобов'язані надати споживачу
необхідну, доступну, достовірну та
своєчасну інформацію про товари, а
також на вимогу споживача - документи,
якими підтверджуються їх якість і
безпека, а також ціна товарів.

Аналогічні вимоги до інформації про
продукцію містяться у пункті 16 розділу
І Правил роздрібної торгівлі
непродовольчими товарами,
затверджених наказом Міністерства
економіки України від 19.04.2007 р. № 104,
яким передбачено, що здійснюючи продаж
непродовольчих товарів вітчизняного
та іноземного виробництва, працівники
суб'єкта господарювання зобов'язані
надати споживачам необхідну,
достовірну та своєчасну інформацію про
товари в супровідній документації, що
додається до продукції, на етикетці, а
також маркуванням чи іншим способом (у
доступній наочній формі), прийнятим для
окремих видів товарів, яка має містити:
назву товару, найменування або
відтворення знака для товарів і послуг,
за якими вони реалізуються;
найменування нормативних документів,
вимогам яких повинні відповідати
вітчизняні товари; дані про основні
властивості товару; відомості про
вміст шкідливих для здоров'я речовин,
які встановлені нормативно-правовими
актами, та застереження щодо
застосування окремих товарів, якщо
такі застереження встановлені
нормативно-правовими актами; дані про
ціну (тариф), умови та правила придбання
товару; дату виготовлення; відомості
про умови зберігання; гарантійні
зобов'язання виробника (виконавця);
правила та умови ефективного і
безпечного використання товару; строк
придатності (строк служби) товару,
відомості про необхідні дії споживача
після його закінчення, а також про
можливі наслідки в разі невиконання
цих дій; найменування та
місцезнаходження виробника (виконавця,
продавця) і підприємства, яке здійснює
його функції щодо прийняття претензій
від споживача, а також проводить ремонт
і технічне обслуговування.

Пунктом 21 Порядку провадження
торговельної діяльності та правила
торговельного обслуговування на ринку
споживчих товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 15.06.2006 р. №833 передбачено, що суб'єкт
господарювання зобов'язаний надавати
споживачеві (покупцеві) у доступній
формі необхідну, достовірну та
своєчасну інформацію про товари.

Таким чином, вся необхідна інформація
про продукцію може доводитьсь до
відома споживачів у супровідній
документації, що додається до
продукції, на етикетці, а також у
маркуванні чи іншим способом,
прийнятим для окремих видів продукції
або в окремих сферах обслуговування;
при цьому визначальним є те, що
інформація про продукцію повинна
містити всі реквізити, визначені у
частині 1 статті 15 Закону України «Про
захист прав споживачів» у доступній
наочній формі.

Згідно з частинами 1-3 ст.6 Закону
України «Про захист прав споживачів»
продавець (виробник, виконавець)
зобов'язаний передати споживачеві
продукцію належної якості, а також
надати інформацію про цю продукцію.

Продавець (виробник, виконавець) на
вимогу споживача зобов'язаний надати
йому документи, які підтверджують
належну якість продукції.

Вимоги до продукції щодо її безпеки для
життя, здоров'я і майна споживачів, а
також навколишнього природного
середовища встановлюються
нормативними документами. Щодо окремих
груп продукції зазначені вимоги
встановлюються законами та іншими
нормативно-правовими актами.

Статтею 4 Закону України «Про захист
прав споживачів» визначено, що
споживачі під час придбання,
замовлення або використання продукції,
яка реалізується на території України,
для задоволення своїх особистих потреб
мають право, зокрема, на необхідну,
доступну, достовірну та своєчасну
інформацію про продукцію, її кількість,
якість, асортимент, а також про її
виробника (виконавця, продавця).

Відповідно до пункту 17 Порядку
провадження торговельної діяльності
та правила торговельного
обслуговування на ринку споживчих
товарів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 р.
№ 833, забороняється продаж товарів, що
не мають відповідного маркування,
належного товарного вигляду, на яких
строк придатності не зазначено або
зазначено з порушенням вимог
нормативних документів, строк
придатності яких минув, а також тих, що
надійшли без документів, передбачених
законодавством, зокрема які
засвідчують їх якість та безпеку.

