Справа № 2а-12870/12/2070
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2014р. м.
Київ К/800/29357/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Бутенко В.І. , Винокуров К.С. ,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ТОВ
"Кредекс Фінанс" на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 24.12.2012р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2013р. у
справі за позовом ТОВ "Кредекс Фінанс"
до Відділу державної виконавчої служби
Борівського районного управління
юстиції у Харківській області про
звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2012 року ТОВ "Кредекс
Фінанс" звернулося до суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Борівського районного управління
юстиції у Харківській області з
вимогами про звільнення майна з-під
арешту та зняти заборону відчуження з
майна.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 24.12.2012р. у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 10.04.2013р. апеляційну скаргу ТОВ
"Кредекс Фінанс" залишено без
задоволення, постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
24.12.2012р. по справі залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що дії
державного виконавця узгоджуються з
приписами закону.

У касаційній скарзі ТОВ "Кредекс
Фінанс" просить скасувати судові
рішення та задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про залишення без задоволення
касаційної скарги з урахуванням
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 10.10.2007р. між Публічним
акціонерним товариством "УкрСиббанк"
та ОСОБА_2 укладено договір про надання
споживчого кредиту та заставу
транспортного засобу №0 від
10.10.2007р., відповідно до якого банк надав
Позичальнику кредит в сумі 40000,00
доларів США, та у забезпечення
виконання умов Кредитного договору по
поверненню отриманих кредитних коштів,
ОСОБА_2 передав у заставу банку
належний йому на праві власності
легковий автомобіль.

До Державного реєстру обтяження
рухомого майна було внесено запис за
№6059970 від 20.11.2007р. про приватне
обтяження обтяжувачем - АТ "УкрСиббанк"
майна на підставі Кредитного договору
№0 від 10.10.2007р.

20.04.2012 р. на підставі договору
факторингу № 05/12 відбулося
відступлення права вимоги за
Кредитним договором №0 від 10.10.2007
р. для ТОВ "Кредекс Фінанс" та внесено
запис про заміну Заставодержателя
автомобіля, а саме змінено АТ
"УкрСиббанк" на його правонаступника
відповідно до Договору факторингу на
ТОВ "Кредекс Фінанс".

13.01.2012р. державним виконавцем
ВДВС Борівського районного управління
юстиції у Харківській області винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження №30642693 з виконання
виконавчого листа № 2-372/11 виданого
Борівським районним судом від 12.12.2011р.
про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 боргу за договором позики в сумі
432690,72 грн., судовий збір в сумі 1 700,00 грн.,
витрати 120,00 грн., витрати за послуги
банку 21,00 грн., витрати за правову
допомогу 500,00 грн. Вказаною постановою
державний виконавець наклав арешт на
все майно в межах суми стягнення, що
належить ОСОБА_2

На підставі даної постанови
державного виконавця 10.02.2012р. здійснено
запис у Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна про арешт рухомого
майна боржника та визначено об'єкт
обтяження: все майно в межах суми
стягнення.

Положеннями ст. 572 Цивільного кодексу
України передбачено, що в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про заставу» в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами. Застава виникає на
підставі договору, закону або рішення
суду.

Таким чином, у заставодержателя
виникає право на задоволення
забезпечених заставою вимог за рахунок
предмета застави у випадку невиконання
боржником зобов'язання. Звернення
стягнення на заставлене майно є правом,
а не обов'язком заставодержателя.

Частиною 4 ст. 54 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що про звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Відповідно до ч.6 ст. 54 зазначеного
Закону за рахунок коштів, що надійшли
від реалізації заставленого майна,
здійснюються утримання, передбачені
ст. 43 цього Закону, після чого кошти
використовуються для задоволення
вимог заставодержателя. У разі якщо
заставодержатель не є стягувачем у
виконавчому провадженні, йому
виплачуються кошти після належного
підтвердження права на заставлене
майно. У разі задоволення в повному
обсязі вимог заставодержателя залишок
коштів використовується для
задоволення вимог інших стягувачів у
порядку, встановленому цим Законом.

Отже, у випадку, якщо заставодержатель
не є стягувачем у виконавчому
провадженні, лише після задоволення
його вимог залишок коштів
використовується для задоволення
вимог інших стягувачів у порядку,
визначеному цим Законом.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що накладення арешту на майно у
виконавчому провадженні не є актом
звернення стягнення на майно, а є дією
спрямованою на забезпечення
можливості звернення стягнення на
майно у майбутньому, а також те, що
стягнення коштів за рахунок предмета
застави можливо у випадку порушення
боржником зобов'язання та те, що
залишок коштів після задоволення вимог
заставодержателя використовується
для задоволення вимог інших
стягувачів, колегія суддів приходить
до висновку, що факт накладення арешту
на автомобіль не може порушувати
переважне право заставодержателя на
звернення стягнення на майно, що
перебуває в заставі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З матеріалів справи не вбачається
бажання реалізувати позивачем своє
право звернення стягнення на
заставлене майно згідно положень ст.ст.
24-27 Закону України "Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень".

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, в силу положень ст.
54 Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний повідомити
заставодержателя та роз'яснити
заставодержателю право на звернення до
суду з позовом про звільнення
заставленого майна з-під арешту.

Враховуючи, що станом на час звернення
позивача з даним позовом до суду
останній не реалізував свого права
звернення стягнення на заставлене
майно згідно договору, суд не вбачає
порушення прав позивача, а також
вважає, що здійснення арешту майна не
позбавляє права заставодержателя на
першочергове задоволення його вимог за
рахунок заставленого майна.

За таких обставин накладення арешту на
майно згідно з постановою ВП №30642693
від 13.01.2012р. узгоджується з приписами
вищезазначених законів, є прямим
обов'язком органу виконавчої служби по
вчиненню дій по виконанню судового
рішення, прийнята постанова не є
остаточним документом, що зобов'язує
до вчинення будь-яких дій та
спрямованим на реалізацію
заставленого майна.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ТОВ "Кредекс Фінанс"
залишити без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 24.12.2012р. та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 10.04.2013р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановлених статтями 237-244 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя - доповідач
В.М. Кочан

судді

В.І. Бутенко

К.С. Винокуров