Справа № 820/2889/14
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 р.Справа № 820/2889/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Бенедик А.П. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Чугуївської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014р. по
справі № 820/2889/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельна
компанія "Російський продукт"

до Чугуївської об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгівельна
компанія "Російський продукт",
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Чугуївської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області, в якому просив суд скасувати
податкове повідомлення - рішення
видане Чугуївською ОДПІ ГУ Міндоходів
у Харківській області 10 лютого 2014 року
№000092211.

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що правомірно включив до податкового
кредиту за серпень 2013р. суми ПДВ по
податковим накладним виписаним його
контрагентами в червні та липні 2013р.,
оскільки відповідно до абз. 3 п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України у разі
якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014 року
адміністративний позов було
задоволено.

Скасовано податкове повідомлення -
рішення Чугуївської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 10 лютого 2014
року № 000092211.

Стягнуто з Державного бюджету України
(отримувач: УДКСУ у Червонозаводському
районі м. Харкова, код 37999628, банк ГУДКСУ
у Харківській області, МФО 851011, рахунок
4011) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельна компанія "Російський
продукт" 3503 грн. 33 коп. витрат зі
сплати судового збору.

Відповідач, не погодившись із судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014 року
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги, відповідач посилається на
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм матеріального права,
зокрема на порушення п.п. п.198.3, п.198.6
ст.198 ПК України, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
також на доводи та обґрунтування,
викладені в апеляційній скарзі.

Представники сторін у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлені належним
чином.

На підставі п.2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційної скарги, дослідивши
письмові докази, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що Товариство з обмеженою
відповідальністю "Торгівельна
компанія "Російський продукт"
пройшов встановлену процедуру
державної реєстрації та
зареєстрований в Виконавчому комітеті
Харківської міської Ради 31.07.2009 року за
№ 0044702 та перебуває на
податковому обліку як платник податків
та зборів у Чугуївській об'єднаній
державній податковій інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області.

Фахівцями Чугуївської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Харківській області на підставі
направлень від 21.11.2013 року № 132 та № 133 ,
згідно із п.п. 78.1.1 п.78.1 ст. 78, ст.. 82
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. № 2755-Уі зі змінами та
доповненнями та наказу від 21.11.2013
року № 209 було проведено позапланову
виїзну документальну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
компанія «Російський продукт», з
питання правомірності формування
податкових зобов'язань та податкового
кредиту за період з 01.08.2013 року по 31.08.2013
року, за результатами якої було
складено акт від 09.12.2013 року №
396/20-29-22/36459077.

Під час перевірки були встановлені
порушення позивачем: п.185.1 ст.185, п.187.1
ст.187, пп. 192.1 ст.192, п.198.3 ст. 198, п.201.4, ст. 201
Податкового кодексу України від 2
грудня 2010 року № 2755-УІ із змінами та
доповненнями, в результаті чого
завищено податкові зобов'язання за
серпень 2013 року в сумі 397 770 грн. та
завищено суму податкового кредиту за
серпень 2013 року в сумі 537902 грн., що
призвело до заниження податку на
додану вартість за серпень 2013 року на
загальну суму 140133 грн.

Позивач, не погодившись із
встановленими під час перевірки
порушеннями, надав письмові
заперечення на акт перевірки до
Чугуївської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Харківській області, які залишені без
задоволення.

На підставі вищезазначеного акту,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення - рішення від 10 лютого 2014
року № 000092211, яким збільшено грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів (робіт, послуг) - 175 166, 25 (сто
сімдесят п'ять тисяч сто шістдесят
шість грн. 25 коп.), за основним
зобов'язанням 140 133,00 грн. (сто сорок
тисяч сто тридцять три грн. 00 грн.) та 35
033,25 грн. (тридцять п'ять тисяч тридцять
три грн. 25 коп.) - штрафні санкції.

Позивач, не погоджуючись із
вищезазначеним податковим
повідомленням-рішенням, звернувся до
суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої виходив з
того, що відповідачем не надано жодних
доказів, які б свідчили про
неправомірне включення позивачем до
податкового кредиту сум по податковим
накладним виписаним його
контрагентами в червні та липні 2013р.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Як було встановлено судом першої
інстанції та знайшло своє
підтвердження під час апеляційного
перегляду, на адресу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торгівельна компанія «Російський
продукт» ПП "ТПК Спецпостач" та ПП
"Семенівська мануфактура" в червні та
липні 2013 року були виписані податкові
накладні (а.с. 117-136), які позивачем
включені до податкового кредиту в
декларації з ПДВ за серпень 2013р. на
загальну суму ПДВ 537901,33 грн.

Перевіряючи наявність у позивача права
на віднесення до складу податкового
кредиту серпня 2013 року сум ПДВ, по
податковим накладним які були виписані
у іншому податковому періоді, колегія
суддів дійшла висновку про наступне.

З 01.01.2011 року порядок обчислення і
сплати податку на додану вартість
платниками податку визначений
Податковим кодексом України ( далі - ПК
України).

Відповідно до підпункту а) пункту 198.1
статті 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201 ПК
України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця; податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс) (пункти 201.6, 201.7 статті 201 ПК
України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Виходячи із системного аналізу
вищезазначених норм права, колегія
суддів дійшла висновку, що для
отримання права на податковий кредит
із сум податку на додану вартість,
сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник податку на
додану вартість повинен отримати
податкові накладні, видані на реально
отриманий товар (роботи, послуги),
призначений для використання у власній
господарській діяльності.

Висновок про неправомірність
включення позивачем до складу
податкового кредиту податку на додану
вартість за серпень 2013 року у сумі 15239
грн. контролюючий орган обґрунтовує
тим, що Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
компанія «Російський продукт» не
надано доказів отримання в серпні 2013
року податкових накладних виписаних ПП
"ТПК Спецпостач" та ПП "Семенівська
мануфактура" в червні та липні 2013 року,
які позивачем включені до податкового
кредиту в декларації з ПДВ за серпень
2013р. на загальну суму ПДВ 175 166, 25 грн.

Колегія суддів вважає
необґрунтованими дані доводи
податкового органу, виходячи з
наступного.

У відповідності до пункту 201.10 статті 200
ПК України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Загальні правила щодо дати виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
містяться у пункті 198.2 статті 198 ПК
України, згідно із яким такою датою
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За змістом вказаної норми, із датами
списання коштів або отримання
товарів/послуг пов'язується право
платника податку на податковий кредит,
проте це право не обмежується звітним
податковим періодом, в якому виписані
податкові накладні та платник податку
приймає самостійне рішення про
реалізацію свого права на отримання
податкового кредиту після настання
дати виникнення такого права на
податковий кредит.

Такий висновок можна зробити на
підставі аналізу положень абзаців 1-3
пункту 198.6 статті 198 ПК України, згідно
із якими не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку, які
попередньо віднесені до податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Отже, чинним законодавством не
встановлено зв'язок між датою
складення податкової накладної та
датою її отримання, натомість чітко
передбачено, що право на податковий
кредит виникає з дати отримання
податкової накладної.

Крім того, абзацом 3 пункту 198.6 статті 198
ПК України передбачено, що у разі якщо
платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Виходячи із системного аналізу
положень розділу V "Податок на додану
вартість" Податкового кодексу України
колегія суддів дійшла висновку, що
податкова накладна, заповнена без
порушень порядку її заповнення та
зареєстрована в Єдиному реєстрі
податкових накладних у встановлені
строки, дає право на включення
зазначених в ній сум податку на додану
вартість до складу податкового кредиту
покупця у тому податковому періоді, в
якому відбулася перша з подій,
визначених пунктом 198.2 статті 198
Кодексу, у разі отримання її у такому
звітному періоді. В разі отримання
податкової накладної із запізненням в
інших податкових періодах право на
включення сум ПДВ, зазначених в ній, до
податкового кредиту виникає у покупця
в тому податковому періоді, в якому
податкова накладна була отримана
покупцем, з урахуванням того, що
зазначене право зберігається за ним
протягом 365 днів з дати виписки такої
податкової накладної.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що посилання
відповідача в акті перевірки на те, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
компанія «Російський продукт» не
надано доказів отримання в серпні 2013
року податкових накладних виписаних ПП
"ТПК Спецпостач" та ПП "Семенівська
мануфактура" в червні та липні 2013 року
(а.с. 51) не може свідчити про порушення з
боку позивача норм Податкового кодексу
України, на підставі якого він не мав би
права на включення сум за даними
податковими накладними до податкового
кредиту за серпень 2013р.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність у податкового
органу встановлених законом підстав
для визначення позивачу суми
податкового зобов'язання на підставі
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що позивач,
надавши письмові докази, що були
предметом дослідження при проведенні
перевірки та при розгляді справи судом
першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст.
71 КАС України.

Натомість, відповідач, заперечуючи
проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71
КАС України, не надав жодних належних і
допустимих доказів на підтвердження
законності та обґрунтованості
прийнятого податкового
повідомлення-рішення, що є предметом
оскарження позивачем.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Чугуївської
об`єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Харківській області
залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014р. по
справі № 820/2889/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бегунц А.О.Судді
Бенедик А.П. Калиновський В.А.