Справа № 9101/1396/2012
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2013-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2013 рокусправа № 2а-2268/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Орджонікідзевського районного суду
Запорізької області від 05 квітня 2011
року у справі № 2а-2268/11 за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Орджонікідзевської районної
адміністрації м. Запоріжжя про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії ,-

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2011 року позивач звернувся з
адміністративним позовом до суду в
якому просив визнати незаконною
відмову управління праці та
соціального захисту населення
Орджонікідзевської районної
адміністрації м. Запоріжжя. Зобов'язати
управління праці та соціального
захисту населення Орджонікідзевської
районної адміністрації м. Запоріжжя
встановити статус жертви нацистських
переслідувань у відповідності до
статті 6-1 Закону України „Про жертви
нацистських переслідувань"

Постановою Орджонікідзевського
районного суду Запорізької області від
05 квітня 2011 року адміністративний
позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати оскаржувану постанову
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, не відповідність
висновків суду обставинам справи та
постановити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла
наступних висновків.

На підставі статті 197 КАС України
справу розглянуто в порядку письмового
провадження.

Судом встановлено, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
під час Великої Вітчизняної Війни у
серпні 1943 року, у неповнолітньому віці
примусово вивезено німецькою
окупаційною владою з м. Запоріжжя на
примусові роботи до Германії, де він
перебував з 1943 року по травень 1945 року.

З 2003 року позивач перебуває на обліку,
як особа, яка має право на пільги,
відповідно до Закону України „Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту".

Відповідно до довідки № 10/51073 від 18.09.1992
року, виданої СБУ України по
Запорізькій області зазначено, що
позивач був силоміць відправлений до
Германії, де працював на військовому
заводі в м. КДФ з липня 1944 року - в шахті
табору Морфантай м. Вілерут (Франція)
(а.с. 6).

В 2010 році позивач звернувся до
Департаменту у справах ветеранів та
людей похилого віку із заявою про
встановлення йому статусу жертви
нацистських переслідувань з наданням
йому пільг у відповідності до статті 6
Закону України „Про жертви
нацистських переслідувань" (далі -
Закон), в якій говориться про пільги
колишнім неповнолітнім в'язням
концентраційних таборів, гетто, інших
місць примусового утримання.

За результатами розгляду заяви
позивачу відмовлено, з тих підстав, що
фабрики, заводи, шахти та сільські
господарства, на які громадяни були
насильно вивезені до Німеччини на
примусові роботи, не відносяться до
місць примусового тримання та
примусових робіт визначених статтею 1
Закону.

Відповідно до статті 6-1 Закону
встановлено, що статус колишнього
неповнолітнього (якому на момент
ув'язнення не виповнилося 18 років)
в'язня концентраційного табору, гетто,
інших місць примусового тримання,
створених фашистською Німеччиною та її
союзниками в період Великої
Вітчизняної війни та Другої світової
війни позивачу не може бути
встановлено, оскільки документально не
підтверджується факт його перебування
в місцях примусового тримання, а до них
відносяться: концентраційний табір,
гетто, інших місць примусового
тримання. При цьому статтею 1 Закону
чітко визначені інші місця примусового
тримання та місця примусових робіт:
-виправно-трудовий табір - місце
ув'язнення громадян на визначений
термін за ухилення від трудової
повинності, з подальшим направленням
на попереднє місце роботи або до
концтабору, підпорядкований
комендатурі СД та поліції безпеки, з
особливо жорстоким режимом тримання:
табір примусової праці для осіб
єврейської національності - місце
ув'язнення осіб єврейської
національності з метою їх використання
на важких роботах, перетворений із
гетто або новостворений з вивезенням
працездатних євреїв із гетто,
підпорядкований керівництв) поліції та
СС:

- табори знищення, створені з метою
проведення екзекуцій в стаціонарних
приміщеннях, та місця масових страт
мирного населення;

- гестапівські тюрми - місця ув'язнення
і тримання з політичних мотивів із
застосуванням до ув'язнених
насильницьких дій виняткової
жорстокості, включаючи катування і
вбивства;

- медичні та дитячі заклади, в яких
насильно утримувалися особи-донори.
особи, над якими проводилися злочинні
медичні експерименти, та особи,
відібрані для онімечування;

- створені в місцях активних
антифашистських дій табори для
заручників, які підлягали масовому
фізичному знищенню;

- пересувні загони (команди) з числа
мирного населення, які
використовувались окупантами для
власного захисту під час проведення
військових операцій або робіт з
розміновування;

- карантинні інфекційні табори,
створені нацистами на передньому краї
оборони для розповсюдження
інфекційних хвороб серед мирного
населення та військ Радянської Армії;

- табори для членів сімей офіцерів
Радянської Армії.

Так, у відповіді Міжнародної служби
розшуку від 01.04.2010 року дано
роз'яснення, що уявляли собою табори
загального типу ОСТ, які він доводе
дослівно: з приводу табору загального
типу ОСТ, встановлено, що: ... расово
неповноцінні „остарбайтери"(багато
чисельні примусові робочі)
направлялися до ОСТ таборів як до
гетто". Однак дана відповідь не
встановлює факт перебування позивача,
в місцях примусового тримання.

Пунктом 2 Порядку виготовлення та
видачі посвідчень, листів талонів на
одержання пільгових проїзних
документів (квитків) жертвам
нацистських переслідувань,
затверджених Постановою КМУ від 27.09.2000
№ 1467, посвідчення видаються особам, які
відповідно до Закону визнанні такими,
що належать до числа жертв нацистських
переслідувань на підставі одного з
таких документів:

- довідки, виданої органами служби
безпеки, державними архівами, архівами
МВС, Міноборони, архівними установами
інших держав; довідки
Військово-медичного музею колишнього
СРСР (м. Санкт-Петербург); довідки
Міжнародної служби розшуку Червоного
Хреста; довідки з архівів-музеїв,
утворених в місцях розташування
колишніх фашистськихконцтаборів
(Освенцім, Бухенвальд, Дахау, Матхаузен,
Равенсбрюк та інші), гетто та інших
місцяхпримусового тримання і
примусових робіт у роки Великої
Вітчизняної війни та Другої світової
війни, а також архівів іноземних
антифашистських організацій; довідки
Комісії у справах колишніх партизанів
Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років
при Верховній Раді України. В окремих
випадках посвідчення можуть
видаватися також на підставі
документів, які містять необхідні
відомості про факт нацистських
переслідувань, а саме: - довідки, витягу
з документів особової справи за місцем
роботи; - довідки з книг руху вихованців
дитячих закладів із зазначенням, назви
цих закладів та часу перебування в них
особи, яка звернулася за отриманням
посвідчення: свідчення іноземних
громадян, які проживають нині у
Федеративній Республіці Німеччині або
в інших державах, про нацистські
переслідування особи, яка звернулася
за отриманням посвідчення, засвідчених
за місцем проживання у відповідних
державних органах цих країн.

До документів про факт нацистських
переслідувань, складених іноземною
мовою, обов'язково додається переклад
на українську мову, засвідчений в
установленому порядку.

Дослідженими письмовими доказами
встановлено, що позивач дійсно був
насильно вивезен до Германії, але інші,
які б встановлювали факт перебування в
місцях примусового тримання, відсутні.

На підставі викладеного, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що ухвалюючи рішення про відмову в
задоволені позовних вимог, суд першої
інстанції правильно вирішив справу по
суті та дійшов вірного висновку, у
зв'язку з чим підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
постанови суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись ст. 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Орджонікідзевського
районного суду Запорізької області від
05 квітня 2011 року у справі № 2а-2268/11 -
залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій, та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров