Справа № 2а-6047/10/1770
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/53440/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне

на постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 01 серпня 2011 року

у справі № 2а-6047/10/1770

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Рівнеазот»

до Державної податкової інспекції у м.
Рівне

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Рівнеазот» (далі - ВАТ «Рівнеазот»;
позивач) звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у м.
Рівне (далі - ДПІ у м. Рівне; відповідач)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від 01
грудня 2010 року.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2011 року в позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції
мотивовано тим, що господарське
зобов'язання між позивачем та
Приватним підприємством «Західлісбуд»
вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави та
суспільства.

Вказаний висновок зроблений судом з
посиланням на вирок Рівненського
міського суду від 25-26 травня 2010 року у
справі № 1-386/10, яким, зокрема, ОСОБА_3
(засновника та директора ПП
«Західлісбуд») визнано винним у
вчиненні злочинів, передбачених
статтею 200, частиною 2 статті 205
Кримінального кодексу України, а саме -
у створенні та діяльності фіктивних
підприємств з метою прикриття
незаконної діяльності з конвертації
безготівкових коштів у готівкові та
мінімізації податкових зобов'язань для
інших суб'єктів підприємницької
діяльності.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 01 серпня
2011 року апеляційну скаргу ВАТ
«Рівнеазот» задоволено. Постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2011 року скасовано та прийнято нову
постанову, якою позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 01 грудня 2010 року.
Відшкодовано з Державного бюджету
України на користь ВАТ «Рівнеазот» 3,40
грн. судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням у справі, відповідач оскаржив
його в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
ставиться питання про скасування
постанови Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 01
серпня 2011 року та залишення без змін
постанови Рівненського окружного
адміністративного суду від 29 березня
2011 року.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а рішення суду
апеляційної інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ВАТ «Рівнеазот» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при проведенні
взаєморозрахунків з ПП
«Західлісбуд» та ПП
«Агроімпекс-Ресурс» за період з 01 липня
2007 року по 30 червня 2010 року,
за результатами якої складено акт №
1889/23-400/05607824 від 22 листопада 2010
року.

На підставі зазначеного акту
перевірки ДПІ у м. Рівне прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 01 грудня 2010 року, яким
позивачу зменшено суму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість у розмірі 1 703,73 грн.
та визначено суму штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 851,87 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 7.7.2 пункту 7.7
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним віднесенням до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, виписаних на його адресу ПП
«Західлісбуд», з підстав нікчемності
договору № 2 від 05 січня 2009 року на
поставку м'ясної продукції, укладеного
між ВАТ «Рівнеазот» та вказаним
контрагентом.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з наступних мотивів,
з якими погоджується суд касаційної
інстанції.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№ 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, необхідною умовою
для віднесення сплачених в ціні
товарів (робіт, послуг) сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту є факт реального здійснення
відповідної господарської операції та
підтвердження вказаної обставини
належним чином оформленими первинними
документами, які, в свою чергу, є
підставою для формування податкового
обліку платника.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції та не заперечується
відповідачем, фактичне виконання
господарських операцій з придбання
позивачем у контрагента м'ясної
продукції (яловичини та свинини)
підтверджується належним чином
складеними видатковими та податковими
накладними, платіжними дорученнями
ветеринарними свідоцтвами та
довідками, актами приймання товарів.

При цьому слід враховувати, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік (стан)
певного платника податку від іншої
особи.

Лише встановлення в ході судового
розгляду факту узгодженості дій
платника податку з недобросовісним
постачальником з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями контрагента
може слугувати підставою для висновку
про неправомірне формування ним
податкового кредиту з податку на
додану вартість.

Проте, у вироку Рівненського
міського суду від 25-26 травня 2010 року у
справі № 1-386/10 відсутні посилання на
незаконність або фіктивність
діяльності ПП
«Західлісбуд» за господарськими
операціями з позивачем в охоплений
перевіркою період. Будь-які інші
належні та допустимі докази, які
підтверджували б відсутність
фактичного виконання господарських
операцій з придбання позивачем м'ясної
продукції у контрагента, узгодженість
дій позивача з ПП «Західлісбуд» з метою
незаконного отримання податкових
вигод або його обізнаність з такими
діями постачальника, в матеріалах
справи відсутні.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 01 серпня 2011
року такою, що прийнята з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до її
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне
відхилити, а постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 01 серпня 2011 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.