Справа № 872/8797/13
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2014 рокусправа № 0870/11561/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Ясенової Т.І.

суддів: Головко
О.В. Суховарова А.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції в Жовтневому районі м.
Запоріжжя Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області, яка є
правонаступником Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі м. Запоріжжя Запорізької
області Державної податкової служби
України, на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 02
квітня 2013 року у справі № 0870/11561/12 за
позовом Дочірнього підприємства
„Запорізький облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства „Державні
акціонерні компанії „Автомобільні
дороги України" до Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство „Запорізький
облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства „Державні акціонерні
компанії „Автомобільні дороги
України" (далі за текстом - ДП
„Запорізький облавтодор") звернулось
до суду з позовом до Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі за текстом - ДПІ в
Жовтневому районі м. Запоріжжя), в якому
просило визнати протиправними та
скасувати як неправомірні податкові
повідомлення-рішення: № від
13.08.2012 про сплату 300 849,00 грн. грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток та застосування сум штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 66 400,25 грн.;
№ від 13.08.2012 про сплату 109 051,00
грн. грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість та
застосування сум штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 34 925,25 грн.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2013
року позовні вимоги задоволено.
Визнано нечинними та скасовано як
неправомірні податкові
повідомлення-рішення ДПІ в Жовтневому
районі м. Запоріжжя: № від 13.08.2012
про сплату 300 849,00 грн. грошового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток та застосування сум штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 66 400,25 грн.;
№ від 13.08.2012 про сплату 109 051,00 грн.
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість та
застосування сум штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 34 925,25 грн.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач, посилаючись на її
безпідставність, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін,
як законне та обґрунтоване.

На підстав ч.1 ст.196 КАС України, п.2 ч.1
ст.197 КАС України справа розглядається
в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що з 09.07.2012 по 20.07.2012,
на підставі направлення від 09.07.2012 №312
та відповідно до наказу від 05.07.2012 №564,
ДПІ у Жовтневому районі м.Запоріжжя
проведено позапланову виїзну
перевірку ДП „Запорізький облавтодор"
з питань правомірності обчислення,
повноти і своєчасності сплати до
бюджету сум з податку на прибуток та
податку на додану вартість при
взаємовідносинах з КП „Альянс", з
БВП „Строітель-Плюс" за період з
01.01.2009 по 31.03.2012.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт № 66/22-11/32025623
від 27.07.2012. відповідно до висновків
якого позивачем порушено п. 1.32 ст. 1; ст.
3; п. 5.1; абз. 4 пп. 5.2.1 п. 5.2; пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України „Про оподаткування
прибутку підприємств" № 334/94-ВР від
28.12.1994, із змінами та доповненнями, в
результаті чого занижено податок на
прибуток за період з 01.01.2009 по 31.03.2011 на
загальну суму 265 601 грн., в тому числі: 1
квартал 2009 року - 35 165 грн.; півріччя 2009
року - 167 601 грн. (2 квартал 2009 року -132 435
грн.); 3 квартали 2009 року - 167 601 грн.; Рік
2009 року - 188 708 грн. (4 квартал 2009 року - 21
107 грн.); 3 квартали 2010 року - 68 348 грн.; 2010
рік - 76 893 грн. (4 квартал 2010 року - 8 545
грн.); п. 44.1, ст. 44; п. 138.2, пп. 138.8.1 п. 138.8
ст.138; п. 138.2 ст. 138; пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового Кодексу України від 02.12.2010,
зі змінами та доповненнями, в
результаті чого занижено податок на
прибуток за період з 01.04.2011 по 31.12.2011 на
загальну суму 35 248 грн. у тому числі по
періодах: 2-3 квартали 2011 року - 16 488 грн.
(3 квартал 2011 року); 2-4 квартали 2011 року -
35 248 грн.(4 квартал 2011 року - 18 760 грн.); пп.
7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України „Про
податок на додану вартість" № 168/97-ВР
від 03.04.1997 (із змінами та доповненнями),
пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14; п. 201.10 ст. 201; п. 198.1, п.
198.3, п. 198.4 п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України №2755-VI від 02.12.2010, зі
змінами і доповненнями, в результаті
чого занижено податок на додану
вартість в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 243 132 грн., в тому числі по
періодах: за лютий 2009 року - 14 209 грн.; за
березень 2009 року - 13 924 грн.; за квітень
2009 року - 81 463 грн.; за травень 2009 року - 14
215 грн.; за червень 2009 року - 10 270 грн.; за
липень 2009 року - 757 грн.; за листопад 2009
року - 16 129 грн.; за серпень 2010 року - 23 149
грн.; за вересень 2010 року - 31 530 грн.; за
жовтень 2010 року - 6 836 грн.; за вересень
2011 року - 14 337 грн.; за листопад 2011 року -
16 313 грн.

Зазначені висновки обґрунтовані тим,
що ДП „Запорізький облавтодор" мало
взаємовідносини з контрагентами КП
„Альянс" та БВП „Строітель-Плюс", по
яким встановлено нереальність
господарських операцій та відсутність
поставки товарів, послуг, а також
відсутністю постачання товарів по
ланцюгу поставки. Також висновки акту
перевірки обґрунтовані наступним.

В актах ДПС в АР Крим №36/22/32468182 від 11.04.12
і № 37/22/31263808 від 11.04.12 зазначено, що
відносно групи осіб, зокрема, директора
БВП „Строітель-Плюс" ОСОБА_5 та
фізичної особи ОСОБА_2, порушено
кримінальну справу №69-0146 за фактами
фіктивного підприємництва - створення
та придбання суб`єктів підприємницької
діяльності, з метою прикриття
незаконної діяльності за ознаками
складу злочинів, передбачених частиною
5 статті 27, частиною 2 статті 28, частиною
2 статті 205, частиною З статті 212
Кримінального кодексу України.

Відповідно до протоколу від 16.05.12
допиту свідка ОСОБА_3 (директор КП
„Альянс" згідно з базою даних) по
кримінальній справі №69-0146 встановлено,
що він не вів будь-яку діяльність КП
„Альянс", не підписував податкову
звітність та не розпоряджався
грошовими коштами підприємства, а
також не отримував на цьому
підприємстві будь-яких грошових
коштів, у т.ч. винагород, заробітної
платні, тощо.

Відповідно до протоколів від 16.05.12, 21.05.12
і від 23.05.12 допитів гр. ОСОБА_2
засвідчила, що вона здійснювала
контроль тільки за ТОВ „Аквамарин" та
ТОВ „Євроградбуд" та підписувала
документи тільки цих підприємств, щодо
інших - вона заперечує.

Відповідно до висновків УПМ ДПС в АР
Крим КП "Альянс" і БВП "Строітель-Плюс"
за податковою адресою не знаходяться,
основний вид діяльності підприємства -
будівництво будівель, за характером
операцій є транзитерами та формують
податкову вигоду вигодонабувачу
(виробнику, отримувачу), в тому числі
через вигодоформуючих суб'єктів та
носять вигодотранспортуючий характер.

На підставі акта перевірки № 66/22-11/32025623
від 27.07.2012 відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення форми
„Р": № , яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання за
платежем - податок на додану вартість
на загальну суму 143 976,25 грн., у т.ч. за
основним платежем - 109 051,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями 34
925,25 грн.; №, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем - податок на
прибуток приватних підприємств на
загальну суму 367 249,25 грн., у т.ч. за
основним платежем 300 849,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 66
400,25 грн.

Зарезультатами адміністративного
оскарження скаргу ДП „Запорізький
облавтодор" залишено без задоволення, а
податкові повідомлення-рішення без
змін.

При проведенні аналізу податкової
звітності, згідно з деталізованою
інформацією по платнику ПДВ щодо
результатів автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України та
додатку № 5 до податкових декларацій з
податку на додану вартість
встановлено, що фактично
ДП „Запорізький
облавтодор" мало
фінансово-господарські
взаємовідносини з КП „Альянс" за
період: лютий 2009 року, березень 2009 року,
вересень 2011 року, листопад 2011 року та
БВП "Строітель-Плюс" за
період: квітень 2009 року, травень 2009
року, червень 2009 року, липень 2009 року,
листопад 2009 року, серпень 2010 року,
вересень 2010 року, жовтень 2010 року.

Перевіркою встановлено, що ДП
„Запорізький облавтодор" до складу
податкового кредиту в Декларації з ПДВ
було віднесено суму ПДВ по
взаємовідносинам з КП „Альянс" у розмірі 58 782,05 грн. в т.ч.
за лютий 2009 року на суму 14 208,51 грн., за
березень 2009 року на суму 13 923,64 грн., за
вересень 2011 року на суму 14 337,40 грн., за
листопад 2011 року на суму 16 312,50 грн.

ДП „Запорізький облавтодор" до складу
податкового кредиту в Декларації з ПДВ
було віднесено суму ПДВ по
взаємовідносинам з БВП
„Строітель-Плюс" у розмірі 184 350 грн. в
т.ч. за квітень 2009 року на суму 81 463,46
грн., за травень 2009 року на суму 14 214,75
грн., за червень 2009 року на суму 10 270,34
грн., за липень 2009 року на суму 756,66 грн.,
за листопад 2009 року на суму 16 129,16 грн.,
за серпень 2010 року на суму 23 148,68 грн., за
вересень 2010 року на суму 31 530,20 грн., за
жовтень 2010 року на суму 6 835,50 грн.

