Справа № 819/787/14-а
Суддя: Ходачкевич Н.І.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/787/14-a

07 травня 2014 року

Тернопільський окружний
адміністративний суд в складі

головуючої судді Ходачкевич Н.І.

При секретарі судового засідання
Цимбал А.

за участю представників

позивача:Дупіряк О.М.

відповідача: Калашник Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за позовною
заявою Відкритого акціонерного
товариства "Тернопільське об`єднання"
"Текстерно" до Управління Пенсійного
фонду України в м.Тернополі про
визнання протиправними дій та
розрахунків, -, -

ВСТАНОВИВ:

ВАТ "Тернопільське об`єднання
"Текстерно" звернулось до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Тернополі про:

- визнання дії Управління Пенсійного
фонду України в місті Тернополі по
виставленню позивачу до відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій призначених відповідно до
частини 2 Прикінцевих положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" в
частині пенсій, призначених відповідно
до пунктів "б"-"з" Закону України "Про
пенсійне забезпечення" по пенсіонерах
після досягнення ними пенсійного віку,
передбаченого ст.12 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" неправомірними;

- визнання Розрахунку фактичних витрат
на виплату і доставку пенсій
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" Закону України "Про пенсійне
забезпечення" з 2014 року ( з січня 2014
року) в частині відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій пенсіонерам після досягнення
ними пенсійного віку, передбаченого
ст.12 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" неправомірним;

- визнання Розрахунку фактичних витрат
на виплату і доставку пенсій
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" Закону України "Про пенсійне
забезпечення" з лютого 2014 року в
частині відшкодування фактичних
витрат на виплату і доставку пенсій
пенсіонерам після досягнення ними
пенсійного віку, передбаченого ст.12
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" неправомірним

- визнання Розрахунку фактичних витрат
на виплату і доставку пенсій
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" Закону України "Про пенсійне
забезпечення" з березня 2014 року в
частині відшкодування фактичних
витрат на виплату і доставку пенсій
пенсіонерам після досягнення ними
пенсійного віку, передбаченого ст.12
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" неправомірним .

В обгрунтування позовних вимог
зазначено, що враховуючи вимоги п.2
Перехідних положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", до
запровадження пенсійного забезпечення
через професійні та корпоративні фонди
особам, які працювали на роботах
передбачених списком №1 та на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за списком №2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених КМУ, та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах або за
вислугу років, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше, мали
право на пенсію на пільгових умовах, -
пенсії призначаються за нормами цього
Закону в разі досягнення пенсійного
віку та наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України «Про
пенсійне забезпечення». При цьому,
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», тобто до 2003
року, діяв порядок покриття витрат на
виплату і доставку цих пенсій
врегульований ст.2 Закону України «Про
збір на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (в редакції до
01.01.2003 року), де було передбачено, що
об'єктом оподаткування для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 ст.1
цього Закону є також фактичні витрати
на виплату і доставку пенсій,
призначених відповідно до пунктів
«б»-«з» ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого ст. 12 Закону Україну «Про
пенсійне забезпечення».

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» право на пенсію за віком
мають: чоловіки - після досягнення 60
років; жінки після досягнення 55 років.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що
всупереч наведеним вище нормам діючого
законодавства, Управління Пенсійного
фонду України в місті Тернополі
виставило до відшкодування фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
призначених відповідно до пунктів «б» -
«з» Закону України «Про пенсійне
забезпечення» пенсіонерів після
досягнення ними пенсійного віку,
передбаченого ст. 12 Закону Україну «Про
пенсійне забезпечення».

В судовому засіданні представник
позивача заявлений позов підтримала в
повному обсязі з мотивів, викладених у
позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала, подала
письмові заперечення на позов та
зазначила, що Законом України "Про
внесення змін до деяких законів
України щодо добровільної сплати
єдиного внеску" №184 від 04.04.2013 (набрав
чинності з 28.04.2013) в абзаці четвертому
п.1 ст.2 Закону України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" слова і цифри "статтею 12
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" замінено словами і
цифрами "статтею 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Таким чином, представник відповідача
вважає, що позивач повинен
відшкодовувати Пенсійному фонду
фактичні витрати на виплату та
доставку пільгових пенсій - до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", а не до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого ст. 12 Закону
Україну «Про пенсійне забезпечення».

Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши наявні у
матеріалах справи докази, перевіривши
їх на предмет відповідності вимогам
закону, суд прийшов до висновку, що
заявлений позов до задоволення не
підлягає враховуючи наступне.

Відповідно до п.2 Перехідних положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", до запровадження
пенсійного забезпечення через
професійні та корпоративні фонди
особам, які працювали на роботах
передбачених списком №1 та на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за списком №2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених КМУ, та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах або за
вислугу років, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше, мали
право на пенсію на пільгових умовах, -
пенсії призначаються за нормами цього
Закону в разі досягнення пенсійного
віку та наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України «Про
пенсійне забезпечення». При цьому,
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.1 ст.2 Закону України
"Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування" (в редакції до
28.04.2013), для платників збору, визначених
пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону,
крім тих, які є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 12 Закону
України "Про пенсійне забезпечення".

Статтею 12 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» право на пенсію за віком
мають: чоловіки - після досягнення 60
років; жінки після досягнення 55 років.

Законом України "Про внесення змін до
деяких законів України щодо
добровільної сплати єдиного внеску"
№184 від 04.04.2013 (набрав чинності з 28.04.2013)
в абзаці четвертому п.1 ст.2 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" слова і
цифри "статтею 12 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" замінено
словами і цифрами "статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Тобто, з 28.04.2013, абзацом четвертим
пункту першого ст.2 Закону України "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що для
платників збору, визначених пунктами 1
та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які
є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Відповідно до ст.26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Закон України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування"
визначає порядок справляння та
використання збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування,
об'єктом оподаткування якого,
відповідно до ст.2 вказаного Закону, є
також фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Враховуючи наведене, Закон України "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування" є спеціальним законом,
який регулює вказані правовідносини.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач повинен відшкодовувати
Пенсійному фонду фактичні витрати на
виплату та доставку пільгових пенсій
до досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", тобто, -
60 років, як це передбачено ст.2 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування".

З вказаного вбачається, що позовні
вимоги про визнання неправомірними дій
по виставленню позивачу до
відшкодування фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій призначених
відповідно до пунктів "б"-"з" Закону
України "Про пенсійне забезпечення" по
пенсіонерах, після досягнення ними
пенсійного віку, передбаченого ст.12
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" та про визнання
неправомірним Розрахунку фактичних
витрат на виплату і доставку пенсій
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" Закону України "Про пенсійне
забезпечення" з лютого2014 року, з
березня 2014 року, - до задоволення не
підлягають.

Щодо вимоги позивача про визнання
Розрахунку фактичних витрат на виплату
і доставку пенсій призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів
"б"-"з" Закону України "Про пенсійне
забезпечення" з 2014 року ( з січня 2014
року) в частині відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій пенсіонерам після досягнення
ними пенсійного віку, передбаченого
ст.12 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" неправомірним, суд
зазначає, що постановою
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року в адміністративній справі №
819/223/14-а за позовом ВАТ "Тернопільське
об`єднання "Текстерно" до Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
про визнання неправомірним Розрахунку
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій призначених відповідно до
пунктів "б"-"з" Закону України "Про
пенсійне забезпечення" з 2014 року в
частині відшкодування фактичних
витрат на виплату і доставку пенсій
пенсіонерам після досягнення ними
пенсійного віку, передбаченого ст.12
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" у задоволенні позову
відмовлено у повному обсязі.

Відповідно до ст.104 КАС України, до
адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Згідно ст.69 КАС України, доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи. При цьому належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, в позові відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.86, 158-163, 167 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Відкритого акціонерного
товриства Тернопільське об"єднання
"Текстерно" до Управління Пенсійного
Фонду України в м. Тернополі про
визнання протиправними дій та
розрахунків- відмовити в повному
обсязі.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Повний текст постанови виготовлено
12.05.2014р.

Суддя
Ходачкевич Н.І.

копія вірна

Суддя
Ходачкевич Н.І.