У відповідності до пункту 11 розділу І
Правил роздрібної торгівлі
продовольчими товарами, усі харчові
продукти і продовольча сировина в
суб'єкта господарської діяльності
повинні бути з документами, наявність
яких передбачена чинними
нормативно-правовими актами. Харчові
продукти і продовольча сировина, які
надходять у торговельну мережу,
повинні відповідати вимогам чинного
законодавства, чинних
нормативно-правових актів і
нормативних документів щодо
показників якості та безпеки харчових
продуктів, упаковки, маркування,
транспортування, приймання і
зберігання.

Положеннями п.7 ч.1 ст.23 Закону України
«Про захист прав споживачів» та п.2
«Положення про порядок накладення та
стягнення штрафів за порушення
законодавства про захист прав
споживачів», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 р.
№ 1177, у разі порушення законодавства
про захист прав споживачів суб'єкти
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства,
несуть відповідальність за
відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію - у розмірі тридцяти
відсотків вартості одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Таким чином, на позивача покладено
обов'язок забезпечення належного
маркування продукції для продажу, а
саме: ковбасних виробів у даному
випадку.

Загальні вимоги до маркування
(етикетування) розфасованих харчових
продуктів, які вводяться в обіг в
Україні, визначає Технічний регламент
щодо правил маркування харчових
продуктів, затверджений Наказом
Держспоживстандарту України 28.10.2010 р. №
487, зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 11.02.2011 р. за № 183/18921.

Вимоги Технічного регламенту
поширюються на маркування
(етикетування) розфасованих продуктів
харчування, що реалізуються кінцевому
споживачу через оптову або роздрібну
торговельну мережу, а також закладам
ресторанного господарства (ресторанам,
їдальням, лікарням та іншим
аналогічним закладам).

Для окремих видів розфасованих
харчових продуктів відповідними
актами законодавства, а в разі їх
відсутності - нормативними документами
можуть установлюватися додаткові
вимоги до їх маркування, крім тих, що
передбачені цим Технічним регламентом
(пункт 2 Технічного регламенту).

Пунктом 3 Технічного регламенту
визначено, що маркування - усі слова,
описи, знаки для товарів і послуг, назва
марки, зображення чи символи, що
стосуються харчових продуктів і
розміщені на будь-якій упаковці,
етикетці (стікері), споживчій тарі,
контретикетці, кольєретці, ярлику,
пробці, листку-вкладиші, документі,
повідомленні, інших елементах
упаковки, що супроводжують чи належать
до цього виду харчових продуктів.

Згідно з пунктом 6 Технічного
регламенту вимоги до маркування
харчових продуктів повинні
забезпечувати надання споживачу
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про харчовий
продукт.

У маркуванні, оформленні, рекламуванні
харчових продуктів забороняється
використання будь-якої інформації, яка
вводить в оману споживача або містить
інформацію щодо властивостей
харчового продукту, яких у нього немає.

Маркування харчових продуктів повинно
містити таку обов'язкову інформацію: 1)
назву харчового продукту; 2) склад
харчового продукту із зазначенням
кількості інгредієнтів (складників); 3)
кількість харчового продукту у
встановлених одиницях виміру; 4) часові
характеристики придатності харчового
продукту; 5) умови зберігання харчового
продукту; 6) умови та рекомендації
використання, якщо харчовий продукт
потребує особливих умов використання;
7) найменування та місцезнаходження і
номер телефону виробника, фактичну
адресу потужностей (об'єкта)
виробництва, а для імпортованих
харчових продуктів - найменування та
місцезнаходження і номер телефону
імпортера; 8) найменування та
місцезнаходження і номер телефону
підприємства, яке здійснює функції
щодо прийняття претензій від
споживача, у разі якщо цим
підприємством не є виробник; 9) номер
партії виробництва; 10) інформацію про
наявність чи відсутність у складі
харчового продукту генетично
модифікованих організмів
(визначається чинним законодавством);
11) інформацію щодо місця походження для
харчових продуктів, які лише упаковані
або розфасовані в Україні; 12) поживну
(харчову) цінність із позначенням
кількості білків, вуглеводів та жирів у
встановлених одиницях виміру на 100 г (100
мл) харчового продукту та енергетичної
цінності (калорійності), вираженої в
кДж та/або ккал на 100 г (100 мл) харчового
продукту; 13) застереження щодо
споживання харчового продукту певними
категоріями споживачів (дітьми,
вагітними жінками, літніми людьми,
спортсменами та алергіками), якщо такий
продукт може негативно впливати на їх
здоров'я при його споживанні; 14)
позначення знака для товарів і послуг,
за яким харчовий продукт реалізується
(за наявності).

Крім того, маркування може містити
рекомендації до застосування, якщо за
їх відсутності споживач не зможе
відповідним чином використовувати
продукт харчування.

Відповідно до пункту 33 Технічних умов
нормативно-правовими актами
визначаються детальні правила щодо
способу, у який зазначається вся або
окрема обов'язкова інформація в
маркуванні, перерахована в пункті 6
цього Технічного регламенту, за умови
інформування споживача у місцях
реалізації харчових продуктів, які:
реалізуються кінцевому споживачу або в
закладах ресторанного господарства
без розфасовки; розфасовуються в
торговельних приміщеннях на вимогу
споживача на місці їх реалізації;
розфасовуються безпосередньо перед їх
реалізацією.

За визначенням, наведеним у ст.1 Закону
України «Про стандартизацію»,
нормативний документ - це документ,
який установлює правила, загальні
принципи чи характеристики різних
видів діяльності або їх результатів.
Цей термін охоплює такі поняття як
«стандарт», «кодекс усталеної
практики» та «технічні умови»;
стандарт - документ, розроблений на
основі консенсусу та затверджений
уповноваженим органом, що встановлює
призначені для загального і
багаторазового використання правила,
інструкції або характеристики, які
стосуються діяльності чи її
результатів, включаючи продукцію,
процеси або послуги, дотримання яких є
необов'язковим. Стандарт може містити
вимоги до термінології, позначок,
пакування, маркування чи етикетування,
які застосовуються до певної
продукції, процесу чи послуги.

Загальні правила та поняття необхідної
інформації про харчові продукти, яка
повинна наноситись на споживчу тару,
встановлені ДСТУ 4518:2008 «Продукти
харчові. Маркування для споживачів»,
який поширюється на харчові продукти
вітчизняного та закордонного
виробництва, що розфасовані у споживчу
тару, які реалізують на території
України через оптову або роздрібну
торгівельну мережу, а також закладами
ресторанного господарства, що
безпосередньо пов'язані з
обслуговуванням споживачів. Вимоги
цього стандарту треба враховувати
підприємствам торгівлі під час
розфасовування продуктів із метою їх
подальшого продажу споживачам.
Інформацію передбачену вимогами цього
стандарту, для харчових продуктів, які
потребують подальшого фасування або
пакування їх для безпосереднього
продажу через роздрібну торгівельну
мережу, надає продавець.

Згідно з пунктами 3.9, 3.19 ДСТУ 4518:2008
маркування харчового продукту - це
опис, призначений для того, щоб
проінформувати споживача щодо
харчових якостей харчового продукту;
споживче маркування - маркування, що
містить інформацію щодо виробника,
кількості, якості та ціни продукції,
способів провадження з нею під час
споживання, а також рекламує продукцію
(ДСТУ 2887).

За положеннями розділу 4 ДСТУ 4518:2008
маркування продукту має бути чітким та
зручним для сприйняття. Виробник
(продавець) зобов'язаний своєчасно
подавати споживачу інформацію про
харчові продукти. Інформація для
споживача повинна бути чіткою,
конкретною, однозначною, забезпечувати
споживачу можливість правильного
вибору продукту та носити правдиві
відомості щодо продукту. Інформацію
для споживача необхідно подавати
безпосередньо на споживчій тарі,
етикетці, контретикетці, кольєретці,
ярлику, пробці, листку-вкладиші разом з
харчовим продуктом у вигляді тексту,
умовних позначень в т.ч. штрихованого
кодування та рисунків з урахуванням
способу нанесення інформації,
прийнятого для певного виду продуктів.

У підпункті 5.6.2.1 розділу 5.6 ДСТУ 4518:2008
викладені загальні вимоги до змісту
інформації на споживчій тарі для м'яса
і м'ясних продуктів: назва продукту;
категорія вгодованості, сорт; назва і
місцезнаходження (юридична адреса,
країна) виробник, пакувальника,
експортера, імпортера; товарний знак
виробника; номінальна маса нетто (г або
кг), допустиме відхилення від маси
нетто (%); склад продукту; харчові
добавки, ароматизатори, біологічно
активні добавки до їжі, інгредієнти
продуктів нетрадиційного складу,
джерела ГМО (в разі їх застосування);
енергетична цінність (в кДЖ та Ккал) на
100 г продукту; харчова (поживна)
цінність на 100 г продукту; умови
зберігання (температурний режим,
відносна вологість); строк придатності
(число, місяць, рік); номер партії
виробництва; позначення нормативного
документа, згідно з яким виготовлений і
може бути ідентифікований продукт;
штрихований код; інформація щодо
сертифікації. Додаткові вимоги до
змісту інформації для ковбасних
виробів і продуктів з м'яса передбачені
у підпункті 5.6.2.2 розділу 5.6 ДСТУ 4518:2008:
вид продукції, запаковано під вакуумом
(за наявності вакууму в упаковці), дата
виготовлення (число, місяць, рік). На
ковбасні вироби у штучній оболонці
інформацію частково або повністю
дозволяється наносити безпосередньо
на оболонку.

Вимоги до маркування ковбас варених,
сосисок, сардельок, хлібів м''ясних
викладені у ДСТУ 4436:2005, ДСТУ 4591:2005.

Згідно ДСТУ 4436:2005 «Ковбаси варені,
сосиски, сардельки, хліби м'ясні.
Загальні технічні умови», ДСТУ 4435:2005
«Ковбаси напівкопчені. Загальні
технічні умови», ДСТУ 4591:2005 «Ковбаси
варено-копчені. Загальні технічні
умови», інформація щодо харчової та
енергетичної цінності продукції
наводиться в маркуванні шляхом
зазначення: масова частка %: білок, г., не
менше ніж; жир, г., не більше ніж.

Згідно таблиці 2 «Фізико-хімічні
показники ковбасних виробів» пункту
5.1.3 ДСТУ 4436:2005 «Ковбаси варені, сосиски,
сардельки, хліби м'ясні. Загальні
технічні умови», затвердженого
Держспоживстандартом України від
15.07.2005 р. №175, та таблиці К.1. додатку К
технологічної інструкції до вказаного
ДСТУ, масова частка та жиру у
відповідних виробах зазначається у
відсотках та з позначенням «не менше
ніж»/«не більше ніж».

Крім того, п.п.8.3., 8,4., розділу 8
«Маркування» зазначеного ДСТУ
передбачено вимоги до оформлення
пакувальних одиниць розфасованих
ковбасних виробів та маркованих
оболонок вказаної продукції, які
передбачають нанесення інформації
щодо поживної цінності продукції, яка
розраховується виробником відповідно
до певної рецептури, згідно якої
виготовлено продукцію, з метою саме
зазначення масових часток білка та
жиру у відсотках з позначенням не менше
ніж/не більше ніж відповідно.

У роз'яснення Інституту продовольчих
ресурсів, викладених у листі від 08.02.2014
р. №51-1747 вказано, що згідно з вимогами
державних стандартів України на м'ясну
продукцію на оболонку, етикетку
пакованих одиниць і транспортної тари
наносять інформаційні дані про харчову
та енергетичну цінність (калорійність)
100 г ковбасних виробів а саме: білок, г,
не менше ніж…, жир, г не більше ніж…Ці
дані інформаційні (розрахункові) і в
кожній партії ковбаси можуть бути
відхилення: для білка в сторону
збільшення, для жиру - в сторону
зменшення.

Вищезазначена форма наведення
інформаційних даних обумовлена
наступним: м'ясна сировина для
виготовлення ковбасних виробів
жилується за сортами із встановленням
граничного допустимого вмісту жирової
тканини у відповідних відсотках, який
відповідно до того чи іншого виду м'яса
є змінним. Зазначене підтверджується
змістом пункту 3.1. розділу 3
Технологічної інструкції по
обвалюванню та жилуванню м'яса. Тобто,
рецептура ковбасних виробів
багатокомпонентна, а м'ясна сировина
знежилована має граничні відхилення,
наприклад, свинина знежилована
напівжирна містить жирової тканини від
30 % до 50 %, свинина знежилована жирна від
50 % до 85 %. Саме тому не є можливим
вказати чітко вміст жиру та
відповідного білка в готових виробах,
адже ці показники в м'ясній сировині
можуть коливатися, що передбачено
схемою її сортування.

Вміст білка, жиру не відноситься до
характеристик безпечності. Ці величини
несуть інформацію тільки про поживну
цінність продукту.

Таким чином, по деяких видах продуктів,
наприклад, по ковбасних виробах,
відсутня технічна можливість
зазначати точну кількість білків та
жирів, оскільки це зумовлено
технологією виробництва даного виду
продукції, а саме тим, що основним
складником ковбасних виробів є м'ясо
знежиловане - продукт, що не може мати
постійного значення харчової цінності,
і, відповідно, продукція, що
виготовляється з такої м'ясної
сировини, кожен раз буде мати різне
значення харчової цінності залежно від
показників харчової цінності самого
м'яса.

Дане унеможливлює зазначення на
пакувальних одиницях розфасованих
ковбасних виробів та маркованих
оболонках вказаної продукції точної
інформації про поживну цінність, тобто
точну кількість білків та жирів у ста
грамах того чи іншого ковбасного
виробу.

Суд критично ставиться до тверджень
відповідача щодо п.5 Наказу
Держспоживстандарту України 28.10.2010 р. №
487, яким зазначено про необхідність
технічним комітетам стандартизації та
організаціям-розробникам національних
стандартів на харчову продукцію
привести свої нормативні документи у
відповідність з вимогами Технічного
регламенту.

Особи, які займаються виробництвом або
введенням в обіг харчових продуктів,
повинні забезпечувати наявність
достатньої та надійної інформації щодо
поживної цінності, складу, належних
умов зберігання, застережень та
приготування харчових продуктів;
виправляти недоліки харчових
продуктів, які вироблені або
знаходяться в обігу та не відповідають
вимогам цього Закону (ст.20 Закону
України «Про безпечність та якість
харчових продуктів»), оскільки позивач
не є органом на який покладено
обов'язок привести свої нормативні
документи у відповідність з вимогами
Технічного регламенту відповідно до
згаданого вище Наказу, в контексті
заявлених позовних вимог судом
досліджувалось питання забезпечення
останнім відповідно до вимог чинного
законодавства реалізацію товару (а
саме ковбасних виробів) з необхідною,
доступною та своєчасною інформацією
про продукцію.

Дослідивши норми чинного
законодавства, суд зазначає, що
інформаційні дані зазначені на
етикетці ковбасних виробів про
кількість білків та жирів у
встановлених одиницях виміру (грамах)
із зазначенням їх граничних показників
(«не більше»/«не менше»), повністю
відповідають вимогам технічних
регламентів.

В силу ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У відповідності до ст.11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

За таких обставин, суд вважає за
можливе задовольнити позов ТОВ
«АТБ-маркет» до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Полтавській
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
ТОВ «М'ясна Фабрика «Фаворит Плюс» про
визнання протиправною та скасування
постанови, з викладених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 69, 71, 94, 122, 128, 158 - 163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправною та скасувати
постанову № 26 від 04.03.2014 року «Про
накладення стягнень, передбачених
статтею 23 Закону України «Про захист
прав споживачів», винесену Інспекцією
з питань захисту прав споживачів у
Полтавській області в результаті
проведення позапланової перевірки
магазину Товариства з обмеженою
відповідальністю «АТБ-маркет» -
«Продукти-235», розташованого за
адресою: м.Полтава, вул.Зінківська, 16.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст.254 КАС України та
може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, передбачені ст.186 КАС України.

Суддя Кучма К.С.