Справа № 808/2502/14
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року Справа № 808/2502/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Калашник Ю.В.,

при секретарі судового засідання
Стратулат С.В.

за участю:

позивача - не з'явився;

представника відповідача - не з'явився

розглянув у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до Головного управління
Держземагенства у Запорізькій області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернулась до суду із позовом до
Головного управління Держземагенства
у Запорізькій області (далі
відповідач), у якому просить визнати
протиправною відмову відповідача у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою від 31.01.2014 №09-03-37/00826 та
зобов'язати відповідача надати дозвіл
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки для
ведення фермерського господарства на
умовах її безоплатної передачі у
власність, згідно поданого клопотання
б/н від 04.11.2013, зареєстрованого 11.01.2014 за
№00143/37-03.

Позивач у судове засідання не з'явилась
та надіслала на адресу суду заяву про
розгляд справи без її участі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, проте надав суду
клопотання про розгляд справи без його
участі, а також заперечення на позов.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

З урахуванням приписів статті 41 та 128
КАС України, фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось, справу розглянуто в
порядку письмового провадження на
підставі наявних матеріалів.

Розглянувши матеріали справи судом
установлені наступні обставини.

ОСОБА_1 звернулась до відповідача із
клопотанням від 04.11.2013 про надання
дозволу на розроблення документації із
землеустрою. У вказаному клопотанні
позивач просила «надати дозвіл на
розроблення документації із
землеустрою: фермерське
господарство.». Вид документації -
проект. Орієнтовна площа - 10,78 га.
Земельна ділянка розташована на
території Яснополянської сільради
Оріхівського району. Позивач просила
надати земельну ділянку «для ведення
фермерського господарства.». Також у
бланку указаного клопотання вказано,
що : «мені відомо, що передача земельних
ділянок безоплатно у власність
громадян у межах норм, визначених ст. 121
Земельного кодексу України,
провадиться один раз по кожному виду
використання. Заявляю, що не приймав
участі у безоплатній приватизації
земельної ділянки за цільовим
призначенням для ведення фермерського
господарства.». Таким чином, позивач
вважає, що звернулась до відповідача із
заявою про надання дозволу саме на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки на умовах
її безоплатної передачі у власність.

Указане клопотання разом із
відповідними додатками позивач
надіслала до Головного управління
Держземагенства у Запорізькій області.

31.01.2014 відповідачем відмовлено у
задоволенні клопотання позивача.
Відмова викладена у листі за №09-03-37/00826.
Згідно зі змістом указаного листа
Головне управління Держземагенства у
Запорізькій області відмовило у
наданні дозволу на виготовлення
документації із землеустрою, оскільки
у заяві позивача не зазначено чи
набувається земельна ділянка у
власність або в оренду, тому не можливо
визначити, які норми земельного
кодексу України необхідно
застосовувати: чи ст. 118, чи ст. 124
Кодексу.

27.02.2014 позивач надала начальнику
Головного управління Держземагенства
у Запорізькій області заяву про
надання інформації щодо результатів
розгляду свого клопотання, у якій
зазначила, що у своєму клопотання від
04.11.2013 вона просила надати дозвіл саме
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки для
ведення фермерського господарства на
умовах її безоплатної передачі у
власність. Також зазначила, що
відповідачем порушений місячний строк
розгляду клопотання, оскільки воно
отримане 25.12.2013, а відмова оформлена
31.01.2014. Просила вжити заходів
реагування до посадових осіб щодо
неналежного виконання ними своїх
обов'язків.

На указану заяву відповідач відповів у
листі від 18.03.2014 №31-8-03-753/2-14 та зазначив,
що клопотання позивача про надання
дозволу на розроблення документації із
землеустрою надійшло до Головного
управління Держземагенства у
Запорізькій області 25.12.2013, проте у
зв'язку з великим об'ємом
кореспонденції було зареєстроване
11.01.2014. Також зазначено, що у клопотання
не містилося бажаних умов відведення
запитуваної земельної ділянки
(власність або оренда).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови
у наданні дозволу на розроблення
документації із землеустрою
протиправними позивач звернулась до
суду.

Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.116 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України) громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.3 ст. 116 ЗК України,
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно
у власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання
(ч.4 ст.116 ЗК України).

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначений ст. 118 ЗК України.

Так, відповідно до ч.1 ст. 118 ЗК України,
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У разі якщо земельна
ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно ч.4 цієї статті, відповідний
орган місцевого самоврядування або
орган виконавчої влади в місячний
термін розглядає клопотання і надає
дозвіл підприємствам, установам та
організаціям на розробку проекту
приватизації земель.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею (ч.6 ст.118 ЗК
України).

Згідно ч.7 ст.118 ЗК України, відповідний
орган виконавчої влади або орган
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

У разі відмови органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому порядку
(ч.11 ст.118 ЗК України).

Пунктом а ч.1 ст.121 ЗК України
передбачено, що громадяни України
мають право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства - в розмірі
земельної частки (паю), визначеної для
членів сільськогосподарських
підприємств, розташованих на території
сільської, селищної, міської ради, де
знаходиться фермерське господарство.
Якщо на території сільської, селищної,
міської ради розташовано декілька
сільськогосподарських підприємств,
розмір земельної частки (паю)
визначається як середній по цих
підприємствах. У разі відсутності
сільськогосподарських підприємств на
території відповідної ради розмір
земельної частки (паю) визначається як
середній по району.

Частиною 3 ст. 22 встановлено, що землі
сільськогосподарського призначення
передаються у власність та надаються у
користування, зокрема, громадянам - для
ведення особистого селянського
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 є
членом особистого селянського
господарства і займається особистим
господарством. Досвід роботи позивача
у сільському господарстві
підтверджена листом КУ «Оріхівський
районний трудовий архів» від 04.11.2013
№15/Я-566-1.

Із матеріалів справи вбачається, що
позивач надіслала відповідачу
клопотання про надання дозволу на
розроблення документації із
землеустрою для ведення фермерського
господарства. Зі змісту указаного
клопотання вбачається, що позивач
бажала отримати земельну ділянку
безоплатно у власність у порядку ст.ст.
118, 121 ЗК України, а тому суд вважає
необґрунтованою відмову відповідача
із посиланням на той факт, що у заяві
позивача не зазначено чи набувається
земельна ділянка у власність або в
оренду.

Проте, у відповідності до вимог ч.6 ст. 118
ЗК України у клопотанні зазначається
цільове призначення земельної ділянки.

Так, статтею 19 ЗК України визначено, що
землі України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення;г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

У своєму клопотанні позивач не
зазначила цільове призначення
земельної ділянки, а вказала «для
ведення фермерського господарства».

Згідно ч.1 ст.22 ЗК України землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.

Таким чином, цільове призначення
запитуваної позивачем земельної
ділянки - землі сільськогосподарського
призначення.

Тобто, позивачем не витримані вимоги
щодо змісту клопотання, які
встановлені ч.6 ст. 118 ЗК України, та не
зазначено цільове призначення
земельної ділянки. Проте, у
відповідності до вимог ст. 118ЗК України,
це не може бути підставою для відмови у
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою. Єдиною підставою для
відмови, відповідно до ст. 118 ЗК України,
може бути лише невідповідність місця
розташування об'єкта вимогам законів.

Крім того, суд вважає, що відповідачем
порушений строк розгляду клопотання.
Так, ст. 118 ЗК України встановлений
місячний строк для розгляду
клопотання. Проте, зі змісту позову та
листа Головного управління
Держземагенства у Запорізькій області
від 18.03.2014 №31-8-03-753/2-14 вбачається, що
клопотання позивача про надання
дозволу на розроблення документації із
землеустрою надійшло до Головного
управління Держземагенства у
Запорізькій області 25.12.2013, проте у
зв'язку з великим об'ємом
кореспонденції було зареєстроване
11.01.2014. Тобто, відповідач повинен був
розглянути клопотання на надати
мотивовану відповідь до 25.01.2014, але
відповідь відповідач надав лише 31.01.2014.

З урахуванням викладеного вище суд
вважає, що відповідач протиправно
відмовив позивачу у наданні дозволу на
розроблення документації із
землеустрою, а тому у цій частині позов
підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
відповідача надати дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування в межах
їх повноважень у місячний строк
розглядає клопотання і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.

Отже, повноваженнями щодо надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо передачі в оренду
земельної ділянки, наділений
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи, а не суд.

Суд не може своїми повноваженнями
підмінити повноваження відповідного
органу щодо передачі земельних ділянок
у власність або у користування, а тому у
цій частині позов задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Частиною 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 2 ст.11 КАС України встановлено,
що суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Відповідно до ч. 3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-12, 14, 86, 158-163 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адіністративний позов задовольнити
частково.

2.Визнати протиправною відмову
Головного управління Держземагенства
у Запорізькій області у наданні
дозволу на розроблення проекту
землеустрою від 31.01.2014 №09-03-37/00826.

3.Зобов'язати Головне управління
Держземагенства у Запорізькій області
розглянути клопотання ОСОБА_1 про
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтовною площею 10,78га,
розташованої на території
Яснополянської сільради Оріхівського
району для ведення фермерського
господарства на умовах безоплатної
передачі у власність.

4.В іншій частині адміністративного
позову відмовити.

3.Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 36,54грн. (тридцять шість грн.54
коп.). Видати виконавчий лист.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Ю.В.Калашник