Справа № 872/17107/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 квітня 2014 рокусправа № 804/9049/13-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

прокурора: - Волкогон Т. В.
(посв. №017508)

позивача: - Гончаренко І. Б.
(дов. від 31.10.2013 р.)

відповідача: - Мельниченко В.
М. (дов. від 26.09.2013 р.)

відповідача: - Дженчако Т. М.
(дов. від 16.01.2014 р.)

третьої особи: - ОСОБА_14 (дов.
від 27.01.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційні скарги прокуратури
Дніпропетровської області та ОСОБА_6

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 03
жовтня 2013 року

у справі № 804/9049/13-а

за позовом прокурора Кіровського
району м. Дніпропетровська в інтересах
Богдан Ліліани Михайлівни

до Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області в особі державного реєстратора
Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Фомінової Олени Борисівни

про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії., -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Кіровського району м.
Дніпропетровська звернувся до суду з
адміністративним позовом в інтересах
Богдан Ліліани Михайлівни, в якому
просив:

визнати дії та рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Фомінової О.Б. щодо державної
реєстрації права власності на
виставочний салон непродовольчих
товарів загальною площею 611,6 кв. м., за
адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_9
неправомірними;

зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області скасувати запис про реєстрацію
права власності від 02.01.2013 за ОСОБА_9 на
виставковий салон непродовольчих
товарів, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 611,6 кв. м.
(літ.А-2 поз.101-108, 201-211; сходи літ.а;
огорожі та споруди №1-4; мостіння 1) з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
державним реєстратором Реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Фомінової О.Б. здійснено
державну реєстрацію прав на
виставочний салон непродовольчих
товарів, загальною площею 611,6 кв. м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_9, проте вказана реєстрація прав є
незаконною зважаючи, що на час її
вчинення на вищеозначене нерухоме
майно був накладений арешт. Починаючи з
16.08.2012 виставковий салон знаходився
весь час під арештом, який не знімався
ні на один день, а відтак дії державного
реєстратора щодо реєстрації права
власності на вказаний салон за ОСОБА_9
при наявності арешту, є неправомірними.

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції надійшло клопотання про
залучення ОСОБА_6 до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору.

За результатами розгляду вказаного
клопотання суд першої інстанції
відмовив у вступі у справу ОСОБА_6 в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 03
жовтня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано протиправним та
скасовано рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Фомінової О.Б. №11731 від 09 січня
2013 року про державну реєстрацію права
власності на виставковий салон
непродовольчих товарів загальною
площею 611,60 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_9.

Зобов'язано Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області скасувати запис про реєстрацію
права власності від 02.01.2013 за ОСОБА_9 на
виставковий салон непродовольчих
товарів, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 611,60 кв. м.
(літ.А-2 поз.101-108, 201-211; сходи літ.а;
огорожі та споруди №1-4; мостіння 1) з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно.

В іншій частині позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог мотивована тим, що оскільки за
адресою АДРЕСА_1, розташовано не одне
приміщення, у державного реєстратора
на момент вчинення оскаржуваних дій
була відсутня можливість встановити
наявність накладеного арешту на спірне
приміщення, державний реєстратор діяла
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачений законами України,
отже в її діях не вбачається зловживань
службовим становищем.

Задовольняючи решту позовних вимог,
суд першої інстанції зазначив, що вже в
ході розгляду справи встановлено, що
арешт нежитлового приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
стосувався саме виставкового салону
непродовольчих товарів, який належав
боржнику ОСОБА_6, внаслідок чого суд
дійшов висновку про протиправність та
скасування рішення державного
реєстратора № 11731 від 09.01.2013 про
державну реєстрацію права власності на
вищевказаний об'єкт нерухомості за
ОСОБА_9

В результаті скасування рішення про
державну реєстрацію право власності на
вказаний об'єкт нерухомості за ОСОБА_9
суд першої інстанції дійшов висновку
про необхідність автоматичного
поновлення реєстрації права власності
на даний об'єкт нерухомості за ОСОБА_6
згідно Свідоцтва про право власності
серії САА № 904258 від 03.12.2003.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, Прокуратура
Дніпропетровської області подала
апеляційну скаргу (т.1, а.с. 209), в якій,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду першої
інстанції обставинам справи, просить
скасувати постанову суду та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції неправомірно
надав оцінку доводам державного
реєстратора в частині відсутності
можливості для ідентифікації
виставкового салону, зважаючи на той
факт, що до заяви про реєстрацію права
власності за ОСОБА_9 було долучено
договір дарування, укладений між нею та
ОСОБА_6, а відтак сам по собі факт
відсутності в записі про обтяження
нерухомості площі об'єкту та його типу
(виставковий салон) не виключав
можливості його ідентифікації,
оскільки за згаданою адресою
знаходиться лише один об'єкт
нерухомості, що належить ОСОБА_6
Прокурор також зазначає, що, вирішуючи
питання про законність дій державного
реєстратора, суд вийшов за межі
юрисдикції адміністративних судів, та
вказав в мотивувальній частині рішення
про наявність чи відсутність в діях
державного реєстратора складу
кримінального правопорушення, що є
виключною компетенцією суду,
уповноваженого розглядами справи у
порядку кримінального процесуального
законодавства.

11.11.2013 до апеляційного суду в порядку
ст. 192 КАС України подана письмова заява
Богдан Л.М. про приєднання до
апеляційної скарги Прокуратури
Дніпропетровської області.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_6 -
особа, яка не брала участі у справі,
подав апеляційну скаргу (т.2 а.с.5), в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
суду та прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні адміністративного позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
право власності на виставковий салон
фактично було зареєстровано за ОСОБА_9
в момент укладання договору дарування
від 29.12.2011. Державний реєстратор жодним
чином не порушувала ухвалу Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11.12.2012, оскільки жодного витягу з
Реєстру про реєстрацію права власності
на спірне майно не видавала та ніякої
перереєстрації не здійснювала, а
відтак дії державного реєстратора щодо
державної реєстрації прав повністю
узгоджуються з вимогами чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин законодавства.

Виходячи з приписів ст.185 КАС України,
прийнятого судом першої інстанції
рішення, що оскаржується, апеляційний
суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 набув
право на оскарження постанови суду
першої інстанції від 03.10.2013 у даній
справі.

До апеляційного суду подано письмове
клопотання про залучення до участі у
справі в якості третьої особи, що не
заявляє самостійних вимоги на предмет
спору, ОСОБА_10 - спадкоємця ОСОБА_9.

За результатами розгляду означеного
клопотання, виходячи з поданих на його
обґрунтування документів (т.2 а.с.72-80),
колегія суддів, керуючись ст.53 КАС
України дійшла висновку про
задоволення вказаного клопотання.

22.04.2014 в судовому засіданні від
Прокуратури Дніпропетровської області
надійшло письмове клопотання про
перенесення розгляду справи на більш
пізній строк з тих підстав, що судовий
розгляду кримінального провадження
відносно Фомінової О.Б. у вчиненні
кримінального правопорушення за ст.364
ч.2 КК України, призначене Кіровським
районним судом м. Дніпропетровська на
15.04.2014, перенесено у зв'язку з хворобою
обвинуваченої.

Інші учасники судового процесу в
судовому засіданні (окрім представника
позивача - Богдан Л.М.) проти
задоволення означеного клопотання
заперечують.

Апеляційний суд, виходячи з предмету
спору в межах даної справи, спірних
правовідносин, що виникли між
сторонами та підлягають дослідженню, а
також приписів ст.150 КАС України дійшов,
висновку про відсутність підстав для
відкладення розгляду справи.

Також 22.04.2014 подано письмове клопотання
від представника позивача - Богдан Л.М.
про виключення із числа доказів
відповідно до ст.143 КАС України
документів, поданих третьою особою
ОСОБА_6 на підтвердження прийняття
нерухомості в дар з боку ОСОБА_9,
зокрема, акту від 29.12.2011
прийому-передачі виставочного салону
по договору дарування.

Представник Богдан Л.М. зазначає, що
такі документи мають відношення до
спору щодо правомірності угоди
дарування, тому не мають жодного
значення у спорі з державним
реєстратором. Крім того, доданий до
справи документ викликає сумнів у його
достовірності.

З приводу зазначеного клопотання
апеляційний суд зазначає, що за
правилами ч.3 ст.143 КАС України документ
виключається із числа доказів у
випадку, якщо він викликає сумнів у
його достовірності або є фальшивим.

Обставини, за якими означений вище акт
прийому-передачі від 29.12.2011 викликає
сумніви у його достовірності,
представником Богдан Л.М. не визначені,
крім того, апеляційний суд зазначає, що
оцінка доказів судом здійснюється
згідно із ст.86 КАС України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційних скарг, дослідивши
матеріали справи та заслухавши
представників сторін та осіб, що беруть
участь у справі, колегія суддів вважає,
що постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, 29.12.2011 між ОСОБА_6
(Дарувальник) та ОСОБА_9 (Обдарована)
укладено договір дарування
виставочного салону непродовольчих
товарів, загальною площею 611,6 кв. м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Вказаний договір цього ж дня
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 за
реєстрованим номером 5887.

29.12.2011 ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на виконання
вказаного договору підписаний акт
прийому-передачі виставочного салону
непродовольчих товарів до Договору
дарування від 29.12.2011 (т.2 а.с.66).

Вказаний договір оскаржений в судовому
порядку за заявою Богдан Ліліани
Михайлівни (цивільна справа
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська №0418/8007/2012).

11.12.2012 Кіровським районним судом
м.Дніпропетровська у справі № 0418/8007/2012
прийнято ухвалу про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
виставковий салон непродовольчих
товарів, належний ОСОБА_9 (ІПН НОМЕР_1),
який розташований за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 611,6 кв. м. Заборонено
укладати будь-які угоди стосовно цього
майна, заборонено видавати витяг з
реєстру про реєстрацію права власності
на це майно та проводити його
перереєстрацію (т.1 а.с.10).

18.12.2012 Кіровським районним судом м.
Дніпропетровська у справі № 0418/8007/2012
винесено ухвалу, якою виправлено
описку, допущену в ухвалі Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська у
вказаній цивільній справі від 11.12.2012.

Абзац другий резолютивної частини
ухвали викладено у наступній редакції:
«Накласти арешт на виставковий салон
непродовольчих товарів, належний
ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_1), який розташований
за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею
611,6 кв. м., шляхом заборони укладати
будь-які угоди стосовно цього майна,
заборони видавати витяг з реєстру про
реєстрацію права власності на це майно
та проводити його перереєстрацію» (т.1
а.с.11).

14.12.2012 старшим державним виконавцем
Кіровського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Лисаком П.
О. відповідно до ст..57 Закону України
«Про виконавче провадження» прийнято
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, якою на виконання ухвали
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська №0418/8007/2012 від 11.12.2012
накладено арешт на виставковий салон
непродовольчих товарів, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 611,6 кв. м., що належить
боржнику ОСОБА_9, та заборонено
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить боржнику.

25.12.2012 старшим державним виконавцем
Кіровського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції Лисаком П.
О. винесено постанову про виправлення
помилок, якою в резолютивній частині
постанови про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 14.12.2012 виправлено найменування
боржника з ОСОБА_9 на ОСОБА_6 (т.1 а.с.15).

25.12.2012 інформацію про арешт нерухомого
майна - нежилого приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
власник майна - ОСОБА_6 внесено до
Єдиного державного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
про що свідчить витяг про реєстрацію в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна №39598380 від
25.12.2012 (т.1 а.с.16).

02.01.2013 представником ОСОБА_9 ОСОБА_13
подано заяву до Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень щодо виставочного
салону непродовольчих товарів за
договором дарування від 29.12.2011.

Згідно витягу з Державного реєстру
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 09.01.2013 (т.1 а.с.17)
державним реєстратором Фоміновою О.Б.
проведено державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно, а саме:
зареєстровано за ОСОБА_9 - право
приватної власності на об'єкт
нерухомого майна (ідент. номер 178912101) -
виставочний салон непродовольчих
товарів літ.А-2 поз.101-108, 201-211, загальною
площею 611,6 кв.м., сходи літ.а, огорожі та
споруди №1-4, мостіння І, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1

Підстава виникнення права власності -
договір дарування виставочного салону
непродовольчих товарів, серія та номер
5887, виданий 29.12.2011, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу. Рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень - індексний номер 11731 від
09.01.2013.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
протиправність та необхідність
скасування рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Фомінової О.Б. №11731 від 09.01.2013,
проте не погоджується з судом першої
інстанції про підстави, за яких позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню, і відсутності в діях
державного реєстратора
неправомірності.

Відповідно до статті 2 Закону України
№1952-ІV від 01.07.2004 «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме право власності на нерухоме майно
(абз.1 ч.1 ст.4 Закону №1952-ІV).

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону №1952-ІV
державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація прав та їх обтяжень
проводиться в порядку черговості
надходження заяв.

Частиною другою статті 9 Закону №1952-ІV
встановлено повноваження державного
реєстратора, зокрема, державний
реєстратор встановлює відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у випадках, встановлених
законом); відповідність повноважень
особи, яка подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав; приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав;
відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи; веде реєстраційні
справи щодо об'єктів нерухомого майна.

Статтею 15 Закону №1952-ІV визначений
порядок проведення державної
реєстрації прав, відповідно до якої
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна врегульовано
Постановою Кабінету міністрів України
№703 від 22.06.2011, якою затверджено Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень і Порядок надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно.

За приписами пунктів 7, 8, 10 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень для проведення
державної реєстрації прав заявник
подає органові державної реєстрації
прав, нотаріусові заяву про державну
реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.
Орган державної реєстрації прав,
нотаріус приймає заяви про державну
реєстрацію в порядку черговості їх
надходження шляхом реєстрації у базі
даних про реєстрацію заяв і запитів з
автоматичним присвоєнням їм
реєстраційного номера, фіксацією дати
та часу їх реєстрації. Заявник разом із
заявою про державну реєстрацію подає
органові державної реєстрації прав,
нотаріусові необхідні для такої
реєстрації документи, визначені цим
Порядком, їх копії, документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документ про сплату державного мита.

Відповідно до п.12 вказаного Порядку під
час розгляду заяви про державну
реєстрацію і документів, що додаються
до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо наявності обтяжень прав на
нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону.

Вказане кореспондується з положеннями
Порядку ведення Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України №1141 від 26.10.2011,
відповідно до пункту 10 якого під час
розгляду заяви (запиту) державний
реєстратор здійснює пошук у Державному
реєстрі прав відомостей про: нерухоме
майно; право власності та суб'єкта
цього права; інші речові права та
суб'єкта цих прав; іпотеку та суб'єкта
цього права; обтяження прав на нерухоме
майно та суб'єкта цих прав.

При цьому, пунктом 11 Порядку №1141
передбачено, що пошук у Державному
реєстрі прав відомостей здійснюється
за реєстраційним номером об'єкта
нерухомого майна. У разі коли відомості
про реєстраційний номер об'єкта
нерухомого майна у заяві (запиті) не
зазначаються, пошук у Державному
реєстрі прав відомостей здійснюється
за такими ідентифікаторами:

1) за ідентифікаційними даними фізичної
або юридичної особи: для фізичної особи
(громадянина України, іноземця, особи
без громадянства) - прізвище, ім'я та (за
наявності) по батькові, податковий
номер; для фізичної особи (громадянина
України, який через свої релігійні або
інші переконання відмовляється від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податку
(ідентифікаційного номера), офіційно
повідомив про це відповідні органи
державної влади та має відмітку в
паспорті громадянина України) -
прізвище, ім'я та (за наявності) по
батькові, номер і серія паспорта
громадянина України; для юридичної
особи (резидента та нерезидента) -
найменування юридичної особи та
податковий номер;

2) за адресою об'єкта нерухомого майна -
назва адміністративно-територіальної
одиниці (Автономна Республіка Крим,
область, м. Київ, м. Севастополь), району,
населеного пункту або селищної,
сільської ради.

3) за кадастровим номером земельної
ділянки;

4) за номером запису.

Під час проведення державної
реєстрації прав державний реєстратор
додатково здійснює пошук інших заяв
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень на те саме майно у базі даних
про реєстрацію заяв і запитів. Пошук
заяв про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень у базі даних про реєстрацію
заяв і запитів здійснюється за
реєстраційним номером об'єкта
нерухомого майна та ідентифікаторами,
визначеними у підпунктах 2 і 3 пункту 11
цього Порядку (п.12-13 Порядку№1141).

Відповідно до вимог Порядку
використання даних Реєстру прав
власності на нерухоме майно, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, Державного реєстру
іпотек та Державного реєстру обтяжень
рухомого майна, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України №1844/5 від
14.12.2012, під час пошуку обтяжень прав на
нерухоме майно та суб'єктів цих прав
державний реєстратор використовує
дані Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,
Державного реєстру іпотек, Державного
реєстру обтяжень рухомого майна
(надалі - Реєстри) з послідуючим
перенесенням записів із вказаних
реєстрів до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відомості Реєстрів використовуються
державним реєстратором для
встановлення наявності (відсутності)
записів про обтяження речових прав на
нерухоме майно, у тому числі обтяжень
податковою заставою, під час
проведення державної реєстрації прав з
метою їх перенесення до Державного
реєстру прав та під час розгляду заяв
про взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, заяв/запитів на
отримання інформації з Державного
реєстру прав. Отримані державним
реєстратором під час проведення
державної реєстрації прав за
результатом пошуку у Реєстрах та
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно, оформляються у паперовому
вигляді, підписуються державним
реєстратором, засвідчуються в
установленому законодавством порядку
печаткою та долучаються до відповідної
облікової або реєстраційної справи (п.3,
5 Порядку №1844/5).

За результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації. На підставі
прийнятого рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень щодо
об'єкта нерухомого майна, право
власності на який заявлено вперше,
державний реєстратор відкриває розділ
у Державному реєстрі прав,
реєстраційну справу та присвоює
реєстраційний номер такому об'єкту.
Державний реєстратор оформляє рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень в одному примірнику.
Державний реєстратор на підставі
прийнятого рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень вносить
записи до Державного реєстру прав (п.16-18
наведеного вище Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень).

Отже, безпосередньо перед прийняттям
рішення щодо реєстрації речових прав
на нерухоме майно, державний
реєстратор встановлює наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до закону.

Як вбачається з інформаційної довідки
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, Реєстру прав власності
на нерухоме майно, Державного реєстру
іпотек, Єдиного державного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна від 08.01.2013, станом на 08.01.2013 право
власності на означене вище нерухоме
майно належить ОСОБА_6 і на вказане
нерухоме майно накладено арешт
відповідно до постанови державного
виконавця про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 14.12.2012.

Судом першої інстанції, виходячи з
наявних в матеріалах справи доказів в
їх сукупності, правильно встановлено,
не спростовано сторонами, що станом на
момент здійснення державним
реєстратором оскаржуваних дій та
прийняття рішення від 09.01.2013 арешт
нежитлового приміщення, розташованого
за адресою АДРЕСА_1, стосувався саме
виставкового салону непродовольчих
товарів загальною площею 611,6 кв.м. та
належав боржнику ОСОБА_6

Ані суду першої інстанції, ані суду
апеляційної інстанції, особами, що
беруть участь у справі, не надано
доказів, які б свідчили про те, що арешт
на означений вище виставковий комплекс
в Єдиному реєстрі заборон або в
Державному реєстрі речових прав на час
прийняття рішення про реєстрацію прав
скасовано.

Отже, приймаючи до уваги, що за вказаною
інформацією Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
державного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна
підтверджувалась наявність арешту на
виставковий салон, належний ОСОБА_6,
державним реєстратором всупереч
наведеним вище нормативним актам, не
дотримано їх положення в частині
перевірки відсутності зареєстрованих
обтяжень щодо нерухомого майна,
державну реєстрацію прав яких було
здійснено.

Колегія суддів не приймає до уваги
твердження державного реєстратора, що
на момент здійснення реєстраційних дій
з інформації про реєстрацію арешту
нерухомого майна за постановою про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 14.12.2012
неможливо було визначити, на який саме
з об'єктів нерухомості за вказаною
адресою було накладено арешт, оскільки
ідентифікуючих ознак у реєстрі не
зазначено, а за цією адресою
розташований не один об'єкт
нерухомості.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону №1952-ІV
державний реєстратор під час виконання
своїх обов'язків повинен встановити
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та вже зареєстрованими
правами на нерухоме майно та їх
обтяженнями, зокрема: відповідність
відомостей про нерухоме майно, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах; наявність обтяжень прав
на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до ст.15 цього Закону для
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
здійснюється перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;
встановлюється факт відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

Отже, при прийнятті рішення про
реєстрацію права власності на об'єкт
нерухомого майна державний реєстратор
повинен встановити факт відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації такого права, що даному
випадку полягає у встановленні факту
відсутності обтяжень прав на такий
об'єкт нерухомого майна.

Тобто встановивши наявність арешту на
нерухоме майно, розташоване за адресою
АДРЕСА_1, - за якою знаходиться об'єкт
нерухомого майна, про реєстрацію права
власності на який згідно укладеного
договору дарування від 29.12.2011 просила
ОСОБА_9, державний реєстратор повинен
виключити будь-які сумніви, які
виникають або можуть виникнути щодо
вказаного майна, і встановити факт
відсутності обтяжень прав на цей
об'єкт нерухомості, а не керуватись
неможливістю встановлення обтяження
щодо вказаного майна.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про
протиправність дій державного
реєстратора щодо реєстрації права
власності на виставочний салон
непродовольчих товарів загальною
площею 611,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_9, оскільки на момент звернення
гр.ОСОБА_9 до Реєстраційної служби із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень для проведення державної
реєстрації права власності на
виставковий салон існувала державна
реєстрація обтяжень, встановлена щодо
цього майна, а обов'язок посадових осіб
органу державної реєстрації
перевіряти наявність або відсутність
обтяжень під час вчинення дій щодо
реєстрації майна є імперативно
визначеним.

Також не може бути прийнято до уваги
посилання державного реєстратора на
п.5 ч.1 ст.24 Закону №1952-ІV.

Відповідно до вказаної норми у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути

відмовлено у разі, якщо заяву про
державну реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна, подано
після державної реєстрації обтяжень,
встановлених щодо цього майна, крім
випадків, встановлених частиною
дев'ятою статті 15 цього Закону.

Відповідно до ч.9 ст.15 цього Закону
державна реєстрація прав, їх
обтяжень у результаті

вчинення нотаріальної дії (надання
відмови в ній) проводиться одночасно з
вчиненням такої дії.

Державний реєстратор, застосовуючи
вказані норми, виходив з того, що в
даному випадку нотаріальна дія -
реєстрація договору дарування між
ОСОБА_6 та ОСОБА_9 відбулась 29.12.2011.

Оскільки за твердженням державного
реєстратора набуття права власності на
нерухоме майно за договором дарування
від 29.12.2011 згідно ст.ст.719, 722, 334 ЦК
України відбулось саме 29.12.2011, а ухвала
суду про арешт майна набрала чинності
11.12.2012 (з урахуванням внесених судом
змін ухвалою від 18.12.2012), тобто після
вчинення нотаріальної дії, у
державного реєстратора не було
підстав для відмови в реєстрації права
власності на нерухоме майно за ОСОБА_9

Апеляційний суд вважає, що в даному
випадку державним реєстратором не
прийнято до уваги приписи ч.2 ст.331 ЦК
України, відповідно до якої, якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Отже, враховуючи, що відповідно до п.1 ч.1
ст.4 Закону №1952-ІV обов'язковій
державній реєстрації підлягає право
власності на нерухоме майно, є
помилковим твердження державного
реєстратора про набуття ОСОБА_9 права
власності на нерухоме майно за
договором дарування саме 29.12.2011.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення державного
реєстратора про державну реєстрацію
права власності на виставочний салон
непродовольчих товарів загальною
площею 611,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_9 прийнято неправомірно.

Відповідно, запис про реєстрацію права
власності від 02.01.2013 за ОСОБА_9 на
виставковий салон непродовольчих
товарів, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 611,6 кв. м.
(літ.А-2 поз.101-108, 201-211; сходи літ.а;
огорожі та споруди №1-4; мостіння 1)
підлягає скасуванню з Державного
реєстру прав на нерухоме майно згідно
ст. 26 Закону №1952-ІV.

Суд першої інстанції при розгляді
справи не повно з'ясував обставини
справи, порушив норми матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи і відповідно до ст.202
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставою для скасування
постанови суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись п.3 ч.1 ст.198, ст.ст.202, 205, ст.207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокуратури
Дніпропетровської області
задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 03
жовтня 2013 року у справі № 804/9049/13-а
скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати дії та рішення державного
реєстратора Реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області Фомінової Олени Борисівни щодо
державної реєстрації права власності
на виставочний салон непродовольчих
товарів загальною площею 611,6 кв. м., за
адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_9
неправомірними.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Дніпропетровського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області скасувати запис про реєстрацію
права власності від 02.01.2013 р. за ОСОБА_9
на виставковий салон непродовольчих
товарів, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 611,6 кв. м.
(літ.А-2 поз.101-108, 201-211; сходи літ.а;
огорожі та споруди №1-4; мостіння 1) з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко