Справа № 2а-1670/2881/11
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 р.Справа № 2а-1670/2881/11

Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання
Гончаровій С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Кременчуцької ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
12.03.2014р. по справі № 2а-1670/2881/11

за позовом ФОП ОСОБА_1

до Кременчуцької ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

07 квітня 2011 року ФОП ОСОБА_1 звернувся
до Полтавського окружного
адміністративного суду з позовом до
Кременчуцької ОДПІ про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 23
березня 2011 року № /433, № /432.

Постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від 17
червня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 листопада
2011 року, позовні вимоги задоволено,
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції від 23 березня 2011
року № /433 та № /432.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 15 січня 2014 року рішення
попередніх судових інстанцій
скасовано в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 23
березня 2011 року № /433, а також
податкового повідомлення-рішення від 23
березня 2011 року № /432 в частині
нарахування грошового зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 176815,00
грн. за основним платежем та 43608,25 грн.
за штрафними санкціями, у цій частині
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014р.
позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до
Кременчуцької ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень задоволено. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від 23
березня 2011 року № /433. Визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від 23
березня 2011 року № /432 в частині
нарахування грошового зобов'язання з
ПДВ у сумі 176 815 грн. за основним
платежем та 43608,25 грн. за штрафними
санкціями.

Кременчуцька ОДПІ , не погоджуючись з
вказаною постановою суду, подала
апеляційну скаргу , вважає, що
постанова прийнята із недоведеністю
обставин, які мають значення для справи
та суд вважає встановленими, з
невідповідністю висновків суду
обставинам справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи та просить суд апеляційної
інстанції скасувати повністю
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014р.,
прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
повністю.

Сторони в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, причини
неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи у їх
сукупності, постанову суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню , виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрований як
фізична особа-підприємець
Кременчуцькою РДА Полтавської області
22 грудня 1995 року, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, свідоцтво серії НОМЕР_2
(том І а.с. 63), позивач перебуває на
податковому обліку в Кременчуцькій
ОДПІ та є платником податку на додану
вартість (свідоцтво № НОМЕР_3 від 22
вересня 1997 року (том І а.с. 62).

З 10 лютого 2011 року по 03 березня 2011 року
відповідачем проведено документальну
планову виїзну перевірку з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства ФОП
ОСОБА_1 за період з 01 липня 2009 року по 31
грудня 2010 року, за результатами
проведеної перевірки складено акт від
11 березня 2011 року № 1146/17-311/НОМЕР_1 .

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог пункту 5.1 статті 5
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" та статті 13
Декрету КМУ "Про прибутковий податок з
громадян", що призвело до заниження
податку з доходів фізичних осіб за 2010
рік на суму 130782,85 грн., а також вимог
пунктів 7.4.1, 7.4.4 статті 7 Закону України
"Про податок на додану вартість", в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на суму 179197,00 грн., а
саме: за жовтень 2009 року на суму 2382,00
грн.; за січень 2010 року на суму 37842,00 грн.;
за лютий 2010 року на суму 77208,00 грн.; за
жовтень 2010 року на суму 11812,00 грн.; за
грудень 2010 року на суму 49953,00 грн.

На підставі акта перевірки від 11
березня 2011 року № 1146/17-311/НОМЕР_1
контролюючим органом прийнято
податкові повідомлення-рішення від 23
березня 2011 року № /433 (том І а.с. 38),
яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб на 130782,85 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штраф) у розмірі 32695,71 грн., а
також № /432 (том І а.с. 37), яким
позивачу збільшено податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 179197,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штраф) у розмірі 44799,25 грн.

Позивач, вважаючи висновки, викладені в
акті від 11 березня 2011 року №
1146/17-311/НОМЕР_1, упередженими, такими, що
не відповідають фактичним обставинам
та виходять за межі компетенції
відповідача; не погоджуючись із
позицією податкового органа щодо
правомірності донарахування
податкових зобов'язань та штрафних
(фінансових) санкцій, вважає спірні
податкові повідомлення-рішення
необґрунтованими, протиправними,
такими, що суперечать законодавству з
питань оподаткування, обмежують та
порушують права, свободи та інтереси
позивача, оскільки прийняті без
урахування фактичних обставин, з
порушенням чинного законодавства,
внаслідок чого звернувся до суду з
вимогою визнати протиправними та
скасувати спірні податкові
повідомлення-рішення від 23 березня 2011
року № /433 та № /432.

З урахуванням ухвали Вищого
адміністративного суду України від 15
січня 2014 року суд першої інстанції
розглядає зазначену справу в частині
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 23
березня 2011 року № /433, а також
податкового повідомлення-рішення від 23
березня 2011 року № /432 в частині
нарахування грошового зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 176815,00
грн. за основним платежем та 43608,25 грн.
за штрафними санкціями.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем надано документи в
підтвердження включення ним до
податкового кредиту сум ПДВ у ціні
придбаних підрядних робіт з ремонту
нежитлового приміщення (яке
використовується позивачем у
господарській діяльності шляхом здачі
в оренду третім особам), а також у ціні
послуг з технічного обслуговування
належного позивачеві автомобіля (який
також переданий в оренду з метою
одержання прибутку), тобто не порушено
вимоги Закону України "Про податок на
додану вартість".

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Пунктом 1.7 Закону України "Про податок
на додану вартість" встановлено, що
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду.

Підпунктом 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість", передбачено, що датою
виникнення податкових зобов'язань з
поставки товарів (робіт, послуг)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше:

або дата зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів (робіт, послуг), що підлягають
поставці, а у разі поставки товарів
(робіт, послуг) за готівкові грошові
кошти - дата їх оприбуткування в касі
платника податку, а при відсутності
такої - дата інкасації готівкових
коштів у банківській установі, що
обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а
для робіт (послуг) - дата оформлення
документа, що засвідчує факт виконання
робіт (послуг) платником податку.

У відповідності до п.7.4.1 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно п.п. 7.4.4. п.7.4 ст. 7 Закону якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Також, згідно з п.7.4.5 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість" не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Підставою для нарахування податкового
кредиту відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону № 168/97 -ВР є податкова накладна,
яка одночасно є звітним податковим і
розрахунковим документом відповідно
пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону.

Відповідно до п.7.5. Закону України "Про
податок на додану вартість" датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.2.3 п.7.2 ст. 7 Закону України
"Про податок на додану вартість"№ 168/97
-ВР (далі Закон № 168/97 -ВР) встановлено,
що податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Підставою для нарахування податкового
кредиту відповідно до пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону № 168/97 -ВР є податкова накладна,
яка одночасно є звітним податковим і
розрахунковим документом відповідно
пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону та видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Платник податку веде реєстр отриманих
та виданих податкових накладних у
документальному або електронному
вигляді за його вибором, у якому
зазначаються порядковий номер
податкової накладної, дата її виписки
(отримання), загальна сума та сума
нарахованого податку, а також
реєстраційний номер платника податку
продавця, який надав податкову
накладну такому платнику податку, як
встановлено пп 7.2.8 п.7.2 ст.7 Закону
України від 03.04.1997, № 168/97-ВР "Про податок
на додану вартість".

Згідно вимог підпункту 7.2.4 п.7.2 ст. 7
цього Закону право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 9 цього
Закону.

Системний аналіз наведених правових
норм свідчить про те, що податкова
накладна як звітний податковий
документ, що є підставою для включення
покупцем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість в порядку,
встановленому статтею 9 Закону України
"Про податок на додану вартість".

Пунктами 9.4, 9.5, 9.6, 9.8 цієї статті
передбачено, що про реєстрацію особи
платником податку на додану вартість
їй органом державної служби надається
свідоцтво про реєстрацію як платника
податку. Свідоцтво про реєстрацію діє
до дати його анулювання.

Пунктом 9.2 ст.9 Закону № 168/97 -ВР
визначено, що будь-якій особі, яка
реєструється як платник податку на
додану вартість, присвоюється
індивідуальний податковий номер, який
використовується для справляння цього
податку.

