Справа № 813/234/14
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 813/234/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючий суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОККО-СХІД» про
визнання протиправною та скасування
постанови про накладення штрафу
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Луганській області.
Суть справи.
До Львівського окружного
адміністративного суду звернулося
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОККО-СХІД» (далі -
позивач, ТОВ "ОККО-СХІД") з
адміністративним позовом до Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Луганській області (далі - відповідач,
Держспоживінспекція), в якому просить
суд: визнати протиправною та скасувати
постанову № 000317 від 04.11.2013 року про
Позовні вимоги мотивовано тим, що
постанова Держспоживінспекції у
Луганській області винесена за
результатами проведеної перевірки
підрозділу суб'єкта господарювання є
незаконною та такою, що суперечить
фактичним обставинам, оскільки
ґрунтується на результатах експертизи,
яка виключає можливість отримання
позитивного та справедливого
результату, через застосування
невірного і недоцільного методу
випробування за ГОСТ 29040-91, а також у
зв'язку з численними порушеннями ДСТУ і
Інструкції з контролю якості нафти та
нафтопродуктів.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю з підстав, викладених у
позовній заяві, просив позов
задовольнити.

Відповідач про дату, час і місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, явку уповноваженого
представника не забезпечив. Заперечив
проти адміністративного позову з
підстав викладених у письмовому
запереченні /а.с.35-39, 70-72/. Вважає, що дії
та рішення прийняті
Держспоживінспекцією у Луганській
області є обґрунтованими та
відповідають передбаченій
законодавством процедурі. Просив у
задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухав пояснення представника
позивача, з'ясував обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги та
заперечення, а також ті, які мають інше
значення для вирішення справи, повно,
всебічно та об'єктивно дослідив докази
у справі, та -

в с т а н о в и в :

Інспекцією з питань захисту прав
споживачів у Луганській області
проведено перевірку дотримання
законодавства про захист прав
споживачів на АЗС «ОККО-СХІД»
розташованій за адресою: м. Луганськ,
вул. Краснодонська, 7-е (юридична адреса:
м. Львів, вул. Пластова, 1), за
результатами якої складено акт № 000605/605
від 26.09.2013 року /а.с.20-21/.

В акті перевірки зафіксовано, що
порушень Закону України «Про захист
прав споживачів» та Закону України
«Про заходи щодо попередження та
зменшення вживання тютюнових виробів
та їх шкідливого впливу на здоров'я
населення» не встановлено /а.с.21/.

В межах перевірки
Держспоживінспекцією здійснено відбір
зразків продукції, а саме: бензину
А-95-Євро виду І класу В, та бензину
А-92-Євро виду І класу В, згідно з актом
відбору зразків продукції № 000052 від 26
вересня 2013 року /а.с.22-23/, а відібрані
зразки направлено для проведення
лабораторних досліджень до
Севастопольської лабораторії № 1.

Згідно з протоколом випробувань № 457/13
від 11.10.2013 року, зразки бензину
автомобільного підвищеної якості
А-95-Євро Вид І клас В, дата виготовлення
05.09.2013 року, виробник ABORLEN, Lietuva, Литва -
не відповідають за показником «Об'ємна
частка бензолу», а саме вміст бензолу
склав 1,5% при нормі - не більше 1% /а.с.17-19/.

Згідно з протоколом випробувань № 456/13
від 15.10.2013 року, зразки бензину
автомобільного підвищеної якості
А-92-Євро Вид І клас В, дата виготовлення
29.07.2013 року, виробник ВАТ «Мозирський
НПЗ» м. Мозирь, Білорусь - не
відповідають за показником «Об'ємна
частка бензолу», а саме вміст бензолу
склав 1,4% при нормі - не більше 1% /а.с.14-16/.

Постановою Інспекції захисту прав
споживачів у Луганській області № 000317
від 04.11.2013 року за реалізацію продукції,
що не відповідає вимогам нормативних
документів застосовано до ТОВ
«ОККО-СХІД» штраф у сумі 75795,56 грн.
/а.с.8-9/

Не погоджуючись з такими діями та
рішенням відповідача ТОВ «ОККО-СХІД»
звернулося до суду.

