Справа № 819/3223/13-а
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
Справа № 876/1634/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ільчишин Н.В.,

суддів
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Чорнописької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 16.01.2014 року
у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області про скасування
податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ :

ФОП ОСОБА_3 16.12.2013 року звернувся до суду
з адміністративним позовом до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області про скасування
податкових повідомлень-рішень від
25.11.2013 року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 12 855 грн., в т.ч. 10 284
грн. - основного платежу та 2 571 грн. -
штрафних (фінансових) санкцій; №,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на 12 484,32 грн., в т.ч. 9 987,45
грн. - основного платежу та 2 496,87 грн. -
штрафних (фінансових) санкцій; рішень
від 25.11.2013 року №1, яким нараховано пеню
за несплату єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 1875,51
грн.; №2, яким донараховано єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 18 861,52
грн., в т.ч. 17 577,77 грн. - основного платежу
і 1 283,75 грн. - штрафних санкцій,
прийнятих на підставі акту перевірки
від 17.10.2013 року за №1818/19-18-17-01/126/НОМЕР_1
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012
року, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.12.2012 року, оскільки спірні рішення не
відповідають дійсним обставинам та
приписам законодавства у зв'язку з
необґрунтованістю, а тому мають бути
скасовані.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 16.01.2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням
ФОП ОСОБА_3 оскаржив його в
апеляційному порядку. Просить
зазначену постанову скасувати та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на невірне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до висновку,
що подана скарга підлягає задоволенню
з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи
Тернопільською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області з 20 вересня 2013
року по 10 жовтня 2013 року проводилася
документальна планова виїзна
документальна перевірка суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_3 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів за період з
01.01.2010 року по 31.12.2012 року, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої складено акт від
17.10.2013 року №1818/19-18-17-01/126/НОМЕР_1. Щодо
порушень Закону України «Про податок
на додану вартість», Податкового
Кодексу України, Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян», Закону України
«Про податок з доходів з фізичних
осіб», Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Колегія суддів переглядаючи податкове
повідомлення-рішення від 25.11.2013 року
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 12 855 грн., в т.ч. 10 284 грн. -
основного платежу та 2 571 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій приходить до
наступного.

Щодо збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за період з 01.01.2010 року по
31.12.2012 року суб'єктом підприємницької
діяльності ФОП ОСОБА_3 задекларовано
податкового кредиту по податку на
додану вартість у сумі 245959 грн.
Перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за період з 01.01.2010
року по 31.12.2012 року встановлено його
завищення на 10284 грн., в тому числі за
квітень 2010 року в сумі 403 грн., за
жовтень 2011 року в сумі 2816,00 грн., за
грудень 2011 року в сумі 143 грн., за
жовтень 2012 року в сумі 2155 грн., за
листопад 2012 року в сумі 4807 грн.

Згідно із актом перевірки ФОП ОСОБА_3 в
податковій декларації з ПДВ за квітень
2010 року відображені податкові накладні
за попередні звітні періоди, а саме :
податкова накладна №3245 від 30.09.2009 року
ВАТ «Укртелеком» загальна сума 483,32
грн., в т.ч. 80,55 грн. ПДВ; податкова
накладна №3224 від 31.10.2009 року ВАТ
«Укртелеком» загальна сума 491,98 грн., в
т.ч. 82,00 грн. ПДВ; податкова накладна №3187
від 30.11.2009 року ВАТ «Укртелеком»
загальна сума 344,18 грн., в т.ч. 57,36 грн.
ПДВ; податкова накладна №3225 від 31.12.2009
року ВАТ «Укртелеком» загальна сума
362,83 грн., в т.ч. 60,47 грн. ПДВ; податкова
накладна №3106 від 28.02.2010 року ВАТ
«Укртелеком» загальна сума 411,98 грн., в
т.ч. 68,66 грн. ПДВ; податкова накладна №3099
від 31.03.2010 року ВАТ «Укртелеком»
загальна сума 322,38 грн., в т.ч. 53,73 грн.
ПДВ.

Пунктом 1.6 статті 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» визначено,
що податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, що визначено згідно з цим
Законом.

