Справа № 822/648/14
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/648/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Білоуса О.В. Ватаманюка Р.В.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

відповідача - Шевчук В.О., представник
на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фортуна-СБ" до
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області про
скасування податкових
повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2014 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Фортуна-СБ»
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницької області про
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18.03.2014 року
позов задоволено, а саме скасовано
податкове повідомлення-рішення №
/2529 від 06.11.2013 року, скасовано
податкове повідомлення-рішення №
/2530 від 06.11.2013 року в частині
основного платежу з податку на
прибуток в сумі 20076,0 грн. та штрафних
санкцій в сумі 2187,0 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову про
відмову в задоволенні позову. В
обґрунтування апеляційної скарги
скаржник зазначає, що комісійна
винагорода сплачена ПАТ «ОТП Банк» за
прийняття готівкових платежів від
покупців за поставлений їм товар не
пов'язана з господарською діяльністю
позивача. Також податковий орган
вказав на завищення позивачем
податкового кредиту, так як податкові
накладні, надані контрагентом
позивача, під час видачі накладної
містили підписи одних осіб, а під час
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних інших осіб.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав вимоги
викладені в апеляційній скарзі та
просив їх задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився
про дату, час та місце розгляду справи
був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 4 ст.
196 КАС України неприбуття у судове
засідання сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи, суд
апеляційної інстанції ухвалив
здійснювати розгляд за відсутності
представника позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, податковим органом
проведена документальна планова
виїзна перевірка позивача з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 20.04.2011 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої оформлено акт
№4053/22-25-225/37329586 від10.10.2013 року.

На підставі акту перевірки відповідач
прийняв податкові
повідомлення-рішення від 06.11.2013 року №
/2529, яким позивачу визначено
грошове зобов'язання по податку на
додану вартість в сумі 600789,0 грн. (в т.ч.
480 631,0 грн. за основним платежем та 120158,0
грн. за штрафними санкціями) і №
/2530, яким позивачу визначено
грошове зобов'язання по податку на
прибуток в сумі 54 544,0 грн. (в т.ч. 52 357,0
грн. за основним платежем та 2 187,0 грн.
за штрафними санкціями).

Податкові повідомлення-рішення
оскаржені позивачем в
адміністративному порядку та залишені
без змін рішеннями Головного
управління Міндоходів у Хмельницькій
області та Міністерством доходів і
зборів України.

Не погоджуючись із податковими
повідомленнями-рішеннями від 06.11.2013
року № /2529 і № /2530, позивач
оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції дійшов висновку, що
позивач правомірно включив до складу
витрат, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, кошти сплачені у
червні 2011 - грудні 2012 року як комісійна
винагорода по договору на
розрахунково-касове обслуговування,
укладеному з ПАТ "ОТП Банк", а також
зазначив, що наявність у позивача
податкових накладних, оформлених з
дотриманням вимог чинного
законодавства, постачальником товару
(робіт), які засвідчують факт придбання
товару, є достатньою підставою для
віднесення сплаченого в їх ціні ПДВ до
податкового кредиту.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції враховуючи наступні
обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Податковим органом на підставі акта
перевірки № 4053/22-25-2205/37329586 від 10.10.2013
року винесено податкові
повідомлення-рішення № /2530 від
06.11.2013 року, яким за порушення п.п. 14.1.27,
п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1 ст. 44, п. 138.2, п.п.
138.10.2, п.п.138.10.3 п. 138.10 ст. 138.10 ст. 138, п.п.
139.1.9, п.п. 139.1.12 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України, позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на прибуток на загальну сумі 54544 грн., з
яких 52357 грн. за основним платежем та 2187
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (позивач оскаржує в частині
20076,0 грн. за основним платежем та 2187,0
грн. за штрафними санкціями), та
№/2529 від 06.11.2013 року, яким за
порушення п. 198.6 ст. 198, ст.201 Податкового
кодексу України, позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на загальну суму 600789
грн., з яких 480631 грн. за основним
платежем та 120158 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Так, відповідачем визначено позивачу
грошові зобов'язання у зв'язку з
безпідставним включенням до складу
витрат, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, коштів в
загальній сумі 90908,0 грн., сплачених у
червні 2011 - грудні 2012 року як комісійна
винагорода по договору на
розрахунково-касове обслуговування,
укладеному з ПАТ «ОТП Банк», а також у
зв'язку з віднесенням до податкового
кредиту відповідних звітних періодів
ПДВ на загальну суму 480631,0 грн. на
підставі податкових накладних,
оформлених ТОВ «Молочний Торговий
Союз» з порушенням визначеного ст.201 ПК
України порядку їх заповнення, в яких
відсутній підпис уповноваженої особи,
та зазначений договір з невірною датою
укладення.

