Справа № 817/824/14
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/824/14

07 травня 2014 року 10год. 40хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Комшелюк Т.О. за участю секретаря
судового засідання Лукащик Ю.Ю. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представники Калістратов
С.Є., Журов Р.В.

відповідача: представник Ситай М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариство з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарське підприємство
"Атена"

до Дубенська об'єднана державна
податкова інспекція ГУ Міндоходів у
Рівненській області

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що в липні-серпні
місяці 2013 року відповідачем була
проведена позапланова виїзна
документальна перевірка позивача з
питань своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податку
на додану вартість за січень, березень
2013р. за наслідками якої був складений
акт від 12.08.2013р. №70/22/22566274. На підставі
висновку даного акта було винесено
податкове повідомлення-рішення, якими
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість та
застосовано штрафні санкції. Позивач
не погоджується з висновками акта щодо
встановленого порушення, при цьому
зазначає, що при перевірці відповідачу
були надані всі необхідні первинні
документи на підтвердження вчинення
господарських операцій з ПП
«Дубенський консервний завод» на
давальницьких умовах щодо
консервування зеленого горошку та
кукурудзи. Згідно чинного
законодавства, дія спеціального режиму
оподаткування у сфері сільського
господарства поширюється на товари,
якщо вони були безпосередньо ним
вирощені, а відтак, на думку позивача,
ним правомірно включено до спеціальної
податкової декларації з ПДВ обсяги
поставки реалізації консервованого
горошку та кукурудзи в перевіряємому
періоді, а тому відповідач
неправомірно прийшов до висновків про
заниження суми податку на додану
вартість за період січень, березень
2013р.

Представники позивача в судовому
засіданні уточнили позовні вимоги щодо
номера податкового
повідомлення-рішення, при цьому
зазначивши, що номер ППР, який
зазначений в позовній заяві, слід
вважати опискою, а правильний номер ППР
є від 11.09.2013р.

Відповідач подав письмові заперечення
проти позову в яких зазначив, що дійсно,
у позивача була проведена перевірка, за
результатами якої встановлено, що
позивач неправомірно вказав у
спеціальній податковій декларації з
ПДВ обсяги продажу консервованого
зеленого горошку та кукурудзи, так як у
свідоцтві про реєстрацію
сільськогосподарського підприємства
як суб'єкта спеціального режиму
оподаткування відсутні відповідні
КВЕДи, а саме: 10.39 «Інші види
перероблення та консервування фруктів
і овочів»; 10.85 «Виробництво готової їжі
та страв». Таким чином, відповідач
стверджує, що позивач мав би вказані
обсяги продажу продукції включити в
загальну декларації з ПДВ. Оскільки
цього зроблено не було, то висновки
акту перевірки про порушення позивачем
пп.209.15.5 п.209.15 ст.209 є правомірними, а
податкове повідомлення-рішення є
таким, що винесене у відповідності до
чинного законодавства. В задоволенні
позовних вимог просить відмовити
повністю.

В судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення,
аналогічні письмовим запереченням.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані суду
письмові докази, суд вважає, що позов
належить задовольнити повністю.

Суд виходив з такого.

Посадовими особами відповідача була
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка позивача з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податку на
додану вартість за січень, березень
2013р. за наслідками якої був складений
акт від 12.08.2013р. №70/22/22566274. (а. с. 7-17).

Вказаною перевіркою, зокрема,
встановлено, що за період з 01.01.2013 по
31.03.2013 ТОВ СП «Атена» задекларовано
податкових зобов'язань по спеціальній
податковій декларації з податку на
додану вартість у сумі 267795грн.

Перевіркою повноти визначення
податкових зобов'язань за період з
01.01.2013 по 31.03.2013 встановлено їх
завищення на загальну суму 148226,19грн., в
тому числі у січні 2013 року - 115389,33грн.,
березні 2013 року - 32836,86грн.

На вказане завищення показників мало
вплив здійснення операцій із
реалізації консервованої продукції,
молока, субпродуктів та ін.

Також, перевіркою встановлено, що За
період з 01.01.2013 по 31.03.2013 ТОВ СП «Атена»
задекларовано податкових зобов'язань
по загальній податковій декларації з
податку на додану вартість у сумі 17 грн.

Перевіркою повноти визначення
податкових зобов'язань за період з
01.01.2013 по 31.03.2013 встановлено їх
заниження на загальну суму 148226,19грн., в
тому числі у січні 2013 року - 115389,33грн.,
березні 2013 року - 32836,86грн.

На вказане заниження показників мало
вплив здійснення операцій із надання
послуг, а саме: продаж консервованого
горошку та кукурудзи різним
контрагентам

Обсяг поставки реалізації
консервованого горошку та кукурудзи
ТОВ СП «Атена» віднесено до складу
податкових зобов'язань декларації з
ПДВ (колонка Б) у січні в сумі 115389,33грн.
та березні 2013 року в сумі 32836,96грн. по
спеціальній податковій декларації з
податку на додану вартість.

Для підтвердження походження
консервованої продукції (зеленого
горошку та кукурудзи) ТОВ СП «Атена» до
перевірки надано договір №02/07/2012 від
02.07.2012 року про надання послуг,
відповідні до якого Замовник - ТОВ СП
«Атена» в особі директора Іващенко Ю.В.,
що діє на підставі статуту з однієї
сторони доручає Виконавцю - ПП
«Дубенський консервний завод» в особі
директора Фесюка В.П. виготовити з
наданої Замовником давальницької
сировини готову продукцію.

У перевіряємому періоді консервований
горошок та кукурудза і було
реалізовано для ПП «ДКЗ», ФГ «Думолко»,
ФОП ОСОБА_7, ТОВ «Агроекотранс», ПП
«Дубенський консервний завод».

Відповідно до пп. 209.15.5 п.209.15 ст. 209 ПК
виробництво продукції на
давальницьких умовах із сировини, яка
вирощується, відгодовується,
виловлюється або збирається
(заготовлюється безпосередньо
платником податку, - це операція з
постачання сільськогосподарської
сировини замовником (власником) -
суб'єктом спеціального режиму
виробникові (переробникові) та
прийнята останнім для переробки
(обробки, збагачення чи використання)
на готову продукцію на виробничих
потужностях такого виробника
(переробника) за відповідну плату без
отримання права власності таку
продукцію.

Отже, операції з продажу консервованої
продукції, яку вироблено на
давальницьких умовах власного
вирощеного гороху чи кукурудзи,
підпадає під дію спец режиму.

Однак, відповідно до п.6.2 Положення про
реєстрацію платників ПДВ,
затвердженого наказом Мінфіну від
07.11.11р. №1394 у свідоцтві про реєстрацію
сільськогосподарського підприємства
як суб'єкта спец режиму оподаткування,
крім відомостей передбачених у
свідоцтві про реєстрації платника ПДВ
на загальних підставах, повинен
міститися перелік видів діяльності
такого сільськогосподарського
підприємства. Тому, для того, щоб
сільськогосподарське підприємство
мало право відображати у спеціальній
декларації продаж консервованої
продукції, виготовленої на
давальницьких умовах, у його свідоцтві
про реєстрацію суб'єкта спец режиму з
ПДВ має бути зазначено відповідний
КВЕД.

В даному випадку: 10.39 «Інші види
перероблення та консервування фруктів
і овочів», 10.85 «Виробництво готової їжі
та страв».

Так як необхідного КВЕД у свідоцтві не
зазначено, відповідно продаж
виробленої консервованої продукції на
давальницьких умовах слід відображати
в декларації з ПДВ (загальній).

