Справа № 804/1478/14
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 р. Справа № 804/1478/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді -Рищенко А. Ю., при
секретарі -Дубровець Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного товариства Виробниче
підприємство "Техмаш" до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування припису № 04-01-23/395-335 від
12.12.2013 року

ВСТАНОВИВ:

20.01.2014 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
звернулось Приватне акціонерне
підприємство «Виробниче підприємство
«Техмаш» з позовом до Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Дніпропетровській області, в якому
просить визнати протиправним та
скасувати припис №04-01-23/395-335 від
12.12.2013р., винесений головним державним
інспектором праці Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Дніпропетровській області Костіною
С.В.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
відповідачем було проведено
позапланова перевірка з питань
дотримання трудового законодавства в
частині зайнятості та
працевлаштування інвалідів, за
наслідками якою було складено Акт
перевірки додержання суб'єктами
господарювання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування №04-01-23/395.
Висновки Акту перевірки є
безпідставними та необґрунтованими,
оскільки протиправність дій позивача
не доведена, у зв'язку з чим припис
№04-01-23/395-335 від 12.12.2013р., складений на
підставі зазначеного Акту перевірки, є
протиправним та таким, що підлягає
скасуванню.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував,
зазначив що за результатами проведеної
перевірки виявлено ряд порушень
законодавства про працю, які
відображено в акті перевірки №04-01-23/395.
На підставі якого винесено припис
№04-01-23/395-335 від 12.12.2013р.. Враховуючи, що
перевірку проведено згідно вимог
чинного законодавства, відсутні
підстави для задоволення позову.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити з підстав
викладених в позовні заяві.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечували, посилаючись на обставини
викладені в запмереченнях.

Суд, заслухавши представників сторін,
вивчивши наявні у справі докази та
оцінивши їх у сукупності, вважає
необхідним у задоволенні даного
адміністративного позову відмовити
повністю з наступних підстав.

Аналіз матеріалів справи показує, що на
підставі Доручення Держпраці
№1869/23/03/02-13 від 06.11.2013р., Наказу від
06.12.2013р. №405-Д та Направлення від 06.12.2013р.
№453-Д/23 на проведення перевірки
суб'єкта господарювання у період з
09.12.2013р. по 12.12.2013р. була проведена
позапланова перевірка ПАТ «Виробниче
підприємство «Техмаш» щодо додержання
суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в частині
зайнятості та працевлаштування
інвалідів, а саме питання дотримання
трудового законодавства в частині
зайнятості та працевлаштування
інвалідів.

Хід та результати проведеної перевірки
додержання суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування зафіксовані в
акті перевірки №04-01-23/395 від 12.12.2013 року,
на підставі якого було складено припис
№04-01-23/395-335 від 12.12.2013р..

Зазначеним актом перевірки
зафіксовано порушення вимог
законодавства, що встановлені під час
проведення перевірки, а саме:

1. ч.4 ст.115 КЗпП України; ст..21 Закону
Ук4раїни №504;

2. п. 2.5 глави 2 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Мінпраці України
№58 від 29.07.1993р.;

3. ч.5 ст. 79 КЗпП України;

4.ч.5 ст.80 КЗпП України.

Приписом №04-01-23/395-335 від 12.12.2013р.,
винесеного у відношенні позивача,
приписано забезпечити виконання вимог
ст.115, ст..79, ст..80 КЗпП України; п. 2.5 глави
2 Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Мінпраці України
№58 від 29.07.1993р. та надано строк до
12.01.2014р. для письмового повідомлення
про виконання вимог припису.

У зв'язку із проведенням
Теріторіальною державною інспекцією з
питань праці у Дніпропетроській
області позапланової перевірки
директором підприємства було видано
наказ про створення комісії для
проведення службової перевірки задля
перевірки відповідності викладених в
акті перевірки висновків щодо
порушення посадовими особами
підприємства норм Кодексу законів про
працю та виявлення винних осіб.

Також судом встановлено, що
відповідачем було повідомлено
Амур-Нижньодніпровський районний
відділ про факт порушення
законодавства про працю, що був
встановлений під час перевірки
діяльності позивача, за яким розпочато
досудове розслідування із
встановленням попередньої
кваліфікації кримінального
правопорушення ч.1 ст.172 Кримінального
кодексу України, що підтверджується
повідомленням слідчого СВ АНД РВ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області від 04.02.2014р. із витягом з
кримінального провадження.

Позивач не погоджується із висновками
акту перевірки, а тому і оскаржує
припис №04-01-23/395-335 від 12.12.2013р., який було
складено за результатами проведеної
перевірки в судовому порядку.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 259 КЗпП України встановлено, що
нагляд і контроль за додержанням
законодавства про працю здійснюють
спеціально уповноважені на те органи
та інспекції, які не залежать у своїй
діяльності від власника або
уповноваженого ним органу.

Згідно ч. 8 ст. 7 ЗУ «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» припис - це
обов'язкова для виконання у визначені
строки письмова вимога посадової особи
органу державного нагляду (контролю)
суб'єкту господарювання щодо усунення
порушень вимог законодавства. Припис
не передбачає застосування санкцій
щодо суб'єкта господарювання. Припис
видається та підписується посадовою
особою органу державного нагляду
(контролю), яка здійснювала перевірку.

Відповідно до ч.1 ст.21 та ч.4 ст.115 КЗпП
України заробітна плата працівникам за
весь час щорічної відпустки
виплачується не пізніше ніж за три дні
до початку відпустки.

Як вбачається з акту перевірки
позивачем в порушення вимоги ч.1 ст.21 та
ч.4 ст.115 КЗпП України заробітна плата за
час щорічної відпустки була виплачена
в перший день відпуски (згідно Наказу
№293-к від 08.08.2013р. була надана відпустка
ОСОБА_5 з 12.08.2013р. по 05.09.2013р., заробітна
плата за час щорічної відпустки була
виплачена 12.08.2013р., що підтверджується
платіжним дорученням №2701 від 12.08.2013р.;
згідно Наказу №288-к від 05.08.2013р. була
надана відпустка ОСОБА_6 з 01.08.2013р. по
09.08.2013р., заробітна плата за час
щорічної відпустки була виплачена
12.08.2013р., що підтверджується платіжним
дорученням №2701 від 12.08.2013р., згідно
Наказу №329-к від 06.09.2013р. була надана
відпустка ОСОБА_7 з 09.09.2013р. по 04.10.2013р.,
заробітна плата за час щорічної
відпустки була виплачена 10.09.2013р., що
підтверджується платіжним дорученням
№3084 від 10.09.2013р..

Позивачем дані порушення, встановлені
під час перевірки не заперечувались,
проте в обґрунтування своєї позиції
щодо даного порушення зазначено, що
встановлені порушення не носять
систематичний характер та не мають,
окрім зазначених випадків, аналогічних
порушень.

Проте судом не можуть бути прийняті до
уваги доводи позивача, оскільки дане
порушення мало місце, що позивачем не
спростовується, а також з огляду на те,
що трудовим законодавством не
передбачено виключення
відповідальності за порушення
законодавства про працю через
«несистематичні» порушення або за
підстав відсутності скарг чи звернень
працівників підприємств з цього
питання.

Відповідно до Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Мінпраці України
N58 від 29.07.93 р. трудова книжка є
основним документом про трудову
діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх
працівників, які працюють на
підприємстві, в установі, організації
(далі - підприємство) усіх форм
власності або у фізичної особи понад
п'ять днів, у тому числі осіб, які є
співвласниками (власниками)
підприємств, селянських

(фермерських) господарств, сезонних і
тимчасових працівників, а також
позаштатних працівників за умови,
якщо вони підлягають державному
соціальному страхуванню.

Пунктом 2.5. визначеної Інструкції
передбачено, що з кожним записом, що
заноситься до трудової книжки на
підставі наказу (розпорядження) про
призначення на роботу, переведення і
звільнення власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний ознайомити
працівника під розписку в особистій
картці (типова відомча форма N П-2,
затверджена наказом Мінстату України
від 27 жовтня 1995 року N 277, в якій має
повторюватися відповідний запис з
трудової книжки (вкладиша).

Як вбачається із самого акту перевірки
від №04-01-23/395 від 12.12.2013р. позивачем
порушено п. 2.5 глави 2 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, а саме: в особових картках
форми П-2 ОСОБА_5, ОСОБА_8 та інших
працівників відсутні їх особисті
підписи про ознайомлення із записами,
внесеними до трудових книжок.

Позивачем дане порушення не
заперечувалось, проте зазначено, що
дана дія може бути вчинена виключно за
волевиявленням останнього, з
працівниками була проведена
роз'яснювальна робота з приводу
необхідності засвідчити власними
підписами факти ознайомлення їх із
записами, які вносяться у їх особисті
картки за формою П-2.

Суд акцентує увагу на тому, що із самого
положення Інструкції вбачається, що
ознайомлення працівника під розписку
в особистій картці є саме
зобов'язанням власника або
уповноваженого ним органу.

З урахуванням визнання наявності
порушення, суд не приймає доводи
позивача щодо даного порушення.

Відповідно до ст..80 КЗпП України
забороняється ненадання щорічних
відпусток повної тривалості протягом
двох років підряд, а також ненадання їх
протягом робочого року особам віком до
вісімнадцяти років та працівникам, які
мають право на щорічні додаткові
відпустки за роботу із шкідливими і
важкими умовами чи з особливим
характером праці.

Аналогічна норма міститься у частині 5
статті 11 Закону України від 15.11.1996 №
504/96-ВР «Про відпустки» (надалі - Закон
про відпустки).

Як встановлено судом, перевіркою
зафіксовані випадки ненадання
щорічних відпусток повної тривалості
протягом двох років підряд, а також
ненадання їх протягом робочого року
особам віком до вісімнадцяти років та
працівникам, які мають право на щорічні
додаткові відпустки за роботу із
шкідливими і важкими умовами чи з
особливим характером праці, а саме:
ОСОБА_9, працюючи на підприємстві з 2008
року у відпустці за робочий період з
червня 2008 року по листопад 2013 року не
вибувала до щорічної відпустки; ОСОБА_10
працюючи на підприємстві з 2008 року у
відпустці за робочий період з червня 2008
року по листопад 2013 року не вибувала до
щорічної відпустки; ОСОБА_11 працюючи на
підприємстві з 2008 року у відпустці за
робочий період з червня 2008 року по
листопад 2013 року не вибував до щорічної
відпустки; ОСОБА_12 працюючи на
підприємстві з 2008 року у відпустці за
робочий період з червня 2008 року по
листопад 2013 року не вибував до щорічної
відпустки; ОСОБА_13 працюючи на
підприємстві з 2009 року по листопад 2013
року не вибував до щорічної відпустки,
про що свідчать записи у особистих
картках працівників.

З приводу цього суд зазначає, що
Відповідно до статті 79 КЗпП, черговість
надання відпусток визначається
графіками, які затверджуються
власником або уповноваженим ним
органом за погодженням з виборним
органом первинної профспілкової
організації (профспілковим
представником), і доводиться до відома
всіх працівників. При складанні
графіків ураховуються інтереси
виробництва, особисті інтереси
працівників та можливості їх
відпочинку.

Конкретний період надання щорічних
відпусток у межах, установлених
графіком, узгоджується між працівником
і власником або уповноваженим ним
органом, який зобов'язаний письмово
повідомити працівника про дату початку
відпустки не пізніш як за два тижні до
встановленого графіком терміну.

Вказані норми направлені на створення
максимально сприятливих умов для
реалізації працівниками свого права на
відпочинок.

Ненадання щорічних відпусток у
терміни, визначені Законом України
«Про відпустки» та КЗпП України є
грубим порушенням законодавства про
працю.

Позивачем не заперечується та
обставина, що визначеним працівникам ,
які працюють у позивача з 2008 року, повна
щорічна відпустка за час роботи не
надавалася.

Суд не бере до уваги посилання позивача
на те, що відпустки працівникам
надаються лише за їх заявами. Вказана
позиція позивача, на думку суду, є
хибною, з огляду на приписи
вищевказаних норм чинного
законодавства.

Якщо працівник не використовую надане
йому право на відпочинок (щорічну
відпустку), зважаючи на
відповідальність роботодавця за
невиконання обов'язку щодо ненадання
відпустки, навіть за наявності заяви
від працівника про надання йому
щорічної відпустки, роботодавець не
може бути звільнений від обов'язку
надання щорічної відпустки.

На думку суду, доказом порушення
суб'єктом господарювання цих норм є
саме факт ненадання відпустки, тобто
ненадання відпустки у період, що був
визначений графіком відпусток.

Також судом з'ясовано, відповідно до
наданих графіків відпусток
працівників ПАТ «Виробниче
підприємство «Техмаш» за 2011-2013 роки, у
розділі «Дані про невикористану
відпустку за минулі роки» відносно
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13
не зазначено жодних даних щодо
наявності невикористаної відпустки, а
також позивачем не наведено твердження
щодо грошової компенсації частини
щорічної відпустки.

Також суд зазначає, що позивачем не
було письмово повідомлено працівників
підприємства про дату початку
відпустки не пізніш як за два тижні до
встановленого графіком терміну, що є
прямим порушенням вищезазначених норм,
таким чином пояснення позивача щодо не
встановлення форми повідомлення про
щорічні відпустки, у зв'язку з чим
працівників підприємства не було
письмово повідомлено, спростовуються,
а залучені в якості доводів пояснення
працівників підприємства не можуть
бути прийняті судом як належні,
оскільки складені після проведення
перевірки та не підкріплені жодними
доказами.

Вищенаведені твердження знаходять
своє відображення у Листі Міністерства
соціальної політики України від
21.06.2012р. №207/13/116-12 «Про грошову
компенсацію за невикористану
відпустку».

Крім того, суд зазначає, що сам по собі
припис не містить будь-яких
протиправних вимог, а лише вимоги щодо
утримання в подальшому від допущення
встановлених порушень трудового
законодавства та дотримання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що підстави для задоволення позовних
вимог Приватного акціонерного
підприємства «Виробниче підприємство
«Техмаш» щодо визнання протиправним та
скасування припису №04-01-23/395-335 від
12.12.2013р. відсутні. Тому у задоволенні
даного адміністративного позову
необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст. 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Приватного акціонерного
підприємства «Виробниче підприємство
«Техмаш» до Територіальної державної
інспекції з питань праці у
Дніпропетроській областя про визнання
протиправним та скасування припису
№04-01-23/395-335 від 12.12.2013р. - відмовити
повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
11 березня 2014 року.

Суддя
А.Ю.
Рищенко