Відповідно до п.14.1.27 ст.14 ПК України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

В силу п.138.1 ст.138 ПК України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно з п.12 Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 16 "Витрати" до
складу прямих матеріальних витрат
включається вартість сировини та
основних матеріалів, що утворюють
основу вироблюваної продукції,
купівельних напівфабрикатів та
комплектуючих виробів, допоміжних та
інших матеріалів, які можуть бути
безпосередньо віднесені до
конкретного об'єкта витрат.

Відповідно до п.138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Як зазначено в п. 2 ст. 3 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", фінансова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий примірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Частиною 1 ст. 9 зазначеного
Закону передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення
(ст.1 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні").

За змістом пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Отже, як вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідно до Договору про
приймання готівкових платежів №29 від
25.06.2011 року позивач доручає, а Банк (ПАТ
"ОТП Банк) приймає на себе зобов'язання
здійснювати приймання і зарахування на
поточний рахунок позивача готівкових
платежів за товари, що надходять від
фізичних та юридичних осіб (в тому
числі суб'єктів підприємницької
діяльності - фізичних осіб).

У розділі 2 вказаного договору
визначено, що банк зобов'язується:
забезпечити належне виконання
операцій по прийманню платежів, що
надходять на користь компанії від
платників, через транзитний рахунок та
видавати платнику квитанцію, що є
підтвердженням внесення готівки в касу
банку із підписом співробітника, який
прийняв готівку та печаткою банк;
надавати послуги по прийманню
платежів, що надходять на користь
компанії від платників, шляхом
приймання готівки в касах банку як тих,
що працюють на момент підписання цього
Договору, так і тих, які буде відкрито
протягом дії даного Договору та
подальшому зарахуванню таких коштів
кожним прийнятим платежем окремо на
поточний рахунок компанії; приймати
прибуткові касові документи та
зараховувати сплачені платниками на
користь позивача кошти на його рахунок
в повному обсязі прийнятої готівки.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що
комісійна винагорода за прийняття
готівкових платежів у розмірі 0,3 % від
суми прийнятого платежу але не менше 5,0
грн. за один платіж, сплачується
позивачем в день проведення операції.
Позивач доручає банку самостійно
списувати суму комісії в день
проведення операції .

Додатковим договором №1 від 02.08.2011 року
внесені зміни до Договору про
приймання готівкових платежів,
відповідно до яких комісійна
винагорода за прийняття готівкових
платежів протягом перших дванадцяти
календарних місяців з моменту
підписання Додаткового договору № 1
складає 0,5 % від суми прийнятого
платежу, але не менше, ніж 5,00гривень за
один платіж, що сплачується компанією в
день проведення операції.

З врахуванням зазначеного договору
позивач включив до складу витрат на
розрахунково-касове обслуговування
суму сплаченої банку комісійної
винагороди за прийняття готівкових
платежів від покупців за товари всього
у сумі 90 908 грн. за період з червня 2011
року по грудень 2012 року.

Отже позивачем фактично здійснені
витрати на сплату комісійної
винагороди, відповідно до договору на
розрахунково-касове обслуговування,
шляхом приймання від покупців плати за
товар та зарахування її на рахунок
позивача, що підтверджуються
договором, виписками з банку тощо. Крім
того апелянт вказує, що комісійна
винагорода сплачена за прийняття
готівкових платежів від покупців за
поставлений їм товар не пов'язана з
господарською діяльністю, проте
вказані доводи відповідач не
підтверджує ніякими доказами.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що позивач правомірно
включив до складу витрат, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток,
коштів в загальній сумі 90908,0 грн.,
сплачених у червні 2011-грудні 2012 року як
комісійна винагорода по договору на
розрахунково-касове обслуговування,
укладеному з ПАТ «ОТП Банк».

Тому, податкове повідомлення-рішення
№/2530 від 06.11.2013 року в частині 20076,0
грн. за основним платежем та 2187,0 грн. за
штрафними санкціями, є протиправним та
підлягає скасуванню.

Крім того, в акті перевірки податковий
орган стверджує, що податкові накладні
ТОВ «Молочний Торговий Союз» у
паперовому вигляді (на підставі яких
позивач включив до податкового кредиту
зазначені в них суми ПДВ), не підписані
особою, відповідальною за їх складання,
цифровий підпис якої міститься на
електронних податкових накладних,
зареєстрованих контрагентом позивача
в Єдиному реєстрі податкових
накладних. В акті перевірки зазначено,
що інформація про цифровий підпис
зазначених податкових накладних, а
саме особу, що їх підписала, міститься у
квитанціях з Єдиного реєстру
податкових накладних про реєстрацію
податкових накладних.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

За змістом п.201.10 ст.201 ПК України
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту,
є податкова накладна, що видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну
після реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

Так, позивач включив до податкового
кредиту суму ПДВ на підставі
податкових накладних, виписаних ТОВ
«Молочний Торговий Союз» на поставку
молочної продукції, зареєстрованих в
Єдиному реєстрі податкових накладних,
та відображених у реєстрі отриманих
податкових накладних.

Відповідно до п. 201.1 ст.200 ПК України, у
податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно з п.201.6 ст.201 ПК України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, право на нарахування сум
податку, що відносяться до податкового
кредиту звітного періоду, у випадку
придбання товарів та послуг виникає у
їх покупця за умови отримання від їх
постачальника належним чином
оформленої податкової накладної, яка
підтверджує факт поставки товару
(послуг), зареєстрованої в Єдиному
реєстрі податкових накладних.
Податкова накладна відображається у
податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

В п.201.10 ст.201 ПК України зазначається, що
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
період.

В силу п.201.10 ст.201 ПК України покупець
має право звіряти дані отриманої
податкової накладної на відповідність
із даними Єдиного реєстру податкових
накладних. Відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних та/або порушення порядку
заповнення податкової накладної не дає
права покупцю на включення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту.

За змістом п.13 Порядку ведення Єдиного
реєстру податкових накладних,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 грудня 2010 року N
1246, з метою отримання інформації, що
міститься у Реєстрі, покупець складає
запит за допомогою спеціалізованого
програмного забезпечення в
електронному вигляді у форматі
(відповідно до стандарту),
затвердженому Державною податковою
службою, та надсилає його засобами
телекомунікаційного зв'язку Державній
податковій службі. На запит покупця
стосовно надання інформації, що
міститься у Реєстрі, видається: про
податкову накладну та/або розрахунок
коригування - витяг з Реєстру.

Пунктом 17 зазначеного Порядку
визначено що державна податкова служба
здійснює пошук зазначеної у запиті
податкової накладної та/або розрахунку
коригування та складає витяг з Реєстру,
у якому наводяться відомості щодо
податкової накладної та розрахунку
коригування. Зазначений витяг
надсилається покупцеві не пізніше
операційного дня, що настає за днем
надходження запиту.

Позивач, після отримання від ТОВ
«Молочний Торговий Союз» податкових
накладних, щоразу надсилав до ДПІ у
м.Хмельницькому запити щодо отримання
відомостей з Єдиного реєстру
податкових накладних, в якому зазначав
номер і дату податкової накладної та
індивідуальний податковий номер
продавця. На запити позивача ДПІ у
м.Хмельницькому надавала витяги з
Єдиного реєстру податкових накладних,
в яких крім номеру, дати податкової
накладної та індивідуального
податкового номера продавця зазначала
суму ПДВ.

Отже, судом першої інстанції правильно
встановлено, що отримані позивачем від
ТОВ «Молочний Торговий Союз» податкові
накладні на поставку молочної
продукції оформлені з дотриманням п.201.1
ст.200 ПК України та зареєстровані в
Єдиному реєстрі податкових накладних.
Зазначені накладні відображені
позивачем та його контрагентом в
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця та, відповідно, у
податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця.

Крім того, здійснення господарських
операцій позивача з ТОВ «Молочний
Торговий Союз», підтверджується актами
звірки розрахунків, видатковими
накладними, товарно-транспортними
накладними тощо.

В силу п.201.10 ст.201 ПК України виявлення
розбіжностей даних податкової
накладної та Єдиного реєстру
податкових накладних є підставою для
проведення органами державної
податкової служби документальної
позапланової виїзної перевірки
продавця та у відповідних випадках
покупця товарів/послуг, проте, не може
слугувати підставою для позбавлення
платника податку права на податковий
кредит на підставі належним чином
оформленої продавцем товару
податкової накладної, яка підтверджує
факт придбання такого товару.

Крім того, суд апеляційної інстанції
зазначає, що наявність або відсутність
окремих документів, або помилки у їх
оформленні не можуть слугувати
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення №/2529 від
06.11.2013 року є протиправним та підлягає
скасуванню.

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що судом
першої інстанції правильно скасовано
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, оскільки
правомірність їх прийняття не
підтверджено під час апеляційного
розгляду справи.

Таким чином, вимоги апелянта - є
безпідставними, а висновки суду першої
інстанції не спростовуються доводами
апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції при ухваленні оскаржуваної
постанови вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому відсутні підстави для її
скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області, -
залишити без задоволення, а постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18 березня
2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
15 травня 2014 року .

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Білоус О.В.

Ватаманюк Р.В.