Перевіркою встановлено, що ДП
„Запорізький облавтодор" ВАТ „ДАК
„Автомобільні дороги України" до
складу валових витрат в Деклараціях з
податку на прибуток було віднесено
суми по взаємовідносинам з КП „Альянс"
у розмірі 293 910 грн. в т.ч. за 1 квартал 2009
року на суму 140 661 грн., за 3 квартали 2011
року на суму 71 687 грн., за 4 квартал 2011
року на суму 81 563 грн.

Перевіркою встановлено, що ДП
„Запорізький облавтодор" ВАТ „ДАК
„Автомобільні дороги України" до
складу валових витрат в Деклараціях з
податку на прибуток було віднесено
суми по взаємовідносинам з БВП
„Строітель-Плюс" у розмірі 921 742 грн. в
т.ч. за 2 квартал 2009 року на суму 529 741
грн., за 4 квартал 2009 року на суму 84 429,10
грн., 3 квартал 2010 року на суму 273 392 грн.,
4 квартал 2010 року на суму 34 180 грн.

ДП „Запорізький облавтодор" до
перевірки надані первинні документи
щодо взаємовідносин між ДП
„Запорізький облавтодор" та
постачальниками - КП „Альянс" та СПП
„Будівельник Плюс".

Судом встановлено, що між ДП
„Запорізький облавтодор" та КП
„Альянс" письмовий договір не
укладався.

ДП „Запорізький облавтодор" ВАТ „ДАК
„Автомобільні дороги України" було
отримано податкові накладні від КП
„Альянс". Суми податку на додану
вартість за зазначеними податковими
накладними включено до податкового
кредиту відповідного періоду,
відображеного у реєстрі виданих
податкових накладних, які відповідають
даним декларації з ПДВ за лютий 2009 року,
за березень 2009 року, за вересень 2011
року, за листопад 2011 року. До перевірки
також надані видаткові накладні, копії
яких наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що у зв'язку із
виїмкою деяких первинних документів
старшим слідчім УСБУ у Запорізькій
області, майором юстиції Борисенко А.В.
первинні документи на оприбуткування
та видатку бітумної емульсії не було
можливості надати.

ДП „Запорізький облавтодор" сплачено
на адресу КП „Альянс" грошові кошти у
сумі - 86 024,40 грн. (платіжне доручення №
923 від 09.11.2011, призначення платежу: за
бітумну емульсію згідно рахунку № 2274
від 09.08.11 у сумі - 71 687 грн. ПДВ -14 337,40
грн.).

Згідно акта звірки взаємних
розрахунків між Філією „Запорізький
ДЄУ" та КП
„Альянс" здійснено перезалік грошових
коштів на загальну суму по Дт - 82 784,00
грн., і на загальну суму по Кт - 83 541,86
грн. Сальдо на 20.06.2012 складає - 757,86 грн.

26.01.2006 між СПП „Будівельник Плюс"
(Постачальник) та ДП „Запорізький
облавтодор" (Покупець) укладено договір
поставки №9/11 П.

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що
Постачальник зобов'язується
здійснювати на замовлення Покупця
поставку товарів в 2006-2010 роках:
автопавільйони, бітумну емульсію,
фарбу для розмітки доріг, склокульки,
розчинник, перелік яких для поставки у
кожному поточному році визначається
згідно додатку до Договору, а Покупець
зобов'язується прийняти й оплатити
такий товар. Загальна сума поставки до
Договору складає 32 500 000,00 грн., в т.ч.
ПДВ 5 416 666,67 грн.

ДП „Запорізький облавтодор" ВАТ „ДАК
„Автомобільні дороги України" було
отримано податкові та видаткові
накладні від БВП „Строітель-Плюс". Крім
того, позивачем до перевірки
надавались копії довіреностей на
отримання товару від КП „Альянс" та СПП
„Будівельник Плюс", витяги з журналу
реєстрацій довіреностей, копії актів
виконаних робіт, копії звітів про
витрати основних матеріалів у
будівництві за вказаний вище період,
копії актів приймання виконаних
будівельних робіт. Дані документи
містяться в матеріалах справи.

ДП „Запорізький облавтодор" до
перевірки надані ТТН на перевезення
бітумної емульсії (постачальниками
якої були КП „Альянс" та БВП
„Строітель Плюс") та надання
транспортних послуг БВП „Строітель
Плюс".

Судом встановлено, що ДП „Запорізький
облавтодор" використовувала
вищеназвані матеріали для поточного
ремонту автомобільних доріг
державного та місцевого значення
загального користування у Запорізькій
області, що підтверджується актами
виконаних підрядних робіт форми №2-КБ,
які підписані замовником та
підрядником.