Відповідно до н.п.7.2.1 п.7.2 ст.7 вказаного
Закону, платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками: а) порядковий номер податкової
накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) повну або
скорочену назву, зазначену у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; г)
податковий номер платника податку
(продавця та покупця); д) місце
розташування юридичної особи або місце
податкової адреси фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; є) опис (номенклатуру)
товарів (робіт, послуг) та їх кількість
(обсяг, об'єм); є) повну або скорочену
назву, зазначену у статутних
документах отримувача; ж) ціну поставки
без врахування податку; з) ставку
податку та відповідну суму податку у
цифровому значенні; и) загальну суму
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" № 996 від 16.07.1999
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Системний аналіз наведених правових
норм свідчить про те, що податкова
накладна як звітний податковий
документ, що є підставою для включення
покупцем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість, сплачених
(нарахованих) у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), має таке
юридичне значення при обов'язковій
умові нарахування податку та
виписування податкової накладної
особою, яка зареєстрована як платник
податку на додану вартість в порядку,
встановленому статтею 9 Закону України
"Про податок на додану вартість".

На час виникнення спірних
правовідносин порядок оподаткування
доходів від зайняття підприємницькою
діяльністю врегулювався розділом IV
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян"
(далі за текстом - Декрет).

За змістом статті 13 цього розділу
Декрету оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) i документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

У Додатку № 7 до Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21 квітня 1993 року № 12, Про
склад валових витрат виробництва
(обігу), що виключаються з валового
доходу платників податку-фізичних
осіб, зазначено, що положення статті 5
("Валові витрати") застосовуються в
частині підтвердження первинними
документами витрачених сум згідно із
операціями (які відповідають переліку
статті 5), за результатами або за участю
яких у податковому періоді (у звітному
кварталі) безпосередньо отриманий
дохід.

До податкової декларації за звітний
податковий період включаються тільки
прямі валові витрати і суми
амортизаційних відрахувань, що
відповідають фактичній сумі
отриманого в цьому періоді валового
доходу в будь-якій формі від
визначеного виду діяльності та
підтверджені документально.

Наведені законодавчі положення
свідчать про те, що обов'язковою мовою
врахування витрат фізичної
особи-суб'єкта підприємницької
діяльності при визначенні його
оподатковуваного доходу є збільшення
економічних вигод платника саме як
результат понесення таких витрат.
Будь-які суми витрат фізичної
особи-суб'єкта підприємницької
діяльності до моменту одержання доходу
від результату такої діяльності є його
власним ризиком відповідно до статті 1
Закону України "Про підприємництво".
Тобто, виключно факт одержання доходу
може бути підставою для включення до
витрат звітного періоду не всіх підряд
видатків, а тільки тієї їх частини, яка
прямо цьому доходу відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи
підставою для висновків податкового
органа з приводу спірного епізоду, що у
свою чергу стали підставою для
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, стали відомості
про наявність розбіжностей між
показниками кількості придбаного з
метою подальшої реалізації товару,
реалізованого кінцевим споживачам
товару та залишків нереалізованого
товару. Так, в ході проведення
перевірки працівником контролюючого
органа встановлено, що деякі товари
(яйце у кількості 71500, цукор кількістю
93517, маргарин для слойки кількістю 17500
та борошно в/г у кількості 127262) придбані
у ТОВ "Салекс Абсолют", не були
реалізовані в ході господарської
діяльності позивача, разом із тим
відомості про їх перебування в
залишках також відсутні, що зумовило
висновок про використання цих товарів
позивачем на потреби, не пов'язані із
здійсненням господарської діяльності
останнього, внаслідок чого сформовані
за рахунок вказаного підприємства
витрати та податковий кредит позивача
відповідачем правомірними не визнані.
Тобто, на думку податківців, позивач
безпідставно включив до складу
податкового кредиту суму ПДВ в розмірі
179197 грн. та до складу витрат за 2010 рік
кошти в сумі 871885,71 грн. за придбаний
товар, призначений для подальшої
реалізації через РРО, оскільки за
даними кількісного обліку, що
проводився згідно отриманих, виданих
податкових накладних,
контрольно-касових стрічок, Книги
обліку доходів та витрат форми 10,
первинних банківських документів та
інформації про залишки
товарно-матеріальних цінностей в
розрізі найменування товару,
кількості, вартості товару, наданої
підприємцем до Кременчуцької ОДПІ
станом на 01 січня 2010 року та 31 грудня 2010
року, зазначений товар не реалізований
підприємцем за період з 01 січня 2010 року
по 31 грудня 2010 року та відсутній у
складі залишків станом на 31 грудня 2010
року.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції , що між позивачем (покупець)
та ТОВ "Салекс Абсолют" (постачальник)
укладено договір поставки від 20 травня
2009 року № 10 (том ІІ а.с. 82), згідно якого
постачальник зобов'язується передати
покупцеві у власність товар у
зумовлені строки за ціною,
асортиментом і кількістю, які
погоджені сторонами, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
оплатити його на умовах договору.
Кількість товару, його асортимент, ціна
вказується у видаткових накладних
постачальника, які за своєю суттю
(змістом), крім доказу
прийомки-передачі товару, являють
собою специфікацію до договору та
складають його невід'ємну частину.
Також із вказаного договору
вбачається, що доставка здійснюється
за рахунок постачальника, а моментом
поставки є момент підписання
уповноваженою особою покупця
видаткової накладної постачальника.

В підтвердження факту отримання
позивачем від ТОВ "Салекс Абсолют"
обумовленого цими документами товару
надано видаткові накладні, копії яких
наявні в матеріалах справи.

В подальшому позивач використовував
придбаний товар у своїй господарській
діяльності, шляхом реалізації
безпосередньо кінцевому споживачу, що
також підтверджується витягами з книги
обліку доходів та витрат за спірний
період, копіями прибуткових та
податкових накладних, копіями
квитанцій Z-звітів, витягами з Книги
обліку розрахункових операцій, а також
відомостями зведеної таблиці
(прибуття-реалізації товару).

Суб'єкти підприємницької діяльності
забезпечують облік руху товарів і
готівки по кожній графі Книги
самостійно. Відповідно до усіх даних
Книги обліку доходів і витрат на кінець
кварталу та даних Z-звітів РРО
визначаються суми між придбанням і
реалізованим товаром та витрат і
визначається сума отриманого чистого
доходу, на підставі яких заповнюються
квартальні декларації.

Відповідно до законодавства, чинного
на момент виникнення спірних
правовідносин, підприємці, які
здійснюють роздрібну торгівлю
кінцевому споживачеві, як правило,
реалізують товари за готівку. Суму
виручки від реалізованого товару за
місяць обраховують на підставі
показників звітів РРО (Z- звітів).
Реалізований товар має бути
відображений у Книзі доходів та витрат
у графі "Всього продано", а у графі
"Кількість нереалізованого товару"
належить вказувати кількість залишків
по кожній позиції найменування товару.

Згідно податкового законодавства
фізичні особи-підприємці розраховують
валовий дохід в грошовій або
натуральній формі. У разі, якщо
підприємець відвантажив товар, оплата
за який ще не отримана, в такому випадку
відвантажений товар буде
відображатись у Книзі доходів та
витрат умовним залишком.

У зв'язку з наявністю станом на початок
2010 року залишків з 2009 року
(відвантажені покупцеві, але не
оплачені) станом на 01 січня 2010 року в
Книзі обліку доходів та витрат (том ІІІ
а.с. 23) відображено:

- у колонці "Залишки реалізовані, але не
оплачені" 302624,17 грн.

- у колонці "Фактичні залишки на складі
та в роздрібній торгівлі" 520640,27 грн.

- у графі " Всього залишки на 01 січня 2010
року" 823264,44 грн.

Ревізорами в ході проведення перевірки
не встановлено порушень формування
позивачем валового доходу за період з 01
січня 2010 року по 31 грудня 2010 року. Крім
того, здійсненим працівниками
контролюючого органа в межах
проведення перевірки аналізом звітів
РРО, контрольно-касових стрічок та
банківських виписок підтверджено, що
за вказаний період дані платника
податків щодо валового доходу
збігаються з даними перевірки (том І
а.с. 20, табл.2.2.1 - Результати перевірки
правильності визначення валового
доходу (обсягу виручки)).

З аналізу акта перевірки вбачається, що
працівниками Кременчуцької ОДПІ в ході
проведення перевірки здійснено
перевірку правильності визначення
витрат, безпосередньо пов'язаних з
одержанням доходу, шляхом проведення
кількісного обліку на підставі
податкових накладних, а не прибуткових
документів, як це прийнято при
розрахунку валових витрат: податкові
накладні виписуються по одному із
перших подій - при отримані коштів або
відвантаженню товару, а видаткові
накладні відображають факт
відвантаження, або отримання товару,
його найменування, кількість та
вартість. Таким чином, обрана
перевіряючими методика кількісного
обліку товару призвела до неточностей
та помилок, що виникли наступним чином.
Підрахунок товару за податковими
накладними зумовив завищення
відомостей про прихід товару в січні 2010
року, а саме: у податкових накладних від
18 січня 2010 року № 42 (том ІІІ а.с. 36), від
20січня 2010 року № 58 (том ІІІ а.с. 38), від 21
січня 2010 року № 59 (том ІІІ а.с. 40), від 31
січня 2010 року № 149 (том ІІІ а.с. 42)
зазначався товар - борошно в/г та цукор
білий кристалічний, але 09 лютого 2010
року у зв'язку зі зміною асортименту,
дані податкові накладні були
відкориговані ФОП ОСОБА_1, а саме:
борошно та цукор частково замінені на
маргарин, згущене молоко та інше, що
підтверджується розрахунками
коригування кількісних показників до
податкових накладних (том ІІІ а.с. 44, 46)
та первинними документами, складеному
за лютий 2010 року (том ІІІ а.с. 133-239).

Таким чином , внаслідок зміни
асортименту товару за найменуванням
сума витрат не змінилась, проте
коригувань зазнали асортимент та
кількість товарів, що не було взято до
уваги ревізорами при обчисленні
залишків та реалізації товару в січні
та лютому 2010 року, в результаті чого
працівниками контролюючого органа
було допущено подвійний облік товару
та встановлено безпідставне включення
витрат до складу валових.

З аналізу витягів з Книги доходів та
витрат та Книги обліку розрахункових
операцій, а також копій квитанцій РРО
вбачається динаміка руху коштів та ТМЦ
в межах господарської діяльності
позивача протягом спірного періоду.

Статті обліку закупівлі товарів,
витрат товарів та залишків
нереалізованих товарів не мають
розбіжностей, внаслідок чого
спростовуються висновки акта
перевірки про передчасне врахування
позивачем у податковому обліку витрат
на придбання товарно-матеріальних
цінностей за відсутності факту
отримання доходу як результату
понесення цих витрат, а отже про
безпідставність віднесення до складу
валових витрат та податкового кредиту
сум, сплачених ТОВ "Салекс Абсолют" за
такі продовольчі товари, як яйце у
кількості 71500, цукор кількістю 93517,
маргарин для слойки кількістю 17500 та
борошно в/г у кількості 127262.

Податковим органом до суду не надано
обґрунтованих пояснень та доказів, які
б спростовували наведені вище
висновки.

Поряд із цим , відповідно до вимог
підпункту 20.1.7 пункту 20.1 статті 20
Податкового кодексу України (в
редакції, чинній на момент проведення
перевірки) органи державної податкової
служби мають право під час проведення
перевірок вимагати виготовлення і
надання копій первинних документів
(засвідчені підписом платника податків
або його посадовою особою та скріплені
печаткою), які свідчать про порушення
податкового та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, та отримувати їх у
платників податків у порядку,
встановленому цим Кодексом.

Податковим органом не надані до суду
копії документів, які б свідчили про
порушення податкового законодавства
ФОП ОСОБА_1

Тобто, колегія суддів зазначає, що
позивач виконав усі необхідні умови,
передбачені Законом України "Про
податок на додану вартість", які
надають йому правові підстави для
нарахування податкового кредиту , в
його діях не має порушень вимог Закону
України "Про податок на додану
вартість" .

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідач відповідно до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України правомірність винесеного
податкового повідомлення - рішення
належним чином в суді не довів , у
зв'язку з чим податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від 23
березня 2011 року № /433 та №
/432 в частині нарахування
грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 176 815
грн. за основним платежем та 43608,25 грн.
за штрафними санкціями не відповідає
вимогам чинного законодавства та
підлягає скасуванню, а позовні вимоги є
правомірними, обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцької ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 12.03.2014р.
по справі № 2а-1670/2881/11 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Бегунц А.О. Повний текст ухвали
виготовлений 28.04.2014 р.