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч. 2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів,
відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Вирішуючи дану справу суд керується
наступним.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України «Про захист прав
споживачів» від 12.05.1991 р. № 1023-ХІІ (далі -
Закон № 1023-ХІІ) врегульовує відносини
між споживачами товарів, робіт і послуг
та виробниками і продавцями товарів,
виконавцями робіт і надавачами послуг
різних форм власності, встановлює
права споживачів, а також визначає
механізм їх захисту та основи
реалізації державної політики у сфері
захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1023-ХІІ
спеціально уповноважений центральний
орган виконавчої влади у сфері захисту
прав споживачів та його територіальні
органи в областях, містах Києві та
Севастополі, а на території Автономної
Республіки Крим - орган виконавчої
влади Автономної Республіки Крим у
сфері захисту прав споживачів
здійснюють державний контроль за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів, забезпечують
реалізацію державної політики щодо
захисту прав споживачів і, серед інших,
мають право:

1) давати суб'єктам господарювання
обов'язкові для виконання приписи про
припинення порушень прав споживачів;

2) перевіряти у суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, якість продукції,
додержання обов'язкових вимог щодо
безпеки продукції, а також додержання
правил торгівлі та надання послуг;
безперешкодно відвідувати та
обстежувати відповідно до
законодавства будь-які виробничі,
складські, торговельні та інші
приміщення цих суб'єктів. Порядок
проведення таких перевірок
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
захисту прав споживачів;

3) відбирати у суб'єктів господарювання
сфери торгівлі і послуг, у тому числі
ресторанного господарства, зразки
товарів, сировини, матеріалів,
напівфабрикатів, комплектуючих
виробів для перевірки їх якості на
місці або проведення незалежної
експертизи у відповідних лабораторіях
та інших установах, акредитованих на
право проведення таких робіт згідно із
законодавством, з оплатою вартості
зразків і проведених досліджень
(експертизи) за рахунок коштів
державного бюджету. У разі
встановлення за результатами
проведених досліджень (експертизи)
факту реалізації продукції неналежної
якості та/або фальсифікованої суб'єкт
господарювання, що перевірявся,
відшкодовує здійснені за це витрати.
Кошти відшкодовування витрат
зараховуються до державного бюджету.
Порядок відбору таких зразків
визначається Кабінетом Міністрів
України;

13) накладати на суб'єктів
господарювання сфери торгівлі і
послуг, у тому числі ресторанного
господарства, стягнення, передбачені
статтею 23 цього Закону, в порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Процедура відбору зразків продукції
передбачена ст. 14 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» від 05.04.2007 р. № 877-V (далі -
Закон № 877-V) та Порядком відбору
зразків продукції для визначення її
якісних показників, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.10.2007 р. № 1280 (далі - Порядок).

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Предметом доказування відповідно до ч.
1 ст. 138 КАС України є обставини, якими
обґрунтовуються позовні вимоги чи
заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку звернення до
адміністративного суду тощо) та які
належить встановити при ухваленні
судового рішення у справі.

Щодо маркування проб, судом
встановлено, що в акті відкриття проб
нафти і нафтопродуктів від 20.11.2013 року
не вказано номер проби за журналом
обліку, реквізити АЗС, номер ПРК, номер
резервуару і висота наливання /а.с.24/.

Однак, в письмових запереченнях проти
позову відповідач зазначив, що
Держекоінспекцією проводилося
відбирання в один прийом (точкова
проба) з роздавального пістолету, що не
суперечить вимогам розділу 4.2
Інструкції з контролю якості нафти і
нафтопродуктів на підприємствах і
організаціях України, затвердженої
наказом Мінпаливенерго України,
держспоживстандарту України від 04.06.2007
р. № 271/121, а також п. 5.6 ДСТУ 4488:2005 «Нафта
і нафтопродукти. Методи відбирання
проб», де чітко передбачено, що
дозволено відбирання проб з метою
контролювання якості нафтопродуктів з
роздавального пістолета колонки. Проби
з резервуарів або цистерн не бралися.

Крім того, з наданої позивачем
неякісної копії акту відбору зразків
продукції № 000052 суд позбавлений
можливості встановити текст
відповідного акту, на що суд звертав
увагу позивача /а.с.22/. Відтак, суд не
бере до уваги покликання позивача на
порушення відбору зразків продукції.

Щодо випробування проведеного
Севастопольською лабораторією № 1 суд
враховує наступне.

З матеріалів справи судом встановлено,
що підставою для винесення
оскаржуваної постанови були
протоколами випробувань № 457/13 та № 456/13
від 11.10.2013 року /а.с.14-19/, складені
Севастопольською лабораторією № 1 ТОВ
«ЕКО-СТАНДАРТ-СЕРВІС» за результатами
випробувань проб нафтопродуктів за
показником «Об'ємна частка бензолу»,
відібраних згідно з актом відбору
зразків продукції № 000052 від 26.09.2013 року.

Судом встановлено, що вказані
випробування проводились
Севастопольською лабораторією № 1 ТОВ
«ЕКО-СТАНДАРТ-СЕРВІС» за методами,
визначеними ГОСТ 29040-91 /табл. 4; а.с.16, 19/.
Зазначений стандарт встановлює метод
визначення бензолу від 1,0% до 10,0%, про що
вказано у його преамбулі /а.с.146/.

В той же час, згідно з дослідженими
судом сертифікатами відповідності на
бензини автомобільні А-95-Євро виду І
класу В і А-92-Євро виду І класу В, по яких
проводились випробування, вказані
нафтопродукти відповідають вимогам
ДСТУ 4839:2007 «Бензини автомобільні
підвищеної якості». Зазначене ДСТУ
граничну межу об'ємної частки бензолу у
автомобільних бензинах підвищеної
якості встановлює на рівні 1,0%, не
допускаючи перевищення цього
показника для бензинів такого класу.

На переконання суду, некоректність
проведення випробувань на об'ємну
частку бензолу у бензинах підвищеної
якості з допомогою методів ГОСТ 29040-91
полягає в тому, що вказана методика не
допускає можливості встановлення
об'ємної частки бензолу нижче 1,0%, в той
час як об'ємна частка бензолу в
бензинах автомобільних підвищеної
якості згідно зі стандартами ДСТУ 4839:2007
не може перевищувати 1,0%.

Відповідність бензинів автомобільних
А-95-Євро виду І класу В і А-92-Євро виду І
класу В, що реалізовувалися ТОВ
«ОККО-СХІД», вимогам ДСТУ 4839:2007
підтверджена сертифікатами
відповідності UA 1.072.0144733-13 та UA 1.145.0015734-13,
що долучені до матеріалів справи
/а.с.60-61/.

Не погоджуючись з результатами
випробувань проведеними
Севастопольською лабораторією № 1 ТОВ
«ЕКО-СТАНДАРТ-СЕРВІС», ТОВ «ОККО-СХІД»
за своєю ініціативою звернулося до
лабораторії ТОВ «ІНСПЕКТОРАТ УКРАЇНА»
(93117, Луганська обл., м. Лисичанськ, вул.
Артемівська, 61) і провело повторні
лабораторні дослідження.

Згідно з протоколами арбітражних
випробувань № 156, № 157 від 20.11.2013 року,
проведених акредитованою лабораторією
ТОВ «ІНСПЕКТОРАТ УКРАЇНА» за участі
представників Сторін, для визначення
об'ємної частки бензолу застосовано
метод ЕN 12177, допустима похибка за яким
становить 0,03%. Об'ємна частка бензолу в
пробі бензину автомобільного А-95 Євро
виду І класу В склала 0,70 %, а в пробі
бензину автомобільного А-92 Євро виду І
класу В - 0,55 %, на відміну від нормативно
дозволеного 1,0%.

На підтвердження того, що
випробувальний центр Лисичанського
відділення ТОВ «ІНСПЕКТОРАТ УКРАЇНА»
акредитований та того, що вимірювальна
техніка придатна до застосування
позивачем подано атестат про
акредитацію, зареєстрований у Реєстрі
02.06.2013 року за № 2Н021 та дійсний до 01.06.2018
року, та свідоцтво про повірку робочого
засобу вимірювальної техніки № 515
чинне до 03.06.2014 року /а.с.27-28/.

Відповідач у письмових запереченнях
проти позову не заперечив права
позивача на проведення арбітражних
випробувань та права акредитованої
лабораторії ТОВ «ІНСПЕКТОРАТ УКРАЇНА»
проводити такі випробування, а також
визнав існування двох протоколів з
різними результатами по одних і тих же
пробах /а.с.71/.

Частиною 3 ст. 72 КАС України
передбачено, що обставини, які
визнаються сторонами, можуть не
доказуватися перед судом, якщо проти
цього не заперечують сторони і в суду
не виникає сумніву щодо достовірності
цих обставин та добровільності їх
визнання.

Також, відповідач у письмових
запереченнях стверджує, що ним
укладено договір з Севастопольською
лабораторією № 1 про проведення
лабораторних досліджень, а тому саме
туди спрямовані відібрані зразки.

Суд не зважає на такі покликання
відповідача, оскільки застосований
Севастопольською лабораторією метод
лабораторних випробувань по ГОСТу 29040-91
є некоректним, бо встановлює об'ємну
частку бензолу на рівні від 1% до 10%.
Норма ж по показнику «Об'ємна частка
бензолу» для бензинів автомобільних
підвищеної якості А-92-ЄВРО виду І класу
В та А-95-ЄВРО виду І класу В складає не
більше ніж 1%. Крім того, як встановлено
з матеріалів справи,
Держспоживінспекція за результатами
випробувань все одно виставляє рахунок
про відшкодування витрат, пов'язаних з
проведенням експертизи /а.с.10/.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, суд погоджується з
позицією позивача, що результати
випробувань проведених
Севастопольською лабораторією № 1 є
некоректними і не можуть бути
використані як висновок експерта при
прийнятті постанови про стягнення
штрафних санкцій, а метод застосований
під час арбітражних випробуваннях
показав об'єктивні результати щодо
вмісту бензолу.

Також, позивач стверджує, що його не
було повідомлено про дату та час
розгляду справи, а всі оскаржувані
документи отримані ним поштовою
кореспонденцією після розгляду справи
Держспоживінспекцією.

У письмових запереченнях проти позову
відповідач стверджує, що 25.10.2013 року
рекомендованим листом
Держспоживінспекцією направлено
запрошення на адресу ТОВ «ОККО-СХІД» у
м. Львові вул. Пластова, 1, в якому
повідомлялося про необхідність
прибути до Держспоживінспекції 04.11.2013
року о 10.00 год. Для розгляду справи про
порушення законодавства про захист
прав споживачів. В запрошенні
попереджалося, що у випадку неявки у
визначений час, розгляд справи буде
призначено без участі іншої сторони
/а.с.71/.

Однак доказів такого повідомлення
відповідачем не надано. Відтак, суд не
бере до уваги такі покликання
відповідача та погоджується з
позивачем щодо того, що позивача не
повідомлено про розгляд справи
Держспоживінспекцією.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

В розумінні ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідні вимоги суб'єктом владних
повноважень дотримані не були, що й
зумовило звернення позивача за
захистом порушених прав та інтересів
до суду.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про законність та
обґрунтованість позовних вимог щодо
скасування постанови
Держспоживінспекцї про застосування
штрафних санкцій, а відтак, позов слід
задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем документально підтверджено
сплату судового збору в сумі 182,70 грн.
/а.с.6/, тому судові витрати слід
стягнути з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов
задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та
скасувати постанову Інспекції з питань
захисту прав споживачів у Луганській
області № 000317 від 04.11.2013 року.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "ОККО-СХІД"
(79056, м. Львів, вул. Пластова, 1; ) судовий збір в сумі 182,70 грн.

Постанову може бути оскаржено, згідно
зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з
дня її проголошення чи отримання копії
постанови, шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили,
згідно зі ст. 254 КАС України, після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження. Якщо строк
апеляційного оскарження буде
поновлено, то вважається, що постанова
суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано о 16.50 год. 12.05.2014 року.

Суддя
Кравців О.Р.