Справа № 202/38311/13-а
Суддя: Шклярук Д. С.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 травня 2014 року Суддя
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська Шклярук Д.С.,
розглянувши в порядку скороченого
провадження адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська, Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради, про визнання
бездіяльності та дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом та просить суд:

1) Визнати дії Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі
м. Дніпропетровська такими, що були
здійснені без урахування вимог ст. 152
Конституції України, ст.ст. 268, 1175 ЦК
України, відносно нарахування та
здійснення перерахунку раніше
призначеної основної та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю як
особі, котра постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи;

2) Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі
м. Дніпропетровська провести
перерахунок та стягнути на його
користь, як постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи І категорії
(ІІІ групи інвалідності), основної
пенсії згідно з вимогами ст. 152
Конституції України, ст.ст. 268, 1175 ЦК
України та ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
розрахунку не нижче 6 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії в
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком
- починаючи з 01.01.2013 року, з урахуванням
фактично виплачених сум за цей період;

3) Зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі
м. Дніпропетровська призначити
йому, як постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи І категорії
(ІІІ групи інвалідності) основну пенсію
згідно вимог ст. 152 Конституції України
та ст.ст. 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
розрахунку не нижче 6 мінімальних
пенсій за віком та додаткову пенсію в
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком;

4) Визнати протиправними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Індустріальної
районної у місті Дніпропетровську
ради, що були здійснені без урахування
вимог ст.ст. 22, 152 Конституції України,
ст. 19 КАС України, відносно нарахування
та здійснення перерахування раніше
призначеної виплати щорічної допомоги
на оздоровлення, як особі, котра
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи відповідно до ст. 48 Закону
України № 796-ХІІ від 28.02.1991 року;

5) Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної в м.
Дніпропетровську ради усунути
порушення і провести перерахунок
згідно ст. 48 Закону України № 796-ХІІ від
28.02.1991 року щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі 4 мінімальних
заробітних плат з 01.01.2013 року та
стягнути на його користь недоотримані
суми за цей період з урахуванням
фактично виплачених сум;

6) Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної в м.
Дніпропетровську ради призначити
(встановити) йому, як постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи І
категорії (ІІІ групи інвалідності)
щорічну допомогу на оздоровлення
згідно вимог ст. 48 Закону України«Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-ХІІ, в розмірі 4 мінімальних
заробітних плат;

7) Визнати протиправними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Індустріальної
районної в м. Дніпропетровську ради, що
були здійснені без урахування вимог
ст.ст. 22, 152 Конституції України, ст. 19
КАС України відносно нарахування та
виплати йому одноразової компенсації,
як особі, котра стала інвалідом
внаслідок Чорнобильської катастрофи
відповідно до ст. 48 Закону України №
796-ХІІ від 28.02.1991 року;

8) Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної в м.
Дніпропетровську ради призначити та
виплатити йому, як особі, яка стала
інвалідом внаслідок Чорнобильської
катастрофи одноразову компенсацію в
розмірі 30 мінімальних заробітних плат,
згідно вимог ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської Катастрофи» від 28.02.1991
року № 796-ХІІ.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1
посилається на те, що він перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська та в Управлінні праці
та соціального захисту населення
Індустріальної районної в м.
Дніпропетровську ради як особа, яка
постраждала внаслідок «Чорнобильської
катастрофи» І категорії (ІІІ група
інвалідності).

Він, як особа, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
має право на отримання основної та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до положень Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28.02.1991р. №796-ХІІ.

Також, згідно ст. 49, - ч.4 ст. 54 Закону про
ЧАЕС в усіх випадках для осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи І категорії (3 групи
інвалідності), щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
розмір основної пенсії не може бути
нижчим - 6 мінімальних пенсій за віком, а
розмір додаткової пенсії встановлено
50% мінімальної пенсії за віком.