Згідно з вимогами пп. 7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а у разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Платник податку (продавець)
зобов'язаний надати покупцю податкову
накладну у відповідності до п.7.2.1 п.7.2
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», яка є підставою для
нарахування податкового кредиту
покупцем. Податкова накладна має бути
надана покупцю у звітному періоді, на
який припадає дата виникнення
податкових зобов'язань продавця за
правилом «першої події», встановленим
пп.7.3.1 п.7.3 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість».

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 1095
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача та є підставою для
нарахування податкового кредиту.
Підпунктом 7.5.1. пункту 7.5. статті 7 цього
Закону визначено, що датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Підпунктом 15.3.1. пункту 15.3. статті 15
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» передбачено, що заяви на
повернення надміру сплачених податків,
зборів (обов'язкових платежів) або на їх
відшкодування у випадках, передбачених
податковими законами, можуть бути
подані не пізніше 1095 дня, наступного за
днем здійснення такої переплати або
отримання права на таке відшкодування.

З набранням чинності 01 січня 2011 року ПК
України ці відносини регулюються
абзацом 3 пункту 198.6. статті 198 ПК
України, згідно з яким у разі якщо
платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Дана норма податкового законодавства
істотно звужує право платника податку
на включення податкових накладних
минулих періодів до податкового
кредиту звітного періоду - з 1095 до 365
днів.

Одним із основоположних аспектів
верховенства права є принцип юридичної
визначеності, під яким суд розуміє те,
що зацікавлені особи повинні мати
змогу покладатися на зобов'язання,
взяті державою в особі відповідних
суб'єктів владних повноважень, навіть
якщо такі зобов'язання містяться у
законодавчому акті, який загалом не має
автоматичної прямої дії. При цьому,
якщо держава схвалила певну концепцію
(в даному випадку це строк подання
заяви на повернення надміру сплачених
податків, зборів (обов'язкових
платежів) або на їх відшкодування, в
тому числі й включення сум до складу
податкового кредиту), то суб'єкт
владних повноважень вважатиметься
таким, що діє протиправно, якщо він
відступить від встановлених
обов'язків, оскільки схвалення такої
політики чи поведінки дало підстави
для виникнення обґрунтованих
сподівань у суб'єктів відповідних
правовідносин стосовно суворого
додержання уповноваженим державою
суб'єктом владних повноважень такої
політики чи поведінки.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.1 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна, згідно з п. 201.6. ст.
206 ПК України, є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до п. 201.7. та п.201.10 ст. 201 ПК
України податкова накладна
складається на кожне повне або
часткове постачання товарів/послуг, а
також на суму коштів, що надійшли на
поточний рахунок як попередня оплата
(аванс). Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Беручи до уваги наведені вище норми
закону, необхідною умовою для
віднесення платником ПДВ до
податкового кредиту звітного періоду
сум ПДВ, включених в ціну придбаних
товарів (послуг), є факт придбання таких
товарів (послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності такої особи - платника.
Закон не ставить у залежність
необхідність попередньої сплати ПДВ до
бюджету кінцевим споживачем чи
первісним постачальником як умову для
формування податкового кредиту
платника податку. Аналіз господарської
діяльності платника податку повинен
здійснюватися на підставі даних його
податкового, бухгалтерського обліку та
відповідності їх дійсному
економічному змісту операцій.

Зі змісту наведених положень
Податкового кодексу України
вбачається, що у податковому обліку
податкова накладна є тим документом,
який складається у момент виникнення
податкових зобов'язань і визначається
як розрахунковий документ, що
підтверджує вчинення певної
господарської операції, за якою
виникають податкові зобов'язання,
породжує у платника податку обов'язки
та права щодо нарахування та сплати
податку на додану вартість, характер
яких залежить від статусу платника
(продавець чи покупець), в тому числі
підтверджує право покупця на
нарахування податкового кредиту.
Податкова накладна має силу
податкового і одночасно
розрахункового документа за умови її
складання особою, зареєстрованою як
платник податку у порядку,
передбаченому статтею 201 Податкового
кодексу України.

Окрім того, за змістом частини першої
статті 58 Конституції України закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Прикінцеві та перехідні положення ПК
України не містять норм щодо поширення
дії норми пункту 198.6 статті 198 ПК
України на правовідносини, що виникли
до набрання ним чинності. Відтак, з
урахуванням наведеного, перебіг
строку, що визначений абзацом третім
пункту 198.6 статті 198 ПК України (365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної) розпочинається з
01 січня 2011 року, тобто з дати набрання
чинності ПК України. При виписуванні
спірних податкових накладних,
положення пункту 198.6 статті 198 ПК
України не діяли, і зворотної дії у часі
вони не мають, як це передбачено
статтею 58 Конституції України.

Тому, віднесення до складу податкового
кредиту за квітень 2010 року підприємцем
ОСОБА_3 сум ПДВ у розмірі 403 грн. по
вищевказаних податковим накладним
виписаних у періодах відмінному від
звітних є правомірними, що не було
досліджено судом першої інстанції.

Колегія суддів зауважує, що згідно ст. 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Вищий
адміністративний суд в Інформаційному
листі від 20.07.2010 р. N 1112/11/13-10 «Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби» звертає увагу на
необхідність індивідуалізації
кваліфікації дій платників податку з
формування податкового кредиту та сум
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість з огляду на
добросовісність такого платника.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Наявними в матеріалах справи доказами
спростовується висновок податкового
органу, що укладені позивачем договори
носили безтоварний характер.

Відповідно до відображених показників
у поданій Декларації з податку на
додану вартість (рядки 10.1 - 17) за період
з 01.01.2011 року по 31.12.2012 року встановлено,
що до складу податкового кредиту (рядок
10.1 декларації) включено суми ПДВ по
податкових накладних, які не
використані в господарській
діяльності за період з 01.01.2011 року по
31.12.2012 року і відсутні на залишку у
підприємця ОСОБА_3 станом на 31.12.2012 року,
а саме: податкова накладна №26 від 19.10.2011
року ТОВ «Техпром ЛТД» ІНП 84 - МКПП
900*900*1800 мм під.елем.2 петлі з висип.
клапаном 60 шт. на загальну суму 2488,32 грн.
ПДВ 414,72 грн.; податкова накладна №29 від
21.10.2011 року ТОВ «Техпром ЛТД» ІНП 84
- МКПП 900*900*1800 мм під.елем.2 петлі з висип.
клапаном -240 шт. на загальну суму 9953,28
грн. ПДВ 1658,88 грн.; податкова накладна
№33 від 24.10.2011 року ТОВ «Техпром ЛТД» ІНП
84 - МКПП 900*900*1580 мм під.елем.2 петлі
з висип. клапаном - 100шт., на загальну
суму 4450,00 грн. ПДВ 741,87 грн.; податкова
накладна №16 від 26.12.2011 року ТОВ
«Тайстра-К» ІНП 60 - мішок ПП без
вкладиша (зелений)70гр. 0,56*1,05 мм. - 500 шт.,
на загальну суму 860,00 грн. ПДВ 143,33 грн.;
податкова накладна №151 від 31.10.2012 року
ТОВВК «Поліпак ЛТД» ІНП 01 -
МКРПП-1/0,92* 180/2*50/ДЗ/125 - 300 шт., на загальну
суму 12690 грн. ПДВ 2115 грн.; податкова
накладна №26 від 07.11.2012 року ТОВВК
«Поліпак ЛТД» ІНП 01 - МКРПП-1 /0,92*
160/2*50/Ф/ДЗ/125 - 660 шт., на загальну суму
28842,24 грн. ПДВ 4807,04 грн.

Перевіркою правильності визначення
обсягу податкового кредиту
встановлено порушення п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6. ст.198
Податкового Кодексу України, в
результаті чого встановлено його
завищення всього у сумі 10284 грн. ПДВ, у
тому числі за квітень 2010 року в сумі 403
грн. ПДВ, за жовтень 2011 року в сумі 2816,00
грн. ПДВ, за грудень 2011 року в сумі 143
грн. ПДВ, за жовтень 2012 року в сумі 2155
грн. ПДВ, за листопад 2012 року в сумі 4807
грн.

Згідно довідки про включення в ЄДРПОУ
основним видом діяльності ПП ОСОБА_3 є
неспеціалізована оптова торгівля.

Для спростування висновків акту
перевірки необхідно вказати той факт,
що ОСОБА_3 придбав товарно-матеріальні
цінності, які зазначені вище та
підприємцем були реалізовані. Для
підтвердження дійсності проведення
господарських операцій позивачем було
долучено до матеріалів справи, в якості
письмових доказів, первинні документи
бухгалтерського обліку, досліджено
здійснення господарських операцій,
були надані суду належним чином
засвідчені копії документів, які
відповідають вимогами первинності в
розумінні статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» і являються
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку. Разом з тим,
відповідач як суб'єкт владних
повноважень не довів обґрунтованість
своїх висновків і правомірності
прийнятих на їх підставі рішень.

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України
платник податків зобов'язаний надати
посадовим (службовим) особам
контролюючих органів у повному обсязі
всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки. Такий
обов'язок виникає у платника податків
після початку перевірки. Відповідач не
заперечував щодо вказаних документів і
їх невідповідність законодавству.
Податкові накладні позивачем були
долучені до матеріалів справи в якості
письмових доказів.

Проведені господарські операції з
придбання та реалізації
товарно-матеріальних цінностей
здійснювалися в межах звичайної
господарської діяльності
підприємства, є реальними,
відповідають економічному змісту.

А тому нарахування податку на додану
вартість за період з 01.01.2010 року по
31.12.2012 року судом не встановлено
заниження ПДВ, що підлягає сплаті в
сумі 10284 грн. внаслідок порушень
відображених в розділі 2.4.2 даного акту
в т.ч. по періодах: квітень 2010 року - 403
грн., жовтень 2011 року - 2816 грн., жовтень
2012 року - 2258 грн., листопад 2012 року - 4807
грн. і які є спростованими наявними
матеріалами справи та доводами сторін
у справі на підтвердження доказів
поданих до суду і тому позовні вимоги
ОСОБА_3 про скасування податкового
повідомлення-рішення підлягають
задоволенню.

Переглядаючи податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб на 12
484,32 грн., в т.ч. 9 987,45 грн. - основного
платежу та 2 496,87 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій; рішень від 25.11.2013
року №1, яким нараховано пеню за
несплату єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 1875,51
грн.; №2, яким донараховано єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 18 861,52
грн., в т.ч. 17 577,77 грн. - основного платежу
і 1 283,75 грн. - штрафних санкцій суд
встановив.

Відповідно до частини 2 ст. 13 розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів від 26
грудня 1992 року № 13-92 «Про прибутковий
податок з громадян» (в редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин) оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами.
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Виходячи із змісту частини 3 ст. 13
Декрету до складу витрат,
безпосередньо пов'язаних з одержанням
доходів, належать витрати, які
включаються до складу валових витрат
виробництва (обігу) або підлягають
амортизації згідно з Законом України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
від 28.12.94 р. «Про оподаткування прибутку
підприємств» (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
валовими витратами виробництва та
обігу (далі - валові витрати) є сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно з пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Пунктом 177.4. ст. 177 ПК України,
встановлено, що до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат виробництва (обігу) згідно з
розділом III цього Кодексу.

До переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів, які
включаються у витрати операційної
діяльності (пункти 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 і
підпункти 138.10.2 - 138.10.4 ПКУ), відносяться
документально підтверджені: витрати,
які формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
зроблених послуг. Собівартість
придбаних і реалізованих товарів
формується відповідно до ціни їх
придбання з урахуванням ввізного
митного збору і витрат на доставку і
доведення до стану, придатного для
продажу. Такі витрати визнаються
витратами того звітного періоду, в
якому визнані доходи від реалізації
таких товарів, виконаних робіт,
зроблених послуг - п. 138.4. ст. 138 ПКУ;
витрати на оплату послуг зв'язку (пошта,
телеграф, телефон, телекс, телефакс,
стільниковий зв'язок та інші подібні
витрати) - «г» п. п. 138.10.1. п. 138.10 ст. 138 ПКУ.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
вбачається, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Судом не враховано, що необхідними та
достатніми підставами для включення
приватним підприємцем до складу витрат
є підтвердження таких витрат
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
ПК України) та які були надані в
судовому засіданні в якості письмових
доказів: це видаткові накладні, що
підтверджують витрати, які формують
собівартість продукції, вказані в
розділі І, а також первинні документи,
що підтверджують витрати на оплату
послуг зв'язку, а саме: рах. №4838.9.2009 від
30.09.2009 р. на суму 483,32 грн., в т.ч. ПДВ 80,55
грн; рах. №4838.10.2009 від 31.10.2009 р. на суму
491,98 грн., в т.ч. ПДВ 82,00 грн.; рах. №4838.11.2009
від 30.11.2009 р. на суму 344,18 грн., в т.ч. ПДВ
57,36 грн.; рах. №4838.12.2009 від 31.12.2009 р. на
суму 362,83 грн., в т.ч. ПДВ 60,47 грн.; рах.
№4838.2.2010 від 28.02.2010 р. на суму 411,98 грн., в
т.ч. ПДВ 68,66 грн.; рах. №4838.3.2010 від 31.03.2010
р. на суму 322,38 грн., в т.ч. ПДВ 53,73 грн.

Подання ПП ОСОБА_3 до контролюючого
органу усіх належним чином оформлених
первинних документів, передбачених
податковим законодавством, свідчить
про законодавчо обґрунтоване право
позивача, як добросовісного платника
податків, на формування та подальше
відображення в податковому обліку
понесених витрат.

При системному аналізі вказаних норм
законодавства та при наявності усіх
підтверджуючих документів вбачається,
що судом не взято до уваги встановлені
факти, а відтак неправильно
застосовано норми матеріального права,
що призвело до виключення із складу
валових витрат: 2015 грн. за 2010 рік; 14795
грн. за 2011 рік; 34610 грн. за 2012 рік.

Відповідно до пп. «а» п. 19.1 ст. 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», згідно якого платники
податку зобов'язані вести облік
доходів і витрат у обсягах, достатніх
для визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі коли
такий платник податку зобов'язаний цим
Законом подавати декларацію або має
право на таке подання з метою
повернення надміру сплачених податків,
у тому числі при застосуванні права на
податковий кредит.

Судом встановлено на спростування
висновків акту перевірки той факт, що
під час проведення перевірки
визначено, що Декларації про майновий
стан та доходи до Тернопільської ОДПІ
надавались своєчасно. Книги обліку
доходів та витрат приватним
підприємцем ОСОБА_3 зареєстровані в
Тернопільській ОДПІ № 47/3/2008 від 21.02.2008р.
та № 591 від 01.09.2011р., порушень у веденні
книг обліку доходів та витрат не
встановлено.

Також не находить належного
підтвердження висновок суду про
порушення ПП ОСОБА_3 п.п. 5.2.5. п. 5.2. ст. 5
Закону України № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
абз. «в» п.п. 138.10.4 п. 138.10. ст. 138, п.п. 139.1.6.,
п.п. 139.1.10 ст. 139 ПК України щодо
неправомірності включення до складу
валових витрат фактично сплаченої
(нарахованої) суми податку на додану
вартість при складанні декларації про
доходи підприємцем.

Посилаючись на ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» та ст. 13 Інструкції
про оподаткування доходів фізичних
осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженої Наказом
Головної державної інспекції України
№ 12 від 21.04.1993р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 09.06.1993р. №
64 (діючої на момент виникнення спірних
правовідносин), слід зазначити, що
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий дохід, тобто різниця
між валовим доходом (виручка у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
у відповідному звітному періоді
(кварталі, календарному році) доходу. До
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) згідно із ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», але з урахуванням певних
обмежень і особливостей.

Зокрема, згідно з додатком № 7 до
Інструкції до складу витрат фізичної
особи - суб'єкта підприємницької
діяльності, зареєстрованої як платник
ПДВ, включаються суми ПДВ, внесені до
бюджету. При цьому не включаються до
валових витрат і валового доходу суми
ПДВ, що входять до ціни придбаних та
проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 розділу IV ПК
України, об'єктом оподаткування є
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та не
грошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III ПКУ.

До витрат операційної діяльності
включається собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг, адміністративні витрати,
витрати на збут та інші операційні
витрати. Конкретний перелік цих витрат
наведено в пунктах 138.4, 138.6 - 138.9,
підпунктах 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 ст.
138 Податкового кодексу.

Зокрема, до переліку таких витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, які включаються у витрати
операційної діяльності, відносяться
суми нарахованих податків і зборів,
установлених ПКУ (крім тих, що не
визначені в переліку податків і зборів,
встановлених цим Кодексом), а також
інших обов'язкових платежів,
встановлених законодавчими актами, за
винятком податків і зборів,
передбачених пп. 139.1.6 і 139.1.10 ПКУ і пені,
штрафів, неустойки, передбачених пп.
139.1.11 п. 139.1. ст. 139 ПКУ (абз. 3 «в» п.п. 138.10.4.
п. 138.10. ст. 138 ПКУ).

В свою чергу, підтвердженням того, що
сплачений податок на додану вартість -
це сума нарахованого податку, що
підлягає сплаті до державного бюджету,
є порядок заповнення декларації з
податку на додану вартість.

Так, відповідно до пп. 4.6.1. п.4.6 розділу V
Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України 25.11.2011
року № 1492 (зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 20.12.2011
року № 1490/20228, надалі - Порядок) при
отриманні додатного значення в
результаті розрахунку різниці між
сумою ПДВ, що входить до ціни проданих
товарів (податкове зобов'язань) і сумою
ПДВ, що входить до ціни придбаних
товарів (податковий кредит)
відображається у рядку 18 декларації з
податку на додану вартість за
результатами діяльності звітного
періоду. Сума податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню за
підсумками поточного звітного
(податкового) періоду та сплачується до
загального державного бюджету, з
урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього (звітного)
податкового періоду, вказується у
рядку 25 декларації (пп.4.6.8. п. 4.6 розділу V
Порядку). Підтвердження вказаних вимог
Порядку відображено у податкових
деклараціях з податку на додану
вартість за квітень, травень, червень,
липень, вересень, жовтень, листопад,
грудень 2010 року, за січень, лютий,
квітень, травень, червень, липень,
серпень, вересень, жовтень 2011 року та за
жовтень, листопад 2012 року.

З урахуванням наведеної норми з метою
спростування висновків суду необхідно
вказати, що сплачені у бюджет суми ПДВ -
це нарахований податок на додану
вартість, який правомірно включений
позивачем до складу валових витрат.
Також підтвердженням даного факту є
надані в судовому засіданні в якості
письмових доказів платіжні поручення
сплати податку на додану вартість до
державного бюджету.

Враховуючи викладене, ПП ОСОБА_3 цілком
правомірно сформовано валові витрати
за 2010, 2011, 2012 роки, висновки акту
перевірки про порушення ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» від
26.12.92р. № 13-92, п.19.1. ст. 19 Закону України
«Про податок з доходів з фізичних осіб»
від 27.11.03р. № 1344- IV, п.п. 5.2.5. п. 5.2. ст. 5
Закону № 334/94 ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств», абз. «в» п.п.
138.10.4. п. 138.10. ст. 138, абз. 2 п. 164.1 ст. 164, п.
177.2, п. 177.4, п. 177.5 ст. 177 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI є
помилковими, відтак збільшення
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб в частині 11 953,92
грн. є протиправним.

Відповідно до абз.2 п. 164.1 ст.164
Податкового кодексу України загальний
оподатковуваний дохід - будь-який
дохід, який підлягає оподаткуванню,
нарахований (виплачений, наданий) на
користь платника податку протягом
звітного податкового періоду;

Об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця (п. 177.2 ст.177 Податкового
кодексу України).

Перевіркою достовірності відображених
показників у поданих Деклараціях про
доходи за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012
року встановлено заниження
задекларованих суб'єктом
господарювання валових доходів за 2011
рік в сумі 11021 грн. та завищення
задекларованих суб'єктом
господарювання валових доходів за 2012
рік в сумі 3267 грн., чим порушено абз.2 п.
164.1 ст.164 п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу
України.

Перевіркою правильності визначення
вартості документально підтверджених
витрат, пов'язаних із здійсненням
діяльності, відображених в розділі III
податкової декларації та додатку 5 до
декларації за період з 01.01.2010 року по
31.12.2012 року, встановлено їх завищення в
2010 році на 58817 грн.

Відповідно до вимог Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.1992 року №13-92
визначення витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходу
(документально підтверджених)
проведеною перевіркою достовірності
відображених показників у поданих
Деклараціях про доходи за період з
01.01.2010 року по 31.12.2010 року встановлено
завищення задекларованих суб'єктом
господарювання валових витрат всього в
сумі 2015 грн., чим порушено ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», п.19.1
ст.19 Закону України «Про податок з
доходів з фізичних осіб».

Тернопільською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області за
результатами перевірки та
встановленими порушеннями прийнято
податкове повідомлення - рішення від
25.11.2013 року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на 12 484,32 грн., в т.ч.
9 987,45 грн. - основного платежу та 2 496,87
грн. - штрафних (фінансових) санкцій з
порушенням податкового законодавства
чинного на час виникнення спірних
правовідносин без врахування всіх
обставин господарської діяльності
позивача та аналізом первинної
документації наданої в підтвердження
своїх доводів.

Відповідно до п. 4 частини першої ст. 4
Закону України від 8 липня 2010 року №
2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», зі змінами та
доповненнями (далі - Закон № 2464),
платниками єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - ЄВ) є
фізичні особи-підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування.

Відповідно до п.2 ст.7 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» для платників,
базою нарахування єдиного внеску
зазначених у пункті 4 (крім фізичних
осіб - підприємців, які обрали спрощену
систему оподаткування) та 5 частини
першої статті 4 цього Закону, - на суму
доходу (прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб, та на
суму доходу, що розподіляється між
членами сім'ї фізичних осіб -
підприємців, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності. При цьому сума єдиного
внеску не може бути меншою за розмір
мінімального страхового внеску за
кожну особу за місяць, у якому отримано
дохід (прибуток).

Згідно листа управління Пенсійного
фонду України в місті Тернополі від
25.10.2013 року №20718/02 звітність про суми
нарахованого єдиного соціального
внеску за 2011 рік та 2012 рік підприємцем
ОСОБА_3 подано своєчасно у встановлений
законодавством термін.

З огляду на викладене у податкового
органу були відсутні правові підстави
для донарахування ПП ОСОБА_3 грошового
зобов'язання з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в частині 16 327,44
грн., в частині -штрафних санкцій 1 165,32
грн. та пені в частині 1 224,12 грн.,
висновки акту про порушення п. 2 ст. 7, п.
11 ст. 8 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» № 2464
від 08.07.2010р. і є помилковими.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
доказів правомірності, законності та
обґрунтованості відповідачем
прийнятого податкового
повідомлення-рішення суду не надано.

Згідно до ст.83 Податкового кодексу
України для посадових осіб органів
державної податкової служби під час
проведення перевірок підставами для
висновків є: документи, визначені цим
Кодексом; податкова інформація;
експертні висновки; судові рішення;
інші матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

Відповідач, в порушення наведених вище
норм, при доведенні правомірності щодо
заниження задекларованих суб'єктом
господарювання валових доходів за 2010,
2011 роки не посилається на первинні або
інші документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Тернопільською ОДПІ не доведено
правомірність прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень від
25.11.2013 року №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 12 855 грн., в т.ч. 10 284
грн. - основного платежу та 2 571 грн. -
штрафних (фінансових) санкцій, та №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на 12 484,32 грн., в т.ч. 9 987,45
грн. - основного платежу та 2 496,87 грн. -
штрафних (фінансових) санкцій; та
рішення від 25.11.2013 року №1, яким
нараховано пеню за несплату єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 1875,51
грн.; №2, яким донараховано єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 18 861,52
грн., в т.ч. 17 577,77 грн. - основного платежу
і 1 283,75 грн. - штрафних санкцій зокрема,
не надано належних і допустимих
доказів, які б об'єктивно ставили під
сумнів фактичне здійснення позивачем
господарських операцій, також не
наведено обставин та доказів, які б
свідчили про невідповідність
господарських операцій цілям та
завданням статутної діяльності
позивача, збитковості здійснених
операцій або інших обставин, які б
окремо або в сукупності могли свідчити
про їх фіктивність чи про те, що дії
позивача і його контрагентів були
спрямовані на отримання незаконної
податкової вигоди, та не доведено
порушення ним вимог чинного
податкового законодавства щодо
винесених податкових
повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
підлягають відшкодуванню з державного
бюджету України понесені позивачем
судові витрати у виді судового збору.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 198, 202, 207,
254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 16.01.2014 року
у справі № 819/3221/13-а - скасувати, позов
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області про скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити.

Податкові повідомлення-рішення
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Тернопільській області від 25.11.2013 року
№, № визнати протиправними
та скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 172,06 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду протягом
двадцяти днів після набрання нею
законної сили, а в разі складення такої
в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом
того ж строку з часу складення в
повному обсязі.

Головуючий
Н.В. Ільчишин

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст постанови виготовлено
30.04.2014 року