Справа № 806/7949/13-а
Суддя: Охрімчук І.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Охрімчук І.Г.
УХВАЛА

іменем України

"05" травня 2014 р.
Справа № 806/7949/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Охрімчук І.Г.

суддів:
Зарудяної Л.О.

Кузьменко Л.В.

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Коростенського
міськрайонного управління юстиції на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "14" січня 2014
р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділу державної виконавчої служби
Коростенського міськрайонного
управління юстиції Житомирської
області про стягнення витрат

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013р. ОСОБА_3 звернулася до суду
з адміністративним позовом про
визнання неправомірними та скасування
постанов Відділу державної виконавчої
служби Коростенського міськрайонного
управління юстиції від 13.04.2009 р. серії
АА № 013747 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, від 24.12.2012 р. про стягнення
виконавчого збору в розмірі 13,60 грн. та
від 24.12.2012 р. про стягнення витрат на
проведення виконавчих дій в розмірі 16,09
грн. Обґрунтовуючи свої позовні
вимоги, позивач зазначила, що постанови
винесенні з порушенням Закону України
"Про виконавче провадження".

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 14.01.2014р.
позов задоволено. Визнано
неправомірною та скасовано постанову
державного виконавця Сидорук О.В.
відділу державної виконавчої служби
Коростенського МРУЮ від 13.04.2009 р. серії
АА №013747 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження. Визнано неправомірною та
скасовано постанову головного
державного виконавця Білошицького Є.А.
відділу державної виконавчої служби
Коростенського МРУЮ від 24.12.2012 р. про
стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в
розмірі 13,60 грн. Визнано неправомірною
та скасовано постанову головного
державного виконавця Білошицького Є.А.
відділу державної виконавчої служби
Коростенського МРУЮ від 24.12.2012 р. про
стягнення з ОСОБА_3 витрат на
проведення виконавчих дій в розмірі
16,09 грн.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскарженого
рішення, дослідивши докази, зібрані в
матеріалах справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
скарги з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, 08.10.2007р.
виконавчою дирекцією Фонду
соціального страхування з тимчасової
працездатності Житомирського
обласного відділення винесено
постанову про накладення на ОСОБА_3
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 136,00грн. (а.с.22).

Постановою головного державного
виконавця Коростенського МРУЮ від
23.11.2007р. відкрито виконавче про
стягнення з ОСОБА_3 на користь держави
штрафу в розмірі 136 грн. та попереджено
боржника добровільно виконати
документ в строк до 29 листопада 2007 р.
(а.с.13). Копія постанови про відкриття
виконавчого провадження була
підготовлена до відправки позивачу
27.11.2007р. (а.с.24).

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Коростенського МРУЮ від 13.04.2009 р. серії
АА № 013747 накладено арешт на все майно,
що належить ОСОБА_3, що знаходиться за
адресою в АДРЕСА_1 (а.с.14) Копія
постанови підготовлена до відправки
13.04.2009 р. за № 6535 (а.с.28). Докази
відправлення даної постанови у справі
відсутні.

20.12.2012р. Фонд соціального страхування з
тимчасової працездатності
Житомирського обласного відділення
листом від 17.12.2012р. повідомив
начальника ДВС Коростеньського МРУЮ
про те, що адмінітсратвиний штраф у
розмірі 136,00грн. був сплачений
позивачем у 2008р. (а.с.16).

21 жовтня 2013 р. до відділу ДВС ОСОБА_3
було надано довідку про сплату
адміністративного штрафу у розмірі 136
грн., який був сплачений нею у 2008 р.
(а.с.12).

Так, як сума штрафу боржником була
сплачена не у добровільний термін, 24
грудня 2012 р. головним державним
виконавцем Білошицьким Є.А. відділу
державної виконавчої служби
Коростенського МРУЮ від 24.12.2012 р.
винесено постанови про стягнення з
ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 13,60
грн. та витрат на проведення виконавчих
дій в розмірі 16,09 грн. (а.с.55-56).

Розглядаючи питання про законність та
обґрунтованість винесення державним
виконавцем постанов про стягнення з
ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 13,60
грн. та витрат на проведення виконавчих
дій в розмірі 16,09 грн., суд апеляційної
інстанції враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначає Закон України «Про
виконавче провадження» (надалі -
Закон).

Згідно із ст.1 зазначеного Закону
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Відповідно до ст.2 Закону примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

За змістом ст.1 Закону України «Про
державну виконавчу службу» завданням
державної виконавчої служби є
своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Таким чином, як правильно вказали суди,
відповідач у справі є суб'єктом владних
повноважень, на якого чинним
законодавством України покладено
обов'язок по примусовому виконанню
рішень.

Частиною 2 статті 4 Закону передбачено,
що державний виконавець є
представником влади і здійснює
примусове виконання судових рішень,
постановлених іменем України, та
рішень інших органів (посадових осіб),
виконання яких покладено на державну
виконавчу службу, у порядку
передбаченому законом.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.11 Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Умови та порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до Закону, інших
нормативно-правових актів підлягають
примусовому виконанню в разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначені Законом та Інструкцією про
проведення виконавчих дій,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України 15 грудня 1999 р. N 74/5, із
змінами і доповненнями (далі -
Інструкція).

Згідно ст.24 Закону (в редакції чинній на
дату виконання виконавчих дій)
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання і цей документ відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.
Державний виконавець у 3-денний строк з
дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові державний виконавець
встановлює строк для добровільного
виконання рішення, який не може
перевищувати семи днів, та попереджає
боржника про примусове виконання
рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Копія постанови про відкриття
виконавчого провадження не пізніше
наступного дня надсилається стягувачу,
боржнику та органу (посадовій особі),
який видав виконавчий документ.
Аналогічні положення містить і п.3.6.
Інструкції (в редакції чинній на дату
виконання виконавчих дій).

Матеріали справи свідчать, що в
порушення вимог ст.24 Закону, як вже
зазначалось, копія постанови про
відкриття виконавчого провадження від
23 листопада 2007 р. була підготовлена до
відправки ОСОБА_3 лише 27 листопада 2007 р.,
в той час, як строк добровільного
виконання встановлений до 29 листопада
2009 р. (а.с.24).

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно Витягу із акту знищення
номенклатурних справ 207 р. Книга
реєстрації вихідної кореспонденції
знищена. Інших доказів направлення
ОСОБА_3 копії постанови про відкриття
виконавчого провадження від 23
листопада 2007 р., у строк встановлений
ст.24 Закону, відповідачем не надано.

Пунктом 4.1.1. Інструкції передбачено, що
постанова про відкриття виконавчого
провадження вважається врученою
боржнику за адресою, зазначеною у
виконавчому документі, за умов,
передбачених для вручення судових
повісток.

Статтею 30 Закону передбачено, що
державний виконавець, починаючи
виконувати рішення, повинен
пересвідчитися, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк відповідно до статті
24 цього Закону. У разі, якщо копія
постанови про відкриття виконавчого
провадження одержана боржником
несвоєчасно, внаслідок чого боржник
був позбавлений можливості
добровільно виконати рішення у
встановлений державним виконавцем
строк, за письмовою заявою боржника при
підтвердженні факту несвоєчасного
одержання вказаної постанови
державний виконавець відкладає
провадження виконавчих дій у порядку,
встановленому статтею 32 цього Закону,
та поновлює боржнику строк для
добровільного виконання рішення. Якщо
боржник у встановлений строк
добровільно не виконав рішення,
державний виконавець невідкладно
розпочинає його примусове виконання.

У разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом (ч.1
ст.28 Закону).

Як визначено приписами ч.7 ст.28 Закону, у
разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру та в разі
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 49 цього
Закону, якщо виконавчий збір не
стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Згідно з п.8 ч.1 та ч.2 ст.49 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом; у випадку, передбаченому,
зокрема, пунктом 8 частини першої цієї
статті, виконавчий документ
надсилається до суду або іншого органу
(посадовій особі), який його видав.

Витрати органів державної виконавчої
служби, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження (ч.1 ст.41 Закону).

Відповідно до частини 4 статті 41 Закону
України «Про виконавче провадження» до
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено оплату
перевезення, зберігання і реалізації
майна боржника; послуг експертів,
суб'єктів оціночної діяльності -
суб'єктів господарювання та інших осіб,
залучених у встановленому законом
порядку до провадження виконавчих дій;
поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум; проведення
розшуку боржника, його майна або
розшуку дитини; розміщення оголошення
в засобах масової інформації;
виготовлення та пересилання
документів виконавчого провадження,
ведення Єдиного державного реєстру
виконавчих проваджень; інших витрат,
необхідних для забезпечення належної
організації виконання рішень органами
державної виконавчої служби.

Згідно з частиною 5 статті 41 Закону
України «Про виконавче провадження»
про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Зазначена постанова
надсилається сторонам не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення і може бути оскаржена ними до
суду у десятиденний строк.

Як зазначив суд першої інстанції,
представник позивача в засіданні суду
пояснив, що для того, щоб
пересвідчитися, що боржником ОСОБА_3
отримана копія постанови про відкриття
виконавчого провадження, державний
виконавець 04.12.2007 р. здійснив вихід за
місцем знаходження боржника, проте,
двері квартири були зачинені, боржник
відсутній, у зв'язку з чим він залишив
виклик державного виконавця (а.с.29). На
виклик боржник не з'явився.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що державним виконавцем
вичинялися інші дії для того, щоб
пересвідчитися, що копія постанови про
відкриття виконавчого провадження
була отримана ОСОБА_3 та чи
здійснювались нею дії, спрямовані на
добровільне виконання рішення у
встановлений постановою строк.

З огляду на те, що державним виконавцем
не було вжито всіх заходів щодо
пересвідчення того, чи отримана
боржником копія постанови про
відкриття виконавчого провадження і чи
здійснені ним дії, спрямовані на
добровільне виконання рішення (в
матеріалах справи відсутні докази, які
свідчать про протилежне), колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що оскаржувані
постанови винесені з порушенням вимог
Закону України «Про виконавче
провадження» та Інструкції про
проведення виконавчих дій.

Щодо винесення державним виконавцем
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження,
колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 50 Закону та пунктом 5.1.
Інструкції передбачений порядок
звернення стягнення на грошові кошти
та інше майно боржника.

Так, звернення стягнення на майно
боржника полягає в його арешті (опису),
вилученні та примусовій реалізації.
Стягнення за виконавчими документами в
першу чергу звертається на кошти
боржника в гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, в тому числі кошти на
рахунках та вкладах боржника в
установах банків та інших кредитних
організаціях, на рахунки в цінних
паперах у депозитаріях цінних паперів.
Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються. За наявності даних про
кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах та на
зберіганні в банках чи інших кредитних
організаціях, на них накладається
арешт.

У разі відсутності у боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржникові інше майно,
за винятком майна, на яке згідно з
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на грошові кошти боржника.
Боржник має право вказати ті види майна
чи предмети, на які необхідно звернути
стягнення в першу чергу. Остаточно
черговість стягнення на кошти та інше
майно боржника визначається державним
виконавцем.

Якщо у виконавчому документі про
стягнення грошових коштів не вказано
певного номера рахунка, з якого мають
бути стягнені грошові кошти, то в разі
відсутності в боржника коштів та
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, державний виконавець
не пізніше місячного строку з дня
відкриття виконавчого провадження
зобов'язаний винести постанову про
звернення стягнення на майно боржника,
яку не пізніше трьох днів надсилає
сторонам.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірах і обсягах,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням витрат на
виконання та стягнення виконавчого
збору. У випадках коли боржник володіє
майном спільно з іншими особами,
стягнення звертається на його частку,
що визначається судом за поданням
державного виконавця.

Згідно ст.55 Закону арешт на майно
боржника може накладатися державним
виконавцем, зокрема, шляхом винесення
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження. Копія постанови державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника не пізніше наступного після
її винесення дня надсилається боржнику
та відповідно до банків чи інших
фінансових установ або органів,
зазначених у частині другій цієї
статті.

Зі змісту оскаржуваної постанови від
13.04.2009 р. вбачається, що державним
виконавцем накладено арешт на все
майно, що належить позивачу ОСОБА_3, без
зазначення розміру та обсягів,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням витрат на
виконання та стягнення виконавчого
збору, тобто з порушенням вимог ст.55
Закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити, оскільки судове
рішення постановлене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана вірно, а доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Коростенського
міськрайонного управління юстиції
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "14" січня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
І.Г. Охрімчук

судді: (підпис)
Л.О. Зарудяна

(підпис)
Л.В. Кузьменко

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3
АДРЕСА_1,11509

3- відповідачу/відповідачам: Відділ
державної виконавчої служби
Коростенського міськрайонного
управління юстиції вул.
Сосновського,28-Г,м.Коростень,Коростенс
ький район, Житомирська область,11500

4-третій особі: - ,