04 листопада 2013 року, він звернувся до
УПФУ в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська з
заявою про проведення перерахунку
основної та додаткової пенсії
відповідно до положень Закону №796-ХІІ
починаючи з січня 2013 року.

На даний час він отримує основну та
додаткову пенсію за шкоду, заподіяну
здоров'ю в значно нижчому розмірі. УПФУ
в індустріальному районі м.
Дніпропетровська відмовляє у
проведенні перерахунку та повідомляє,
що нарахування проводиться законно.

Відмову у проведенні перерахунку
вважає протиправною оскільки за
конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру пенсії застосуванню
підлягають стаття 50 та стаття 54 Закону
№ 796-ХІІ (в редакції Закону № 230/96-ВР від
06.06.1996 року), а не Постанова Кабінету
Міністрів України. № 1210 від 23.11.2011р, яка
істотно звужує обсяг встановлених
Законом прав.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9
КАС України у разі невідповідності
нормативно- правового акта Конституції
України, Закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, застосуванню
підлягає правовий акт. який має вищу
юридичну силу.

Дана стаття підтверджується судовою
практикою, на прикладі рішень стосовно
перерахунків пенсії працюючим
пенсіонерам. Відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України № 530 від
28.05.2008 року та №1375 від 23.12.2009 року, при
призначенні пенсії повинен
застосовуватись показник середньої
заробітної плати за рік. що передує
року перерахунку. Але судами України
при розгляді справ даної категорії
застосовуються норми основного Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з
посиланням на вимоги саме статті 9 КАСУ.

Кабінет Міністрів України є органом
виконавчої влади, та розпорядником
Державного бюджету України та повинен
діяти в рамках Законів України та
Конституції України. На нього лише
покладено обов'язок щодо забезпечення
виконання вимог діючого законодавства.

Своїми постановами Кабінет Міністрів
України значно звужує зміст та обсяг
основного Закону, що порушує вимоги ст.
22 Конституції України.

Своїм рішенням від 22 травня 2008 року.
Конституційний суд України № 10-рп/2008
чітко зазначив: «Конституція України у
статті 92 визначила сфери, зокрема
бюджетну, які мають врегульовуватися
виключно законом. Закон про Держбюджет
є основним фінансовим документом
держави. Через своє спеціальне
призначення цей закон не повинен
регулювати відносини в інших сферах
суспільного життя.

Конституція України не надає закону
про Держбюджет вищої юридичної сили
стосовно інших законів.

Таким чином, Конституційний Суд
України дійшов висновку, що законом про
Держбюджет не можна вносити зміни до
інших законів, зупиняти їх дію чи
скасовувати їх, оскільки з об'єктивних
причин це створює протиріччя у
законодавстві і як наслідок -
скасування та обмеження прав і свобод
людини і громадянина».

Оскільки Постанови Кабінету Міністрів
України, щодо виплат, по вищезгаданим
статтям Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виносяться на виконання
вимог Закону України про державний
бюджет, вони не можуть бути
застосованими при вирішенні спірних
питань.

Відповідно до ст. 48 Закону №796-ХІІ, йому,
як особі - учаснику ліквідації, яка
стала інвалідом внаслідок
Чорнобильської катастрофи повинна
бути виплачена одноразова компенсація
в розмірі 30 мінімальних заробітних
плат. Однак, УПЗН Індустріальної
районної у місті Дніпропетровську ради
була порушена ця норма Закону, та
виплачена одноразова компенсація в
розмірі 189 грн. 60 коп.

Також, відповідно до ст. 48 Закону №796-ХІ1
він має право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі 4
мінімальних заробітних плат.

Він отримує щорічну допомогу на
оздоровлення у значно меншому розмірі,
ніж передбачено ст. 48 Закону №796-ХІІ.

Згідно з положеннями частини 4 статті 9
КАС України у разі невідповідності
нормативно- правового акта Конституції
України, Закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, застосуванню
підлягає правовий °:ст, який має вищу
юридичну силу. Слід зазначити, що
відповідно до норми ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
Суду з прав людини» і Конвенція і
практика Європейського Суду з прав
людини є джерелом права, які
застосовують суди.

В своєму рішенні від 18 липня 2013 року у
справі Москаленко та Інші проти
України (Заява №.1270/12) та Цибулько та
інші проти України, (Заява №. 65656/11) від 20
червня 2013 року, Європейський суд з прав
людини відхилив заперечення уряду
України, який просив визнати заяви не
прийнятними, посилаючись на те, що
Кабінетом Міністрів України було
прийнято Ппостанову кабінету
міністрів № 745 та Закон України «Про
державний бюджет України на 2011 рік»,
які регулюють розмір соціальних
виплат.

Крім того, відповідно до частини другої
статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування. їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції. Закону України,
міжнародному договору, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, або іншому правовому
акту суд застосовує правовий акт, який
має вищу юридичну силу.

Отже, за Конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, відмова в
перерахунку пенсії з посиланням на
положення Постанов Кабінету Міністрів
України істотно звужує обсяг
встановлених Законом прав позивача,
тоді як к застосуванню підлягає ст. 48
Закону №796-ХІІ.

Крім того, звуження обсягу
встановлених Законом прав іншими
законами та підзаконними актами
суперечить ст. 22 Конституції України.

Отже, соціальні виплати відповідно до
рішень Європейського Суду з прав
людини є власністю в розумінні ст. 1
Першого Протоколу Конвенції таким
чином в контексті п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК
України не поширюється позовна
давність на відшкодування шкоди при
перерахуванні і призначені та виплати
пенсій і соціальних виплат внаслідок,
якщо таке нарахування або виплата
здійснювалася на підставі
нормативно-правового акту.

Також, відповідно до ст. 46 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
зазначається, що нараховані суми
пенсії, не отримані з вини органу, що
призначає і виплачує пенсію,
виплачуються за минулий час без
обмеження будь-яким строком з
нарахуванням компенсації втрати
частини доходів.

Ухвалою судді було відкрито скорочене
провадження у справі.

Управління Пенсійного фонду України не
визнало позовні вимоги та надали
письмові заперечення проти позову,
зазначивши про правомірність своїх
дій.

Управління праці та соціального
захисту населення Індустріальної
районної у місті Дніпропетровську ради
заперечень проти позову не надало.

Дослідивши матеріали справи та
письмові докази, суд встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_1 є особою, яка постраждала в
наслідок аварії на ЧАЕС, інвалідом ІІІ
групи та віднесений до першої
категорії. Дана обставина
підтверджується посвідченням,
довідкою МСЕК. В зв'язку з тим, що
позивач є потерпілим від наслідків
аварії на ЧАЕС, інвалідом ІІІ групи,
першої категорії, він віднесений до
соціальної групи осіб, на яких
розповсюджується дія Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

З 02 серпня 2008 року ОСОБА_1 перебуває на
обліку в УПФУ в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська і отримує
пенсію за віком згідно з Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».
Позивачу також призначено додаткову
пенсію відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», але у
меншому розмірі (268,20 грн.).

Як вбачається із матеріалів справи,
розмір пенсії позивача становить 2111,50
грн., з яких: основний розмір - 549,97 грн.;
доплата до мінімального розміру - 214,03
грн.; доплата за понаднормативний стаж -
38,50 грн.; підвищення інв. армії,
прирівняного до інваліда війни ІІІ гр. -
268,20 грн.; збільшення інвалідам війни ст.
27, 42 - 137,49 грн.; додаткова пенсія
інваліду ІІІ групи І категорії - 268,20
грн.; щомісячна цільова грошова
допомога інваліду війни - 50 грн.;
державна адресна допомога - 485,11 грн.;
доплата з 01.05.2012 року за Постановою № 327
від 23.04.2012 року - 100,00 грн.

Проте, суд вважає, що проведення
розрахунку та виплата пенсії позивачу,
виходячи з розміру, встановленого
вказаними Постановами Кабінету
Міністрів України, на які УПФУ
посилається у своїх запереченнях, є
протиправною, звужує передбачені
законом права позивача, з наступних
підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» визначено підстави та
умови призначення державних пенсій
особам, віднесеним до І категорії, та у
зв'язку з утратою годувальника, в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів
ІІI групи, щодо котрих установлено
зв'язок із Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими шести
мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам,
віднесеним до І категорії,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам ІII групи - у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком.
Як передбачено статтею 53 того самого
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Відповідно до ст. 67 до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», розміри
доплат, пенсій, компенсацій
встановлюється КМ України відповідно
до зміни індексу вартості життя і
зростання мінімальної заробітної
плати. Згідно з частиною третьою ст. 67
вищезазначеного Закону у разі
збільшення прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір основної і додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1,2,3,4.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Таким чином, вихідним критерієм
розрахунку державної та додаткової
пенсій виступає мінімальна пенсія за
віком, розмір якої згідно з частиною 1
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-ІV встановлюється в
розмірі визначеного законом
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцію та
законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надала Верховна Рада України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру основної та
додаткової пенсії позивачу,
застосуванню підлягають ч.3 ст.46
Конституції України, ст.ст. 49, 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» № 1058-ІV, які є
визначальними при соціальному
забезпечені позивача, а не постанови
Кабінету Міністрів України, які
допускають звуження змісту та обсягу
прав позивача та суперечать зазначеним
вище нормам Конституції України та
Законів.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму. Таким
чином, новий мінімальний розмір пенсії
за віком залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму.

Суд виходить з того, що конституційні
принципи, на яких базується здійснення
прав і свобод людини і громадянина в
Україні, включаючи і право на пенсійне
забезпечення, передбачені статтями 1, 3
частиною 2 статті 6, статтею 8, частиною 2
статті 19, статтями 22, 23, частиною 1
статті 24 Конституції України, набуте у
сфері пенсійного забезпечення, не може
бути скасоване або звужене. Правовою
гарантією забезпечення державою
даного права є виконання прийнятих на
себе зобов'язань, виходячи з положень
принципу верховенства права,
закріпленого як статтею 8 Конституції
України, так і статтею 8 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

З огляду на частину 2 статті 8 КАС
України, якою принцип верховенства
права застосовується з урахуванням
практики Європейського суду з прав
людини, зазначає, що по спорам даної
категорії, де судами було встановлено
порушення пункту 1 статті 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, зазначено у
рішеннях суду у справах:«Проніна проти
України», «Кечко проти України».

Також, згідно ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про виконання рішень і застосування
практики Європейського суду» від 23.02.2006
р., рішення Європейського суду з прав
людини є обов'язковим для виконання
Україною відповідно до статті 46
Конвенції. Згідно ст. 17 Закону України
«Про виконання рішень і застосування
практики Європейського суду» суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

На підставі викладеного вище, суд
вважає, що позивач має право на
отримання пенсійного забезпечення
виходячи з прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законодавством на день
виплати пенсії.

Окрім того, відповідно до ст. 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», та відповідно до ч. 4 ст. 48
зазначеного вище Закону позивач має
право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення з урахуванням статусу
в розмірі 4 мінімальних заробітних
плат.

Щорічна допомога на оздоровлення
виплачується громадянам за місцем їх
проживання органами соціального
захисту населення (ч. 4 ст. 48 ЗУ «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»); розмір
мінімальної заробітної плати
визначається на момент виплати (ч. 7 ст.
48 зазначеного Закону).

Разом із тим, при нарахуванні позивачу
грошової допомоги на оздоровлення
відповідач в порушення вимог
законодавства керувався постановою
Кабінету Міністрів України № 562 від
12.07.2005 року "Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", у зв'язку з чим позивачу
було нараховано допомогу в сумі 189,60
грн.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, слід зазначити, що
Закон України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
має вищу юридичну силу в порівняні з
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Згідно з положеннями частини
четвертої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Норми підзаконних нормативних актів не
можуть суперечити нормам законів, а тим
більше змінювати їх при вирішенні
питання щодо розміру щорічної допомоги
на оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи.

Отже, відповідачем неправомірно у 2013
році нараховано грошову допомогу на
оздоровлення позивачу в розмірі
меншому, ніж це передбачено ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Оскільки виплати щорічної допомоги на
оздоровлення має разовий характер, а не
щомісячний, відповідача слід
зобов'язати здійснити відповідне
донарахування та виплату позивачу
вказаної допомоги за конкретний
період, в даному випадку за 2013 рік.

Разом з тим, в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної життю
та здоров'ю, строк звернення до суду,
передбачений ст. 99 КАС України
застосуванню не підлягає, а тому
позовні вимоги позивача про
перерахунок та виплату недоотриманої
щорічної допомоги на оздоровлення за
2013 рік підлягають задоволенню.

Частина 3 статті 99 КАС України
передбачає наявність й інших строків
для звернення до адміністративного
суду за захистом порушених прав та
інтересів. Частиною 1 статті 76 Закону
України "Про використання ядерної
енергії та радіаційну безпеку" від 8
лютого 1995 року № 39/95-ВР встановлено, що
право на подання позову про
відшкодування ядерної шкоди (шкоди,
спричиненої Чорнобильською
катастрофою), заподіяної життю і
здоров'ю особи, строком давності не
обмежується.

Позовні вимоги щодо визнання дій
Управління праці та соціального
захисту населення Індустріальної
районної у місті Дніпропетровську ради
неправомірними та зобов'язання
призначити і виплатити позивачу, як
особі, що стала інвалідом внаслідок
Чорнобильської катастрофи одноразової
компенсації у розмірі 30 мінімальних
заробітних плат, згідно вимог ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», підлягають задоволенню у
повному обсязі, оскільки особи, які є
учасниками ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, мають право на отримання
зазначеної одноразової компенсаційної
виплати у визначеному розмірі.

Керуючись ст.ст. 86, 159-163, п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська щодо відмови у
нарахуванні та здійсненні перерахунку
ОСОБА_1 раніше призначеної основної та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, як особі, котра постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі
м.
Дніпропетровська провести перерахунок
пенсії ОСОБА_1, як особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи І категорії (ІІІ групи
інвалідності), а саме основної пенсії у
розмірі згідно ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
розрахунку не нижче 6 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії у
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком
- починаючи з 01 січня 2013 року, з
урахуванням фактично виплачених сум за
цей період.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради щодо
нарахування та здійснення перерахунку
ОСОБА_1 раніше призначеної виплати
щорічної допомоги на оздоровлення за
2013 рік, як особі, котра постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи у
розмірі меншому ніж передбачено ст. 48
Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991 року.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної в
м. Дніпропетровську ради провести
перерахунок ОСОБА_1 щорічної допомоги
на оздоровлення у розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат за 2013 рік
згідно ст. 48 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року, та
виплатити на його користь недоотримані
суми за цей період з урахуванням
фактично виплачених сум.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Індустріальної районної в м.
Дніпропетровську ради, щодо
нездійснення виплати ОСОБА_1
одноразової компенсації, як особі,
котра стала інвалідом внаслідок
Чорнобильської катастрофи у розмірі
передбаченому ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ
від 28.02.1991 року.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Індустріальної районної в
м. Дніпропетровську ради здійснити
ОСОБА_1 нарахування та провести виплату
одноразової компенсації в розмірі 30
мінімальних заробітних плат, згідно
вимог ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
Катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ., як
особі, яка стала інвалідом внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова може були оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
моменту отримання копії постанови.

Суддя: