Справа № 804/2742/14
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2014-04-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
04 квітня 2014 р. Справа № 804/2742/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В. при
секретаріБубенець Т.А. за участю:
представника позивача представника
відповідача Панченко А.В. Бахіра Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом приватного
підприємства «Транспортна компанія
«Ханфєрянц» до Лівобережної об'єднаної
державної податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання неправомірним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -
Приватне підприємство «Транспортна
компанія «Ханфєрянц» звернулось до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання неправомірним та скасування
податкового повідомлення-рішення
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивач не погоджується з
висновками, викладеними в акті,
оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам, вважає, що пода
ткове повідомлення-рішення, винесене
за результатами перевірки, суперечить
діючому пода тковому законодавству та
підлягає скасуванню з підстав,
викладених у позовній заяві та
У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити у повному
Відповідач позов не визнав, надав до
суду письмові заперечення, зазначивши,
що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено
податковим органом правомірно, в межах
повноважень та на підставі
законодавства України. Представник
відповідача у судовому засіданні
просив відмовити у задоволенні
Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши наявні документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
Працівниками Лівобережної об'єднаної
державної податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку приватного підприємства
«Транспортна компанія «Ханфєрянц»
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України з податку на
додану вартість під час здійснення
взаємовідносин з ТОВ «Агро-Легія» (код
за березень 2013 року, СП УР «Вектор-М»
року, січень-лютий 2013 року, ПП «Валга»
За результатами проведеної перевірки
складено акт №1679/22-1/36441358 від 02.12.2013
року, висновками якого встановлено
порушення позивачем п.198.1, п.198.3, п.198.6
статті 198 Податкового кодексу України,
а також статті 185 Податкового кодексу
України в частині оподаткування
податком на додану вартість
безтоварних операцій по ланцюгу
постачання товару, робіт/послуг з
контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями.
20.01.2014 року Лівобережною об'єднаною
державною податковою інспекцією
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області винесено
податкове повідомлення-рішення
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 579 675,00 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
Пунктом 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України встановлено, що
об'єктом оподаткування податку на
додану вартість є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.
Згідно із пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
У відповідності до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України закріплено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
З наведених норм випливає, що право на
зменшення об'єкта оподаткування
податку на додану вартість на суму
понесених витрат надається
добросовісним платникам для
компенсації витрат, понесених у
процесі здійснення реальної
економічної діяльності, за умови
наявності належного документального
підтвердження виконання господарської
операції, а податкова накладна,
заповнена особою, що зареєстрована як
платник податку на додану вартість, без
порушень порядку її заповнення та
зареєстрована в Єдиному реєстрі
податкових накладних у встановлені
строки, дає право на включення
зазначених в ній сум податку на додану
вартість до складу податкового
Судом встановлено, що у перевіряємому
періоді приватне підприємство
«Транспортна компанія «Ханфєрянц»
мало взаємовідносини з ТОВ
«Агро-Легія», ТОВ «Біквест», СП УР
«Вектор-М» та ПП «Валга» на підставі
укладених договорів, виконання яких
підтверджується актами надання послуг,
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
кошторисами, платіжними дорученнями,
журналом-ордером по рахунку 631,
оборотно-сальдовою відомістю по
При цьому суд критично оцінює позицію
відповідача, що ненадання позивачем до
перевірки документів по
взаємовідносинам з ТОВ «Біквест» та
ТОВ «Агро-Легія» у відповідності до
пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу
України є підставою для висновку, що
такі документи були відсутні у
платника податків на час складення
Згідно абзацу 2 пункту 44.6 статті 44
Податкового кодексу України, якщо
платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Суд зазначає, що чинне законодавство не
зобов'язує платника податку надавати
документи тільки до перевірки або
письмових заперечень на акт перевірки,
він може подати їх безпосередньо до
суду як доказ на підтвердження
обґрунтування своєї позиції.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач надав усі підтверджуючі
документи, що засвідчують факт
виконання укладених договорів.

Транспортно-експедиційні послуги,
отримані від СП УР «Вектор-М» та від ПП
«Валга» згідно укладених договорів
надавались ПП «Транспортна компанія
«Ханфєрянц» для наступних замовників:
ТОВ «Завод будівельних матеріалів №1»,
ТОВ «Деніс», ПАТ «Термолайф», ТОВ
«Церсаніт Трейд Україна», ТОВ
«Український папір», ТОВ «ТВК Перша
приватна броварня», ПАТ «Радомишль»,
ТОВ «ТД Евротрубпласт», ТОВ «ВК Фірма
Тііран ЛТД», ПП «Полюс», ТОВ «Завод
реактивів Донецьк - Реактив», ТОВ
«Європа Експорт плюс», ТОВ
«Лабтехкомплектація», ТОВ «ТД
Содружество», ТОВ «Комплектснаб», ТОВ
«КаЗБеГ», ТОВ «Армада-С», ТОВ
«Югсинтез», ТОВ «ТД Реагент», ТОВ
«Грандмет», ТОВ «Укрзалізничпром», ТОВ
«ВК Фірма Техенергопром», ТОВ
«Лозівський інструментальний завод»,
ТОВ «Ковальссько-штампувальні
технології і виробництво», ТОВ
«Монопак», ТОВ «Моддис», ТОВ «Вебатство
термо та комфорт Україна», СТ ВФ
«Агрореммаш», ТОВ «Дніпропетровський
експериментальний ремонтно-механічний
завод», ТОВ «Бімет», ТОВ
«Укртрастандарт».

Даний факт підтверджується
документами бухгалтерської звітності,
а також договорами, податковими
накладними, актами виконаних робіт
(надання послуг), платіжними
дорученнями по розрахунках з
підприємствами.

Акт перевірки не містить обставин про
встановлення будь-яких недоліків
вказаних первинних бухгалтерських
документів.

Щодо твердження податкового органу про
неможливість встановити, хто та на
якому транспорті перевозив вантажі,
хто надавав консультаційні послуги та
інші дані, суд зазначає, що помилки в
оформленні певних документів не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Зі змісту акта перевірки №1679/22-1/36441358
від 02.12.2013 року вбачається, що висновки
акту загалом ґрунтуються на актах
зустрічних звірок контрагентів
позивача, а саме акт ТОВ СУРП «Вектор М»
№416/22.5-10/30285569 від 08.04.2013 року, акт ТОВ
«Агро-Легія» №438/22.5-10/36195413 від 10.04.2013
року, акт ТОВ «Біквест» №683/22.5-10/38377887
від 11.06.2013 року, акт ПП «Валга»
№417/22.5-10/30285569 від 08.04.013 року, якими було
встановлено відсутність поставок
товарів та укладення угод без мети
настання реальних наслідків.

Проте суд не погоджується з викладеною
позицією відповідача, оскільки згідно
пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу
України податковим обов'язком
визнається обов'язок платника податку
обчислити, задекларувати та/або
сплатити суму податку та збору в
порядку і строки, визначені цим
Кодексом, законами з питань митної
справи.

Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку несе платник податків, крім
ви падків, визначених цим Кодексом або
законами з питань митної справи.

Висновки про порушення контрагентами
позивача податкової дисципліни,
зафіксовані в акті, не можуть бути
підставою для обмеження права позивача
на податковий кредит за умови
реальності господарської операції.

При цьому судом встановлено, що на
момент укладення угод та вчинення
господарських операцій контрагенти
позивача були зареєстровані як
юридичні особи та як платники податку
на додану вартість, відтак перепон з
приводу укладення, а також виконання
будь-яких господарських договорів з
ними, а надалі і включення до
податкового кредиту витрат по сплаті
податку за такими договорами у
позивача не було.

Крім того, суд зазначає, що у акті про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання лише
засвідчується факт неможливості її
проведення без встановлення висновків
стосовно документального
підтвердження господарських відносин
з платником податків та зборів,
підтвердження відносин, виду, обсягу і
якості операцій та розрахунків, що
здійснювалися між ними, з'ясування їх
реальності та повноти відображення в
обліку платника податків, оскільки у
розпорядженні податкового органу були
відсутні первинні документи.

Якщо податковим органом встановлено
нена лежне виконання контрагентом
позивача своїх податкових обов'язків,
відповідальність за таке невиконання
або неналежне виконання пода ткового
обов'язку повинно нести саме це
підприємство.

Отже, посилання відповідача на акти
інших податкових органів як на
підставу, що позивачем здійснювались
господарські операції з метою
отримання податкової вигоди, не може
вважатись обґрунтованим.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

У відповідності до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Враховуючи викладене, документи, які
були досліджені судом, відповідають
вимогам чинного законодавства, а
відтак в повній мірі підтверджують
реальність господарських операцій
позивача.

Частиною першою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, із заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві доводи
позивача є такими, що підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд керується вимогами
частини 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якими, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.
Виходячи з цього, сплачений позивачем
судовий збір у розмірі 487,20 грн.
підлягає компенсації з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов приватного
підприємства «Транспортна компанія
«Ханфєрянц» до Лівобережної об'єднаної
державної податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання неправомірним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити у повному обсязі.

Визнати неправомірним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Лівобережної об'єднаної державної
податкової інспекції
м.Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області № від
20.01.2014 року.

Присудити з Державного бюджету України
на користь приватного підприємства
«Транспортна компанія «Ханфєрянц»
судові витрати у розмірі 487,20 грн.
(чотириста вісімдесят сім гривень
двадцять копійок).

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 09
квітня 2014 року.

Суддя В.В. Степаненко