Податкові правовідносини, які
розглядаються у даному спорі
регулювались Законом України „Про
оподаткування прибутку підприємств" №
№334/94-ВР від 28.12.1994, Законом України
„Про податок на додану вартість" №
168/97-ВР від 03.04.1997 та Податковим кодексом
України № 2755-VI від 02.12.2010.

Згідно з п. 1.32 ст. 1 Закону України
№334/94-ВР господарська діяльність -
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою. Під безпосередньою участю
слід розуміти зазначену діяльність
особи через свої постійні
представництва, філіали, відділення,
інші відокремлені підрозділи, а також
через довірену особу, агента або
будь-яку іншу особу, яка діє від імені
та на користь першої особи.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
№334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №334/94-ВР
виплату винагород або інших видів
заохочень пов'язаним з таким платником
податку фізичним чи юридичним особам у
разі, якщо немає документальних
доказів, що таку виплату або заохочення
було проведено як компенсацію за
фактично надану послугу
(відпрацьований час). За наявності
зазначених документальних доказів
віднесенню до складу валових витрат
підлягають фактичні суми виплат
(заохочень), але не більші ніж суми,
розраховані за звичайними цінами.

Не підлягають віднесенню до складу
валових витрат суми збитків платника
податку, понесених у зв'язку з продажем
товарів (робіт, послуг) або їх обміном
за цінами, що нижчі за звичайні,
пов'язаним з таким платником податку
особам.

У разі коли сума виплат (заохочень) або
її частина пов'язаним фізичним особам
не визнаються валовими витратами, така
сума (або її частина) є базою для
нарахування внесків на соціальні
заходи, передбачені пунктом 5.7 цієї
статті.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу
України № 2755-VI для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України № 2755-VI встановлено, що
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Підпунктом 138.8.1 пункту 138.8 статті 138
Податкового кодексу України № 2755-VI
передбачено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: до складу прямих матеріальних
витрат включається вартість сировини
та основних матеріалів, що утворюють
основу виготовленого товару, виконаної
роботи, наданої послуги, придбаних
напівфабрикатів та комплектувальних
виробів, допоміжних та інших
матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат. Прямі
матеріальні витрати зменшуються на
вартість зворотних відходів, отриманих
у процесі виробництва, які оцінюються у
порядку, визначеному в положеннях
(стандартах) бухгалтерського обліку.

Не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України
№ 2755-VI).

Згідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України №
168/97-ВР податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пп. 7.4.5 п.7.4 ст. 7 Закону України
№ 168/97-ВР не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Для банківських установ при одержані
ними права власності на заставлене
майно з метою подальшого продажу таке
право зберігається до моменту продажу
такого заставленого майна.

У відповідності до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України № 2755-VI
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу;

Згідно з п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України № 2755-VI податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Пунктами 198.1, 198.3, 198.4 та 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України № 2755-VI
передбачено наступне.

198.1. Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Статтею 3 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтовано
висновку, що факт здійснення
господарських операцій відображений у
повному обсязі у бухгалтерському і
податковому обліку позивача, що
зафіксовано також актом перевірки, та
підтверджує реальність господарських
операцій.

Акт перевірки податкового органу не
містить посилань щодо встановлених
порушень стосовно форми та змісту
первинних документів, які
підтверджують фактичне виконання
господарських операцій з постачання
товарів.

Висновки податкового органу викладені
на підставі інформації отриманої з
порушеної кримінальної справи за
відсутності обвинувального вироку та
спростовуються видатковими та
податковими накладними, актами
здачі-приймання робіт (надання послуг),
які підтверджують обставини поставки
та отримання позивачем товару, а
подальше його використання у власній
господарській операції підтверджено
актами виконаних підрядних робіт форми
№2-КБ, копії яких долучені до
матеріалів справи. Зазначені обставини
не можуть бути підставами для
позбавлення позивача права на
формування валових витрат та
податкового кредиту.

Враховуючи наведене, оцінивши всі
докази у справі в їх сукупності, судом
першої інстанції було досліджено
співвідношення між документальним
підтвердженням права позивача на
податковий кредит та формування
валових витрат та обставинами
реального здійснення господарських
операцій, за наслідками аналізу якого
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
реальність господарських операцій та
протиправність оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що постанова
суду першої інстанції ухвалена з
дотриманням норм процесуального права,
у відповідності до вимог норм
матеріального права, є законною та
обґрунтованою. Доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду.
Підстави для скасування рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі м. Запоріжжя Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2013
року у справі № 0870/11561/12 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій,
та може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров