Справа № 812/1811/14
Суддя: В.В. Матвєєва
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1811/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого судді:
Матвєєвої В.В.

при секретарі
Захаровій Ю.О.

за участю сторін:

представник позивача
не з'явився,

представник відповідача не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
«Антрацит» до Антрацитівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Луганській області про
скасування вимоги про сплату боргу
№Ю-14-17 від 07.02.2014,-

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2014 року на адресу Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Державного підприємства «Антрацит» до
Антрацитівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про скасування вимоги про
сплату боргу №Ю-14-17 від 07.02.2014.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем зазначено, що 28.02.2014 ДП
«Антрацит» було отримано вимогу
Антрацитівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Луганській області від 07.02.2014 №Ю-14-17 про
сплату боргу (недоїмки) з єдиного
внеску у сумі 823958,70 грн., що рахується за
ВП «Автобаза» ДП «Антрацит» станом на
31.01.2014.

ВП «Автобаза» ДП «Антрацит» було
надано до органу доходів і зборів звіти
про суми нарахованого єдиного внеску
13.11.2013 - за жовтень 2013 року, 12.12.2013 - за
листопад 2013 року, 14.01.2014 - за грудень 2013
року.

Відповідно до звіту за жовтень 2013 року
ВП «Автобаза» ДП «Антрацит» нараховано
до сплати єдиний внесок у розмірі 293073,36
грн. Платіжними дорученнями №6 від
18.11.2013, №№8, 36, від 29.11.2013 на загальну
суму 293073,36 грн. ДП «Антрацит» був
сплачений єдиний внесок за жовтень 2013
року, про що зазначено у розділі:
«Призначення платежу» платіжних
доручень.

Відповідно до звіту за листопад 2013 року
ВП «Автобаза» ДП «Антрацит» нараховано
до сплати єдиний внесок у розмірі 255936,87
грн. Платіжними дорученнями №39 від
17.12.2013, №№25, 26, від 24.12.2013 на загальну
суму 255936,86 грн. ДП «Антрацит» був
сплачений єдиний внесок за листопад 2013
року, про що зазначено у розділі:
«Призначення платежу» платіжних
доручень.

Відповідно до звіту за грудень 2013 року
ВП «Автобаза» ДП «Антрацит» нараховано
до сплати єдиний внесок у розмірі 285649,43
грн. Платіжними дорученнями №№42, 190 від
20.01.2014, №№2, 3, від 31.01.2014 на загальну суму
285649,43 грн. ДП «Антрацит» був сплачений
єдиний внесок за жовтень 2013 року, про що
зазначено у розділі: «Призначення
платежу» платіжних доручень.

Враховуючи викладене, позивача вважає,
що поточні нарахування єдиного внеску
за жовтень, листопад та грудень 2013 року
ДП «Антрацит» сплачені в повному
обсязі.

09.01.2013 ухвалою Господарського суду
Луганської області по справі №913/124/13-г
було порушено провадження у справі про
банкрутство відносно ДП «Антрацит»,
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Нарахування пені і застосування
штрафів є заходом впливу, який
передбачено законодавчо за несплату
або несвоєчасну сплату сум страхових
внесків єдиного внеску, а зарахування
сплачених суми єдиного внеску в
рахунок сплати недоїмки, штрафів та
пені у порядку календарної черговості
їх виникнення, у разі якщо платник має
несплачену суму недоїмки, штрафів та
пені, є за положеннями ст. 13, 25 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягненням.

Зазначене стягнення було здійснено
відповідачем за вимогою від 07.11.2013 на
суму 538842,88 грн. Тобто, стягнення
відбулось на підставі документу, який
містить майнову вимогу, що заборонено
положеннями ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Позивач вважає, що Антрацитівська ОДПІ
ГУ Міндоходів у Луганській області не
мала права самостійно проводити
стягнення добровільно сплачених сум ДП
«Антрацит» з єдиного внеску у рахунок
погашення заборгованості.

На підставі викладеного позивач просив
скасувати вимогу Антрацитівської ОДПІ
ГУ Міндоходів у Луганській області від
07.02.2014 №Ю-14-17 про сплату боргу.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце проведення розгляду справи
повідомлявся належним чином, 22.04.2014 до
суду надійшли додаткові пояснення по
справі, в яких позивач просив проводити
розгляд справи за відсутності
представника ДП «Антрацит» (а. с. 34-35).

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце проведення розгляду справи
повідомлявся належним чином. В
судовому засіданні 09.04.2014
представником відповідача були надані
письмові заперечення проти
адміністративного позову, в яких
зазначено, що з огляду на той факт, що у
картці особового рахунку з єдиного
соціального внеску по ДП «Антрацит»,
переданою з УПФУ в м. Антрациті та
Антрацитівському районі Луганської
області до Антрацитівської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Луганській області,
станом на 07.02.2014 лічиться податковий
борг (недоїмка) у розмірі 823958,70 грн.,
контролюючим органом було винесено та
направлено на адресу позивача вимогу
від 07.02.2014 № Ю-14-17. Також відповідач
зазначив, що відповідно до постанови
Вищого господарського суду України від
19.12.2013 №913/124/13-г провадження у справі
про банкрутство ДП «Антрацит»
припинено. На підставі викладеного
відповідач вважає, що вимога від 07.02.2014
№Ю-14-17 сформована відповідачем на
законних підставах, а тому доводи
позивача щодо наявності мораторію є
необґрунтованими, оскільки в даному
випадку не були застосовані заходи
впливу та стягнення. Підприємство
самостійно перерахувало зазначені
суми заборгованості по ЄСВ, а не в
примусовому порядку. На законодавчому
рівні не передбачено звільнення від
виконання обов'язків сплати та
перерахування платежів зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
передбачено кримінальну
відповідальність за несвоєчасну
сплату (перерахування) внесків.
Зарахування сплати в рахунок сплати
штрафних санкцій та пені в порядку
календарної черговості їх виникнення
не є стягненням. Зарахування коштів,
сплачених підприємством, в порядку
календарної черговості чітко
передбачено Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Просив відмовити в задоволенні позову
в повному обсязі та проводити розгляд
справи за відсутності представника
Антрацитівської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Луганській області (а. с. 68-69).

Суд, дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог статей 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, дійшов наступного.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено, що Державне
підприємство «Антрацит» зареєстровано
в якості юридичної особи Виконавчим
комітетом Антрацитівської міської
ради Луганської області 30.04.2003 (а. с. 9).

Матеріалами справи підтверджується, що
відокремленим підрозділом «Автобаза»
Державного підприємства «Антрацит»
було подано до Антрацитівської ОДПІ
звіти, якими визначено суму єдиного
внеску, що підлягає сплаті за жовтень
2013 року на суму 293073,36 грн., за листопад
2013 року - на суму 255936,87 грн., за грудень
2013 року - на суму 285649,43 грн. (а. с. 43-45, 49-51,
54-56).

Згідно платіжних доручень №6 від 18.11.2013,
№№8, 36 від 29.11.2013, №39 від 17.12.2013, №№25, 26,
від 24.12.2013, №№42, 190 від 20.01.2014, №№2, 3, від
31.01.2014 ДП «Антарцит» сплачено єдиний
внесок за жовтень-грудень 2013 року на
загальну суму 834659,66 грн. (а. с. 46-48, 52-53,
57-59).

Антрацитівською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Луганській
області на адресу ДП «Антрацит» було
надіслано вимогу про сплату боргу
(недоїмки) від 07.02.2014 №Ю-14-17 на суму 823958,70
грн. (а. с. 5).

Суд вважає, що позовні вимоги ДП
«Антрацит» щодо скасування вимоги від
07.02.2014 №Ю-14-17 не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1
Податкового кодексу України,
контролюючі органи контролюють
своєчасність подання платниками
податків та платниками єдиного внеску
передбаченої законом звітності
(декларацій, розрахунків та інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів),
своєчасність, достовірність, повноту
нарахування та сплати податків, зборів,
платежів.

Згідно з п. п. 20.1.19 п. 20.1 ст. 20 Податкового
кодексу України, контролюючі органи
мають право застосовувати до платників
податків передбачені законом
фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за
порушення податкового чи іншого
законодавства, контроль за додержанням
якого покладено на контролюючі органи;
стягувати до бюджетів та державних
цільових фондів суми грошових
зобов'язань та/або податкового боргу у
випадках, порядку та розмірі,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами України; стягувати суми
недоїмки із сплати єдиного внеску.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначає Закон
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI
(далі - Закон №2464).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464, єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464,
платниками єдиного внеску є:
роботодавці - підприємства, установи та
організації, інші юридичні особи,
утворені відповідно до законодавства
України, незалежно від форми власності,
виду діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у свідоцтві про
державну реєстрацію її як підприємця),
у тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами. Однією з
обов'язків Платника єдиного внеску,
згідно Закону, являється своєчасність,
повність нараховування, обчислення та
сплата єдиного внеску. Єдиний внесок
нараховується для платників,
зазначених у пунктах 1 (крім абзацу
сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої
статті 4 цього Закону, - на суму
нарахованої заробітної плати за видами
виплат, які включають основну та
додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, у тому числі в натуральній
формі, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці», та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими договорами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464, платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Згідно з ч. 8 ст. 9 Закону №2464, платники
єдиного внеску, крім платників,
зазначених у пунктах 4 і 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
зобов'язані сплачувати єдиний внесок,
нарахований за календарний місяць, не
пізніше 20 числа наступного місяця, крім
гірничих підприємств, які зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за календарний місяць, не пізніше 28
числа наступного місяця.

Частиною 12 статті 9 Закону №2464
встановлено, що єдиний внесок підлягає
сплаті незалежно від фінансового стану
платника.

За наявності у платника єдиного внеску
одночасно із зобов'язаннями зі сплати
єдиного внеску зобов'язань із сплати
податків, інших обов'язкових платежів,
передбачених законом, або зобов'язань
перед іншими кредиторами зобов'язання
із сплати єдиного внеску виконуються в
першу чергу і мають пріоритет перед
усіма іншими зобов'язаннями, крім
зобов'язань з виплати заробітної плати
(доходу).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону №2464,
орган доходів і зборів у порядку, за
формою та у строки, встановлені
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти календарних днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми
недоїмки платник єдиного внеску
узгоджує її з органом доходів і зборів
шляхом оскарження вимоги про сплату
єдиного внеску в адміністративному або
судовому порядку.

Відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового
кодексу України, у разі наявності у
платника податків податкового боргу
контролюючі органи зобов'язані
зарахувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напряму
сплати, визначеного платником
податків.

Згідно ч. 6 ст. 25 Закону №2464, за рахунок
сум, що надходять від платника єдиного
внеску або від державної виконавчої
служби, погашаються суми недоїмки,
штрафних санкцій та пені у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі якщо платник має несплачену суму
недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним
суми єдиного внеску зараховуються в
рахунок сплати недоїмки, штрафів та
пені у порядку календарної черговості
їх виникнення.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що кошти ВП «Автобаза» ДП
«Антрацит», сплачені в рахунок
погашення зобов'язань з єдиного внеску,
зараховуються в рахунок погашення
боргу в порядку календарної черговості
незалежно від напряму сплати та
зазначення призначення платежу.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що ухвалою
Господарського суду Луганської
області від 09 січня 2013 року порушено
провадження в справі про банкрутство
щодо ДП «Антрацит» та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів (а. с. 6).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14.05.1992
№2343-ХІІ (далі - Закон №2343), мораторій на
задоволення вимог кредиторів -
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до дня введення
мораторію.

Відповідно до п. 5 ст. 19 Закону №2343, дія
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не поширюється на вимоги
поточних кредиторів.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Верховний Суд України висловив у
постановах від 4 липня 2011 року в справі
№21-144а11, 7 травня 2012 року в справі
№21-289а11, 11 червня 2012 року в справі
№21-179а12, 1 жовтня 2012 року в справі №
21-298а12, 26 лютого 2013 року в справі №21-34а13,
9 липня 2013 року в справі №21-178а13 правову
позицію з питань застосування у
правовідносинах, пов'язаних з дією
мораторію у справі про банкрутство.
Так, статті 1, 12 Закону №2343 регулюють
правовідносини, які виникли між
боржником і кредиторами у зв'язку з
неспроможністю боржника виконати
після настання встановленого строку
існуючі зобов'язання, і спрямовані на
відновлення платоспроможності
боржника або його ліквідацію з метою
здійснення заходів щодо задоволення
визнаних судом вимог кредиторів. З
порушенням провадження у справі про
банкрутство не пов'язується завершення
підприємницької діяльності боржника,
він має право укладати угоди, у нього
можуть виникати нові зобов'язання.
Тобто, дія мораторію поширюється лише
на задоволення вимог конкурсних
кредиторів. Таким чином, що стосується
зобов'язань поточних кредиторів, то за
цими зобов'язаннями згідно із
загальними правилами нараховується
неустойка (штраф, пеня), застосовуються
інші санкції за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань та зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів). За своєю правовою природою
фінансові та економічні санкції є
додатковими зобов'язаннями, похідними
від основного зобов'язання. Тож
оскільки мораторій не зупиняє
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію, то і не припиняє заходів,
спрямованих на їх забезпечення.
Невиконання таких зобов'язань є
правопорушенням. Отже, нарахування
санкцій, застосування заходів
забезпечення за невиконання
зазначених зобов'язань та примусове
стягнення на підставі виконавчих
документів коштів на виконання таких
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також штрафних санкцій
ґрунтується на законі. Враховуючи те,
що строк виконання зобов'язань зі
сплати страхових внесків настав у
позивача після порушення провадження у
справі про банкрутство, дія мораторію
на виконання цих зобов'язань не
поширюється. Нарахування неустойки
(штрафу, пені), процентів та інших
економічних санкцій з усіх видів
заборгованості за зобов'язаннями,
строк виконання яких настав після
порушення справи про банкрутство та
введення мораторію, припиняється
згідно з частиною першою статті 23
Закону № 2343 лише з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури.

Судом встановлено, що постановою
Вищого господарського суду України від
19 грудня 2013 року припинено провадження
в справі про банкрутство Державного
підприємства «Антрацит» (а. с. 28-29).

Зважаючи, що на час формування
відповідачем оскаржуваної вимоги
провадження в справі про банкрутство
Державного підприємства «Антрацит»
було припинено, та до оскаржуваної
вимоги про сплату боргу було включено
суму боргу з єдиного внеску за поточні
платежі, на які відповідно до ст. 19
Закону №2343 не поширювалася дія
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, то суд вважає, що
відповідач при винесенні вимоги про
сплату боргу від 07.02.2014 №Ю-14-17 діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі викладеного, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог Державного
підприємства «Антрацит» до
Антрацитівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про скасування вимоги про
сплату боргу №Ю-14-17 від 07.02.2014.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд виходить з наступного.

В силу норм ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони - суб'єкта
владних повноважень, суд присуджує з
іншої сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Виходячи з вимог ст.ст. 3, 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до суду позовної заяви справляється
судовий збір за майнові вимоги 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати. Під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Зважаючи, що при зверненні до суду з
адміністративним позовом позивачем
було сплачено судовий збір у сумі 487,20
грн., з позивача підлягає стягненню
решта суми судового збору - 4384,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 2, 17, 87, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Державного підприємства
«Антрацит» до Антрацитівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Луганській області про
скасування вимоги про сплату боргу
№Ю-14-17 від 07.02.2014 - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
«Антрацит» (юридична адреса: 94613,
Луганська область, м. Антрацит, вул.
Ростовська, 38, р/р3002 в АТ КБ «ТК
Кредит» м. Київ, МФО 322830, ) на користь Державного бюджету
України (отримувач: УДКСУ у м.
Луганську, код: ОКПО 37991503, МФО: 804013, банк
отримувача: ГУДКСУ у Луганській
області, рахунок: 4006, по коду
класифікації доходів (ККД): 22030001,
символ: 206, назва: судовий збір,
(Державна судова адміністрація
України, 050)) решту судового збору при
зверненні до суду з вимогами майнового
характеру у розмірі 4384,80 грн. (чотири
тисячі триста вісімдесят чотири гривні
вісімдесят копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після
закінчення строку подання
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної
сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до суду апеляційної інстанції.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Повний текст постанови складено та
підписано 12 травня 2014 року

Суддя
В.В. Матвєєва