Справа № 2а-14587/12/2670
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

06 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при секретарі
за участю: представника позивача
представника відповідачаБорисюк Л.П.,
Ключковича В.Ю., Петрика І.Й. Чайка О.С.
Фоменка М.С. Кальковця В.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
листопада 2012 року у справі за позовом
Дочірнього підприємства закритого
акціонерного товариства Теувес
Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) «Тегра Україна
ЛТД» до Державної податкової інспекції
у Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2012 року Дочірнє підприємство
закритого акціонерного товариства
Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) «Тегра
Україна ЛТД» звернулося до Окружного
адміністративного суду м. Києва із
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
Державної податкової служби в якому
просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 12.10.2012 №
.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
листопада 2012 року позов задоволено.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі м. Києва Державної
податкової служби від 12.10.2012 № .

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
період з 12.09.2012 по 18.09.2012 службовими
особами відповідача було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку Дочірнього підприємства
закритого акціонерного товариства
Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) «Tегра
Україна ЛТД» з питань дотримання вимог
податкового законодавства під час
здійснення фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Агроюг-Сервіс»,
ФОП ОСОБА_7 та ПП «Ріо Гранде» за січень
та травень 2011 року.

За результатами перевірки
відповідачем було складено акт від
25.09.2012 № 755/22-8/21670383, яким зафіксовано
виявлені під час перевірки порушення
позивачем вимог п. 198.3., п. 198.6. ст. 198, п.
201.10 ст. 201 Податкового кодексу України,
в результаті чого було занижено
податок на додану вартість, який
підлягає нарахуванню та сплаті до
бюджету, всього у сумі 811 905 грн., в тому
числі: за січень 2011 року на суму 457 599
грн., за травень 2011 року на суму 354 306 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення форми «Р» від
12.10.2012 № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 811 905,00 грн.
та застосовано штрафні (фінансові)
санкції в сумі 1,00 грн.

Позивач заперечує правомірність
спірного податкового
повідомлення-рішення відповідача, яке
на його думку підлягає скасуванню в
судовому порядку.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, а також
права та обов'язки платників податків і
зборів, компетенція контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства,
регулюються Податковим кодексом
України, який вступив в силу з 01.01.2011.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2. ст. 198 Податкового кодексу
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Положенням пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п. 198.6. статті 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені де
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Дослідженням матеріалів справи
колегією суддів було встановлено, що
між позивачем (Покупець) та ТОВ
«Агроюг-Сервіс» (Продавець) було
укладено договір поставки від 25.01.2011 №
40-02-11-0014, за умовами якого Продавець
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених цим договором, поставити та
передати у власність Покупця товар (сою
товарну врожаю 2010 року у кількості 550,0
(п'ятсот п'ятдесят) тон +/-10% за вибором
Покупця), а Покупець - прийняти та
оплатити даний товар. Ціна товару за
Договором поставки складає 3 700,00 грн. за
одну тону (у тому числі ПДВ - 616,67 грн.).
Загальна сума Договору складає 2 035 000,00
грн. (у тому числі ПДВ - 339 166,67 грн.).
Розрахунки між сторонами були
проведені у безготівковій формі,
заборгованість за договором відсутня.

- 11.01.2011 між позивачем та ФОП ОСОБА_7 було
укладено договір поставки № 40-02-11-0003, за
умовами якого ФОП ОСОБА_7 (Продавець)
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених цим договором, поставити та
передати у власність позивача
(Покупець) товар (сою товарну врожаю 2010
року у кількості 200,00 (двісті) тон +/-10% за
вибором покупця), а останній - прийняти
та оплатити даний товар. Ціна товару
за цим Договором складає 2 750,00 грн. за
одну тону, у тому числі ПДВ - 550,00 грн., а
всього - 3 300,00 грн. за одну тону за умови
поставки товару. Загальна сума
Договору складає 550 000,00 грн., у тому
числі ПДВ - 110 000,00 грн., а всього - 660 000,00
грн.;

- 20.01.2011 між позивачем та ФОП ОСОБА_7 було
укладено договір поставки № 40-02-11-0010, за
умовами якого ФОП ОСОБА_7 (Продавець)
зобов'язується в порядку та на умовах,
визначених цим договором, поставити та
передати у власність позивача
(Покупець) товар (сою товарну врожаю 2010
року у кількості 30,00 (тридцять) тон +/-10%
за вибором покупця), а останній -
прийняти та оплатити даний товар. Ціна
товару за цим Договором складає 3 000,00
грн. за одну тону, у тому числі ПДВ - 600,00
грн., а всього - 3 600,00 грн. за одну тону, за
умови поставки товару. Загальна сума
Договору складає 90 000,00 грн., у тому
числі ПДВ - 18 000,00 грн., а всього - 108 000,00
грн. Розрахунки проводились у
безготівковій формі, обліковується
кредиторська заборгованість по
взаєморозрахункам між позивачем та ФОП
ОСОБА_7 на загальну суму 38 346,00 грн.

17.05.2011 між позивачем та ПП «Ріо Гранде»
було укладено договір поставки №
40-02-11-0107, за умовами якого ПП «Ріо
Гранде» (Продавець) зобов'язується в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, поставити та передати у
власність позивача товар (сою товарну
врожаю 2010 року у кількості 500,0 (п'ятсот
п'ятдесят) тон +/-10% за вибором покупця), а
останній - прийняти та оплатити даний
товар. Ціна товару за Договором складає
3 541,67 гривень за одну тону, у тому числі
ПДВ - 708,33 грн., а всього - 4 250,00 грн. за
одну тону. Загальна сума Договору
складає 1 770 833,33 грн., у тому числі ПДВ - 354
166,67 грн., а всього - 2 125 000,00 грн.

Крім того, за умовами додаткової угоди
№ 3 від 27.05.2011 до договору поставки від
17.05.2011 № 40-02-11-0107, у зв'язку з поставкою
сої у кількості 154,92 т, якість якої не
відповідає вимогам Договору, було
змінено п. 3.1 Договору № 40-02-11-010717.05.2011:
ціна партії товару 154,92 т складає 3 510,93
грн. за 1 т, крім того ПДВ - 702,19 грн., а
всього 4 213,12 грн.

Згідно додаткової угоди № 4 від 29.05.2011
до договору поставки від 17.05.2011 №
40-02-11-0107, у зв'язку з поставкою сої у
кількості 62,52 т, якість якої не
відповідає вимогам Договору, було
змінено п. 3.1 Договору № 40-02-11-010717.05.2011:
ціна партії Товару 62,52 т складає 3 532,83
грн. за 1 т, крім того ПДВ - 706,57 грн.,
всього 4 239,40 грн. Розрахунки
проводились у безготівковій формі,
заборгованість за договором відсутня.

Відповідно до статті 202 Цивільного
кодексу України, правочином є дія
особи, спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Приписами статті 203 Цивільного кодексу
України встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу
України, недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Дії, вчинені у межах нікчемного
правочину, не можна вважати
господарськими операціями, оскільки
зазначений правочин не створює інших
юридичних наслідків, окрім пов'язаних з
його недійсністю.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений статтею 228 Цивільного
кодексу України: 1) правочини,
спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина: 2) правочини, спрямовані на
знищення, пошкодження майна фізичної
або юридичної особи, держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
економічні та соціальні основи
держави, зокрема: правочини, спрямовані
на використання всупереч закону
комунальної, державної або приватної
власності; правочини, спрямовані на
незаконне відчуження або незаконне
володіння, користування, розпорядження
об'єктами права власності українського
народу - землею як основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(стаття 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Відповідно до статті 228 Цивільного
кодексу України, правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Положенням статті 234 ЦК України
передбачено, що фіктивним є правочин,
який вчинено без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином. Фіктивний правочин
визнається недійсним в судовому
порядку. В розумінні даної норми
цивільного закону характеризуючими
ознаками фіктивного правочину є те, що
сторони вчиняють його лише для вигляду,
знаючи заздалегідь що він не буде
виконаний. Тобто, при вчинені
фіктивного правочину учасники мають
інші цілі, ніж ті що передбачені самим
правочином, не маючи на меті
встановлення його правових наслідків.
При цьому, фіктивним можна визнати
правочин тільки за умови, що обидві
сторони діяли без наміру як створення
так і досягнення відповідних
цивільно-правових наслідків.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 № 742/11/13-11, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість належить з'ясовувати,
зокрема, обставини щодо руху активів у
процесі здійснення господарської
операції, установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції: договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо.

Необхідно перевіряти фізичні, технічні
та технологічні можливості певної
особи до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення або
виробництва, приміщень для зберігання
товарів тощо, якщо такі умови необхідні
для здійснення певної операції;
можливість здійснення операцій з
відповідною кількістю певного товару у
відповідні строки з урахуванням
терміну його придатності, доступності
на ринку тощо; наявність відповідних
ліцензій та інших дозвільних
документів, що необхідні для ведення
певного виду господарської діяльності.

Про відсутність факту здійснення
господарської операції можуть також
свідчити і результати, відображені у
даних податкового обліку будь-кого з
учасників господарської операції, які
фактично не настали внаслідок
відсутності відповідних дій будь-кого
з учасників такої операції (наприклад,
відображення отримання послуг без їх
фактичного надання або в разі їх
надання іншою особою, ніж та, що вказана
у даних податкового обліку чи
первинних документах; імітація купівлі
товару в особи, яка ніколи його не
продавала тощо).

Заперечуючи проти вимог даного позову,
відповідач вказує на нікчемність
укладених позивачем правочинів, які на
його думку є фіктивними та не створюють
жодних юридичних наслідків, крім тих,
які пов'язані з їх недійсністю.

Однак, як свідчать матеріали справи,
позивачем на підтвердження виконання
договірних зобов'язань були надані
копії належним чином оформлених
первинних документів, а саме:

- на підтвердження виконання договору
№ 40-02-11-0014 від 25.01.2011, укладеного між
Дочірнім підприємством закритого
акціонерного товариства Теувес
Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) «Тегра Україна
ЛТД» та ТОВ «Агроюг-Сервіс» (Продавець),
позивачем були надані копії
видаткової накладної від 26.01.2011 № РН-01-26
на загальну суму товару (сої) 2 048 320,00
грн. (в т.ч. ПДВ - 341 386,67 грн.) та
податкової накладної від 26.01.2011 № 6 на
загальну суму 2 048 320,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 341
386,67 грн.);

- на підтвердження виконання договору
№ 40-02-11-0003 від 11.01.2011, укладеного між
Дочірнім підприємством закритого
акціонерного товариства Теувес
Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) «Тегра Україна
ЛТД» та ФОП ОСОБА_7, позивачем були
надані копії видаткових накладних від
20.01.2011 № РН-0000011 на загальну суму товару
(сої) 95 040,00 грн. (в т.ч. ПДВ -15 840,00 грн.), від
26.01.2011 № РН-0000010 на загальну суму 563 887,50
грн. (в т.ч. ПДВ -93 981,25 грн.), від 31.01.2011
№РН-0000012 на загальну суму 38 346,00 грн. (в
т.ч. ПДВ - 6 391,00 грн.); податкових
накладних (з урахуванням розрахунків
коригування кількісних і вартісних
показників до податкових накладних):
від 12.01.2011 № 1 на загальну суму 660 000,00
грн. (в т.ч. ПДВ - 110 000,00 грн.), від 20.01.2011 № 2
на загальну суму 95 040,00 грн. (в т.ч. ПДВ -
15 840,00 грн.), від 31.01.2011 № 3 на загальну
суму 38 346,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 6 391,00 грн.);

- на підтвердження виконання договору
№ 40-02-11-0107 від 17.05.2011, укладеного між
Дочірнім підприємством закритого
акціонерного товариства Теувес
Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) «Тегра Україна
ЛТД» та ПП «Ріо Гранде», позивачем були
надані копії видаткових накладних від
19.05.2011 № 308 на загальну суму 213 180,00 грн. (в
т.ч. ПДВ - 35 530,00 грн.), від 20.05.2011 № 319 на
загальну суму 105 825,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 17
637,50 грн.), від 21.05.2011 № 339 на загальну
суму 158 610,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 26 435,00 грн.),
від 24.05.2011 № 366 на загальну суму 184 585,90
грн. (в т.ч. ПДВ - 30 764,32 грн.), від 25.05.2011 №
370 на загальну суму 221 105,77 грн. (в т.ч. ПДВ
- 36 850,96 грн.), від 27.05.2011 № 387 на загальну
суму 652 696,77 грн. (в т.ч. ПДВ - 108 782,80 грн.),
від 28.05.2011 № 390 на загальну суму 324 785,00
грн. (в т.ч. ПДВ - 54 130,83 грн.), від 29.05.2011 №
504 на загальну суму 265 047,46 грн. (в т.ч. ПДВ
- 4 174,58 грн.); податкові накладні від
19.05.2011 № 308 на загальну суму 213 180,00 грн. (в
т.ч. ПДВ - 35 530,00 грн.), від 20.05.2011 № 319 на
загальну суму 105 825,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 17
637,50 грн.), від 21.05.2011 № 339 на загальну
суму 158 610,00 грн. (в т.ч. ПДВ - 26 435,00 грн.),
від 24.05.2011 № 366 на загальну суму 184 585,90
грн. (в т.ч. ПДВ - 30 764,32 грн.), від 25.05.2011 №
370 на загальну суму 221 105,77 грн. (в т.ч. ПДВ
- 36 850,96 грн.), від 27.05.2011 № 387 на загальну
суму 652 696,77 грн. (в т.ч. ПДВ - 108 782,80 грн.),
від 28.05.2011 № 390 на загальну суму 324 785,00
грн. (в т.ч. ПДВ - 54 130,83 грн.), від 29.05.2011 №
504 на загальну суму 265 047,46 грн. (в т.ч. ПДВ
- 4 174,58 грн.).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні облікові документи можуть
бути складені на паперових носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України,
де зокрема передбачено, що первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Господарські операції мають бути
відображені в податковому обліку
відповідно до їх реального змісту, а
тому право платника ПДВ на податковий
кредит може визнаватися лише у разі,
якщо відповідні товари ним реально
придбавалися, або ж у разі реального
понесення ним витрат на таке придбання.

Так на підставу нікчемності укладених
позивачем правочинів відповідач
посилається на факти порушення
контрагентами позивача - ТОВ
«Агроюг-Сервіс» ФОП ОСОБА_7, ПП «Ріо
Гранде» вимог ч. 5 ст. 203, ч. 1,2 ст. 215, ст. 216
Цивільного кодексу України в частині
укладення ними правочинів при продажу
товарів, які не спрямовані на реальне
настання правових наслідків.

Доказом цього, на думку податкового
органу, служать акти документальних
позапланових невиїзних перевірок
вищевказаних контрагентів позивача, а
саме:

- акт документальної позапланової
виїзної перевірки ТОВ «Агроюг-Сервіс»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства під час здійснення
взаємовідносин з ПП «Стилет-Юг», ПП
«Альтекс-Юг», ПП «Агропрайд», ПП
«Югтрансагро» за період з 10.06.2008 по
20.04.2011, складений ДПІ у місті Херсоні
від 08.07.2011 № 2408/23-3/32021807, в якому
зафіксовано факт документування
придбання товару та послуг у
підприємств, у яких відсутнє майно та
інші матеріальні ресурси, економічно
необхідні для здійснення операцій з
купівлі-продажу, та які задіяні в
схемах мінімізації податків шляхом
відображення в податковій звітності
сумнівних угод придбання ТМЦ,
безтоварних операцій та формуванні
штучного податкового кредиту іншим
СГД, та які ухиляються від сплати
податків в особливо великих розмірах.

- акт документальної позапланової
виїзної перевірки ФОП ОСОБА_7 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ПП «Аваі» за грудень 2010 року та січень
2011 року, складений Гайворонською МДПІ
від 30.05.2011 № 239/17-10/НОМЕР_2, в якому
зафіксовано факт відсутності поставки
товару на адресу ФОП ОСОБА_7, не надання
податкової звітності форми 1-ДФ, не
сплати податку з доходів фізичних осіб
найманих працівників, що на думку
податкового органу свідчить про
відсутність у підприємця трудових
ресурсів необхідних для здійснення
господарської діяльності в частині
відвантаження та перевезення товарів.
За даними податкової звітності основні
засоби у ПП ОСОБА_7 відсутні, що
свідчить про відсутність у підприємця
необхідних умов для здійснення
господарської діяльності в частині
купівлі, продажу, реалізації,
зберігання та відвантаження
товарно-матеріальних цінностей.

- акт документальної позапланової
невиїзної перевірки ПП «Ріо Гранде» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства, в частині правомірності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість та правомірності
декларування валових доходів та
валових витрат з податку на прибуток по
взаємовідносинах з ТОВ «Євро світ» за
травень 2011 року, складений
Кіровоградською ОДПІ від 28.11.2011 №
174/23-1/37297916, яким встановлено, що
фінансово-господарська діяльність ПП
«Ріо Гранде» не направлена на реальне
настання правових наслідків, а
укладені правочини спрямовані
винятково на зменшення бази
оподаткування, та не маючи під собою
розумної, економічно-обґрунтованої,
необхідної і достатньої ділової
(господарської) мети.

З цих підстав, податковим органом було
зроблено висновок, що укладені між
сторонами правочини є удаваними,
суперечить інтересам держави і
суспільства, не спрямовані на реальне
настання правових наслідків, а тому є
нікчемними в розумінні положень
Цивільного кодексу України.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, у разі, якщо
дії платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема податкових накладних. Разом з
тим, не є підставою для відмови у праві
на податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни, вчинені контрагентом
платника податку. Також не є підставою
для визнання неправомірними операцій
платника податків подальше припинення
чи анулювання статусу платника податку
на додану вартість його контрагента.
Усі операції, вчинені контрагентом
платника податку до припинення такого
контрагента, не можуть автоматично
розглядатися як нікчемні правочини в
силу самого собою припинення юридичної
особи або анулювання її податкового
статусу. У такому разі достатньо
встановити необізнаність платника
податку, що заявляє право на податковий
кредит чи бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість про факт
припинення або недобросовісний
характер діяльності контрагента
(зокрема про несплату податків чи
неподання податкової звітності).

У разі, якщо на час здійснення
господарських операцій, за якими
податкова інспекція не визнає
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, постачальники були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

Так, на момент укладення позивачем
спірних правочинів юридичні особи ТОВ
«Агроюг-Сервіс», ФОП ОСОБА_7, ПП «Ріо
Гранде» не були припинені у
визначеному законом порядку та були
зареєстровані належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»,
державна реєстрація юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців
засвідчення факту створення або
припинення юридичної особи,
засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно статті 33 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців», юридична
особа припиняється в результаті
передання всього свого майна, прав та
обов'язків іншим юридичним особам -
правонаступникам у результаті злиття,
приєднання, поділу, перетворення
(реорганізації) або в результаті
ліквідації за рішенням, прийнятим
засновниками (учасниками) юридичної
особи або уповноваженим ними органом,
за судовим рішенням або за рішенням
органу державної влади, прийнятим у
випадках, передбачених законом.

Юридична особа є такою, що припинилася,
з дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення юридичної особи.

Згідно Рішень Європейського суду з
прав людини у справах Інтерсплав проти
України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес»
АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03)
і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії
(2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до
ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»
підлягають застосуванню судами як
джерела права, платника податку не може
бути позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

З огляду на принцип персональної
відповідальності платника податку
право на податковий кредит не може
ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами. Тобто якщо контрагент
не виконав свого зобов'язання щодо
сплати податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи, а тому
сама по собі несплата податку (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) не
може бути підставою для відмови у праві
платника податку на податковий кредит
за наявності факту здійснення
господарської операції.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного суду України від
31.01.2011 у справі за позовом ЗАТ
«Мукачівський лісокомбінат» до
Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції в Закарпатській
області про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Як свідчать матеріали даної справи, на
момент здійснення господарських
операцій у Єдиному державному реєстрі
були відсутні відомості, які б ставити
під сумнів цивільну правоздатність
контрагентів позивача - ТОВ
«Агроюг-Сервіс» ФОП ОСОБА_7, ПП «Ріо
Гранде». При цьому, за даними Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців не
вбачається, що на момент укладення та
виконання сторонами спірних угод були
наявні записи щодо не підтвердження
відомостей про юридичних осіб ТОВ
«Агроюг-Сервіс», ПП «Ріо Гранде» та
фізичну особу ФОП ОСОБА_7

Крім того, відсутність платника
податків за місцем реєстрації, на думку
колегії суддів, не може свідчити про не
реальність здійснення правочинів.

Таким чином, враховуючи відсутність
доказів на підтвердження обставин, на
які посилається відповідач, вказуючи
на нікчемність правочинів, укладених
між позивачем та ТОВ «Агроюг-Сервіс»
ФОП ОСОБА_7, ПП «Ріо Гранде»,
суб'єктивний та оціночний характер
доводів, якими це підтверджується,
наявність первинних документів та
інших доказів на підтвердження
товарності спірних правочинів, колегія
суддів приходить до висновку про
наявність правових підстав для
задоволення вимог даного позову.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 20
листопада 2012 року - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20 листопада 2012 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя
суддя Л.П. Борисюк В.Ю.
Ключкович І.Й. Петрик

Повний текст ухвали складено та
підписано - 08.05.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Петрик І.Й.