Проте, ТОВ СП «Атена» відображено
реалізацію консервованої продукції за
період з 01.01.2013 по 31.03.2013 року у
декларації з ПДВ (скороченій), чим
порушено пп. 209.15.5 п.209.15 ст. 209
Податкового Кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму
148226,19грн., в тому числі у січні 2013 року -
115389,33грн., березні 2013 року - 32836,86грн.

На підставі висновків акту перевірки
та в результаті встановлених порушень
відповідачем було прийняте податкове
повідомлення-рішення №, від
11.09.2013р., за порушення пп. 209.15.5 п.209.15 ст.
209 Податкового Кодексу України, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
185282,74грн. (148226,19грн. основного платежу
та 37056,55грн. - штрафних (фінансових)
санкцій) (а. с.4).

Суд не погоджується із викладеними
вище висновками акту перевірки
відповідача, при цьому виходить з
наступного.

Позивач у перевіряємому періоді був
платником податку на додану вартість,
фіксованого сільськогосподарського
податку, податку з доходів громадян.

Вказане не заперечується сторонами, та
безпосередньо підтверджується актом
перевірки (ст.2 акту перевірки, ст.8 акту
перевірки), довідками відповідача про
те, що у 2012, 2013р. позивач є платником
фіксованого сільськогосподарського
податку (а. с. 171-172).

Як встановлено в судовому засіданні та
не оспорюється сторонами, позивач
зареєстрований як юридична особа (а. с.
174).

02.07.2012 року між позивачем та ПП
«Дубенський консервний завод»
укладений Договір №02/07/2012 про
виконання робіт по переробці
сільськогосподарської продукції (а. с.
214).

Предметом вказаного договору
відповідно до п.1 є: виготовлення з
наданої позивачем давальницької
сировини готової продукції, та надання
послуг по навантаженню / розвантаженню
даної сировини та готової продукції.
Об'єми робіт, що будуть виконуватись, та
їх вартість відображаються сторонами в
актах приймання - передачі виконаних
робіт, які являються підставою для
пред'явлення Виконавцем платіжних
вимог до Замовника.

Пунктом 6 вказаного договору
встановлено, що здача-приймання
виготовленої продукції оформляється
актом приймання-передачі, який
підписується особа сторонами.

Вказана господарська операція
оформлена такими документами: актами
приймання-передачі сировини для
переробки, товарно-транспортними
накладними, актами приймання-передачі
виконаних робіт по договору №02/07/2012 від
02.07.2012р. калькуляцією виготовлення з
давальницької сировини горошку
зеленого та кукурудзи (а. с. 117-132).

Крім того, позивачем для ПП «Дубенський
консервний завод» також придбавалась
тара для пакування консервованої
продукції (кукурудзи), що
підтверджується актами
приймання-передачі тари для переробки
(а. с. 132-138).

Послуги за виготовлення продукції
оплачені позивачем в повному обсязі, що
підтверджується банківськими
виписками, видатковим касовим ордером
(а. с. 215-224). При цьому, із зазначених вище
документів вбачається, що суми
вартості послуг повністю співпадають
із сумами, заявленими контрагентом до
оплати.

Із врахування вище викладеного, суд
приходить до висновку про те, що
позивачем дійсно передавалась
сировина (горошок та кукурудза) ПП
«Дубенський консервний завод» на
давальницьким умовах для виготовлення
консервованої продукції без передачі
права власності на цю продукцію.

В подальшому позивачем консервована
продукція була реалізована іншим
контрагентам, а саме: ПП «ДКЗ», ФГ
«Думолко», ФОП ОСОБА_7, ТОВ
«Агроекотранс», ПП «Дубенський
консервний завод», підтверджується
податковими, видатковими накладними (а.
с. 77-116).

Товарність господарських операцій
щодо продажу позивачем консервованої
продукції контрагентам, відповідачем
під сумнів не ставиться.

Так, відповідно до пункту 209.6 статті 209
Податкового кодексу України
сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

Умови, за яких сільськогосподарське
підприємство втрачає право
застосування спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість, встановлені пунктом 209.11
статті 209 Податкового кодексу України.
Відповідно до вказаної норми, якщо
суб'єкт спеціального режиму
оподаткування поставляє протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно
несільськогосподарські
товари/послуги, питома вага яких
перевищує 25 відсотків вартості всіх
поставлених товарів/послуг, то на таке
підприємство не поширюється
спеціальний режим оподаткування,
встановлений цією статтею. Таке
підприємство зобов'язане визначити
податкове зобов'язання з цього податку
за підсумками звітного податкового
періоду, в якому було допущено таке
перевищення, і сплатити податок до
бюджету в загальному порядку.

Таким чином, визначальним для
встановлення права особи
застосовувати спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість є дотримання
сільськогосподарським
товаровиробником критерію щодо
питомої ваги сільськогосподарських
товарів, яка має становити не менше 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
послідовних звітних податкових
періодів сукупно.

При цьому сільськогосподарськими
відповідно до пункту 209.7 статті 209
Податкового кодексу України
вважаються товари, зазначені у
товарних групах 1 - 24, товарних позиціях
4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТЗЕД, та
послуги, які отримані в результаті
здійснення діяльності, на яку
відповідно до пункту 209.17 цієї статті
поширюється дія спеціального режиму
оподаткування у сфері сільського та
лісового господарства, а також
рибальства, якщо такі товари
вирощуються, відгодовуються,
виловлюються або збираються
(заготовлюються), а послуги надаються,
безпосередньо платником податку -
суб'єктом спеціального режиму
оподаткування (крім придбання таких
товарів/послуг у інших осіб), які
поставляються зазначеним платником
податку - їх виробником.

Відповідно, єдиними критеріями для
віднесення товарів до
сільськогосподарських для цілей
застосування спеціального режиму
оподаткування податком на додану
вартість є належність цих товарів до
певної товарної групи, а також
створення цих товарів у процесі
діяльності, визначеної пунктом 209.17
статті 209 Податкового кодексу України
(які також визначаються за
відповідними групами класифікатора
видів економічної діяльності).

Якщо товари відповідають визначеним
товарним групам та отримані в
результаті здійснення діяльності, що
відповідає визначеним видам, вони є
сільськогосподарськими і повинні
враховуватися при визначенні питомої
ваги сільськогосподарських товарів
для цілей застосування спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість. При цьому
недотримання питомої ваги щодо
реалізації сільськогосподарських
товарів є єдиною підставою для
застосування до
сільськогосподарського
товаровиробника правил загального
режиму оподаткування податком на
додану вартість. В інших випадках,
відсутні підстави для застосування до
особи загальних правил оподаткування
податком на додану вартість.

Ні в акті перевірки, ні в судовому
засіданні відповідачем не
заперечувалося право позивача
застосовувати спеціальний режим
оподаткування податком на додану
вартість.

Згідно із пп.209.17.1 п. 209.17. ст.209 ПК
України, дія спеціального режиму
оподаткування діяльності у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства поширюється на
вирощування зернових та технічних
культур (01.11.0 КВЕД)

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до довідки управління
статистики, основними видами
діяльності позивача є: 01.41 Розведення
великої рогатої худоби молочних порід;
01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших
плодових дерев і чагарників; 46.33 Оптова
торгівля молочними продуктами, яйцями,
харчовими оліями та жирами; 46.21 Оптова
торгівля зерном, необробленим тютюном,
насінням і кормами для тварин; 10.51
Перероблення молока, виробництво масла
та сиру; 01.11 Вирощування зернових
культур (крім рису), бобових культур і
насіння олійних культур.

Отже, визначений позивачем вид
діяльності (КВЕД) 01.11 Вирощування
зернових культур (крім рису), бобових
культур і насіння олійних культур
підпадає під дію спеціального режиму
оподаткування.

Із досліджених в судовому засіданні
доказів встановлено, що позивач є
суборендарем земельних ділянок в с.
Мирогоща Дубенського району, а також
орендує земельні ділянки на території
Тараканівської сільської ради
Дубенського району Рівненської
області ( а. с. 175-181).

Звітом посівних площ
сільськогосподарських культур під
урожай 2012р. наданого в Управління
статистики Дубенського району та
Звітом про підсумки збору врожаю
станом на 01.12.2012р. підтверджується той
факт, що позивачем здійснювалось
вирощування зеленого горошку та
кукурудзи, які відносяться до
сільськогосподарської продукції (а. с.
165-170).

Зазначену сільськогосподарську
продукцію позивачем було передано на
давальницьких умовах за відповідну
плату ПП «Дубенський консервний завод»
для виготовлення консервованої
продукції без передачі права власності
на неї (факт здійснення господарських
операцій описаний вище по тексту
постанови). В подальшому позивачем
здійснювались операції з продажу
вказаної консервованої продукції
різним контрагентам.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що операції з продажу вказаної
консервованої продукції, яку вироблено
на давальницьких умовах із власного
вирощуваного гороху та кукурудзи
підпадають під дію спец. режиму
оподаткування.

Зазначене підтверджується також
відповідачем у акті перевірки (ст.8 акту
перевірки).

Твердження відповідача про те, що
позивач має право відображати у спец.
декларації продаж консервованої
продукції, виготовленої на
давальницьких умовах лише при
зазначенні у свідоцтві про реєстрацію
суб'єкта спец. режиму з ПДВ
відповідного КВЕДу, а саме: 10.39 «Інші
види перероблення та консервування
фруктів і овочів»; 10.85 «Виробництво
готової їжі та страв» не заслуговують
на увагу, виходячи з такого.

Відповідно до п. 3 КВЕД ДК 009:2005, п. 1 КВЕД
ДК 009:2010, основне призначення КВЕД - це
визначати та кодувати основні та
другорядні види економічної
діяльності юридичних осіб,
відокремлених підрозділів юридичних
осіб, фізичних осіб - підприємців.

Тобто КВЕД - це статистичний інструмент
для впорядкування економічної
інформації. Водночас класифікація є
механізмом спільної мови, що має
використання в багатьох інших,
нестатистичних сферах (соціальному та
податковому регулюванні, ліцензуванні,
системі тарифів тощо), проте, не завжди
адаптована до цього повною мірою.

Отже, Класифікація не завжди
відповідає всім потребам користувачів
за межами статистичні системи, у
зв'язку з чим можуть виникнути
суперечності стосовно юридичного
використання коду КВЕД.

Крім того, код виду діяльності не
створює прав чи обов'язків для
підприємств, організацій, не спричинює
жодних правових наслідків. Код виду
діяльності не обов'язково достатній
критерій для виконання умов,
передбачених нормативними актами. У
застосуванні нормативних актів чи
контрактів, код виду діяльності - це
припущення, а не доказ.

У підрозділі 3.1 КВЕД ДК 009:2005 та розділі 4
КВЕД ДК 009:2010 наведено основні терміни
та визначення понять, що їх
використовують у контексті
класифікації видів економічної
діяльності.

Економічна діяльність - процес
виробництва продукції (товарів і
послуг), який здійснюють з
використанням певних ресурсів:
сировини, матеріалів, устаткування,
робочої сили, технологічних процесів
тощо. Економічну діяльність
характеризують витрати на виробництво,
процес виробництва та випуск
продукції.

Перероблення - це технологічний процес,
виконання якого змінює форму,
властивості чи склад сировини,
напівфабрикатів або, в окремих
випадках, готової продукції, задля
отримання нової продукції.

Продукція - це результат економічної
діяльності. Це загальний термін, який
використовують як д позначення
товарів, так і послуг.

Послуги - це результат економічної
діяльності, відносно якого не можна
встановити право власності. Послуги не
підлягають продажу окремо від процесу
їх виробництва. Момент завершення
виробництва послуги збігається з
моментом надання її споживачеві.

Із аналізу викладеного вбачається, що в
контексті класифікації видів
економічної діяльності вирощування
сільськогосподарських культур та їх
перероблення є не тільки різними
видами економічної діяльності, але й
окремими галузями економіки: сільське
господарство та переробна
промисловість.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач, безпосередньо не займався
переробленням та консервуванням чи
виробництвом продукції, а залучав для
цього процесу третю особу, а саме ПП
«Дубенський консервний завод».

Відповідачем не наведено та не надано
суду жодних доказів на підтвердження
обставин щодо перероблення,
консервування та виробництва
продукції (консервованого горошку та
кукурудзи) безпосередньо позивачем.

Також зазначене не встановлено і в ході
судового розгляду справи та під час
проведення перевірки, про що свідчить
відсутність викладених обставин у акті
перевірки.

Отже, у позивача відсутні підстави для
зазначення у свідоцтві про реєстрацію
суб'єкта спец. режиму з ПДВ вказаних
відповідачем видів КВЕДу.

Згідно із п. 6 р. І Порядку заповнення і
подання податкової звітності з податку
на додану вартість, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 25.11.2011р. № 1492, який зареєстрований
Міністерством юстиції України 20.12.2011р.
за № 1490/20228, (у редакції наказу
Міністерства фінанси України від
17.12.2012р. №1342) (далі - Порядок № 1492),
платники податку, які згідно зі ст. 209
Податкового кодексу України від 02.12.2010
р. №2755-УІ, із змінами та доповненнями,
застосовують спеціальний режим
оподаткування діяльності у сфері
сільського та лісового господарства, а
також рибальства, крім декларації 0110
подають податкову декларацію з
позначкою «0121» / «0122» / «0123» (далі -
декларація 0121 - 0123), яка є невід'ємною
частиною звітності за відповідний
звітний період.

У рядку 1 декларації 0121 - 0123 вказуються
виключно операції з постачання
сільськогосподарським підприємством
вироблених (наданих)
сільськогосподарських товарів/послуг
на власних або орендованих виробничих
потужностях, а також на давальницьких
умовах (пп. 3.2.1 пп. 3.2 п. 3 Порядку № 1492).

Таким чином, до такої податкової
декларації включаються саме ті
операції, що стосуються спеціального
режиму, установленого указаною ст.209 ПК
України.

З врахуванням викладеного позивач
правомірно включив до спец. декларації
продаж консервованої продукції,
виготовленої на давальницьких умовах у
перевіряємому періоді.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
одним із принципів податкового
законодавства є презумпція
правомірності рішень платника податку
в разі, якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів (пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4
Податкового кодексу України).

При цьому у разі коли норма цього
Кодексу чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі цього
Кодексу, або коли норми різних законів
чи різних нормативно-правових актів,
або коли одного і того ж
нормативно-правового акта суперечать
між собою та припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, рішення
приймається на користь платника
податків (п. 56.21 ст. 56 Податкового
кодексу України).

Також суд звертає увагу на те, що
відповідачем у висновках акту
перевірки та у податковому
повідомленні-рішення визначене
порушення позивачем пп.209.15.5. п.209.15 ст.209
ПК України.

Разом з тим, зазначеною нормою
застосовуються лише терміни для цілей
ст.209 ПК України, а не склад порушення
податкового законодавства.

Зважаючи на вище викладене,
відповідачем не доведено
правомірність винесеного податкового
повідомлення-рішення, а відтак, позовні
вимоги позивача належать до
задоволення повністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 11.09.2013р. в повному обсязі.

Присудити на користь позивача
Товариство з обмеженою
відповідальністю
сільськогосподарське підприємство
"Атена" із Державного бюджету судовий
збір у розмірі 370,57грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Комшелюк
Т.О.