Справа № 2а-3865/10/1770
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 р.
Справа № 17418/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Костіва М.В.,

суддів
Шавеля Р.М., Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Рівне на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
29.09.2010 р. у справі №2а-3865/10/1770 за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у м.
Рівне про скасування податкових
повідомлень-рішень,

встановив:

Постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від
29.09.2010 р. у справі №2а-3865/10/1770 за позовом
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у м.
Рівне про скасування податкових
повідомлень-рішень, позов було
задоволено, визнано протиправним та
скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції в м. Рівне
№/0/17-122 від 11.06.2010 р., №/0/17-122
від 11.06.2010 р.

В апеляційній скарзі скаржник
просить постанову суду скасувати та
відмовити у позові. Апеляційна скарга
мотивована неврахуванням висновків
акту перевірки, встановленими фактами
розбіжностей у податковому кредиті
позивача та податкових зобов'язаннях
його контрагентів, здійснення
позивачем господарських операцій з
контрагентами, які мають ознаки
фіктивності, перерахування коштів без
мети реального настання правових
наслідків.

Позивач апеляційну скаргу заперечив за
безпідставністю з мотивів, викладених
в письмових запереченнях.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що в задоволенні апеляційної
скарги слід відмовити з наступних
підстав.

Як правильно встановив суд першої
інстанції, 19.05.2010 р. посадовими особами
ДПІ у м. Рівне було складено акт про
результати проведеної позапланової
виїзної документальної перевірки
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2007
року по 31.12.2009 року. Під час її
проведення податковим органом було
встановлено порушення зі сторони
позивача п.7.1 ст.7, п.п.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» № 889-ІV від 22.05.2003 р. та
ст.13, п. «б» ст.14 Декрету Кабінету
Міністрів «Про прибутковий податок з
громадян» № 13-92 від 26.12.1992 р., що
призвело до заниження податку з
доходів фізичних осіб на суму 595827,51 грн.
та пп.7.4.1, пп.7.4.4 п.7.4, ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» №
168/97-ВР від 03.04.1997 р., що призвело до
заниження податкових зобов'язань по
податку на додану вартість на суму 1035509
грн.

На підставі акта перевірки заступником
начальника ДПІ у м. Рівне було прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0/17-122 від 11.06.2010 р. про
донарахування податку з доходів
фізичних осіб в сумі 595827,51 грн. та №
/0/17-122 від 11.06.2010 р. про
донарахування податку на додану
вартість в сумі 1553263,50 грн. в т.ч.
основного платежу в сумі 1035509 грн. та
517754,50 грн. застосованих штрафних
санкцій.

Суд першої інстанції підставно
встановив, що протягом 2007-2008 рр. ПП
ОСОБА_1 мав взаємовідносини з ТОВ
«Фірма «ГФ». У відповідності до
досягнутих сторонами домовленостей
ТОВ «Фірма «ГФ» поставляла для ПП
ОСОБА_1 ряд товарно-матеріальних
цінностей, а саме: автогума, піна, вікна
з пвх, плити, арматура,
металоконструкції, електроди, бітум,
цвяхи, щебінь, пісок, дошка, цегла, клей,
двері, скло, розчин штукатурний, бетон,
цемент, дріт, болти, рама, ущільнювач,
сітка, металопрофіль, електроди,
рубероїд, ПРГ, ПК, плівка. Доставка
товарів проводилася продавцем товарів.
По факту отримання позивачем
товарно-матеріальних цінностей ТОВ
«Фірмою «ГФ» було виписано накладні та
податкові накладні № 22 від 26.02.2007 р. на
суму 13266 грн. з ПДВ, № 14 від 12.02.2007 р. на
суму 1980 грн. з ПДВ, № 38 від 28.03.2007 р. на
суму 29105,94 грн. з ПДВ, № 44 від 26.04.2007 р. на
суму 80784 грн. з ПДВ, № 52 від 29.05.2007 р. на
суму 118199 грн. з ПДВ, № 63 від 26.06.2007 р. на
суму 210790,01 грн. з ПДВ, № 71 від 27.07.2007 р. на
суму 140778 грн. з ПДВ, № 80 від 29.08.2007 р. на
суму 122604 грн. з ПДВ, № 88 від 26.09.2007 р. на
суму 44541,74 грн. з ПДВ, № 94 від 18.10.2007 р. на
суму 109989 грн. з ПДВ, № 110 від 28.11.2007 на
суму 152190 грн. з ПДВ, № 116 від 27.12.2007 р. на
суму 84840 грн. з ПДВ, № 14 від 26.02.2008 р. на
суму 111150 грн. з ПДВ, № 28 від 28.03.2008 р. на
суму 311535 грн. з ПДВ, № 34 від 25.04.2008 р. на
суму 323820 грн. з ПДВ, № 49 від 29.05.2008 р. на
суму 200354 грн. з ПДВ, № 55 від 26.06.2008 р. на
суму 88587,18 грн., № 61 від 29.07.2008 р. на суму
70394 грн. з ПДВ. Оплата поставлених
товарно-матеріальних цінностей
провадилася готівковими коштами, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями прибуткових касових
ордерів № 14 від 26.02.2007 р. № 8 від 22.02.2007 р.,
№ 26 від 28.03.2007 р., № 34 від 26.04.2007 р., № 31
від 18.04.2007 р., № 42 від 18.05.2007 р., № 48 від
24.05.2007 р., № 59 від 27.06.2007 р., № 58 від 26.06.2007
р., № 53 від 14.06.2007 р., № 73 від 27.07.2007 р., № 67
від 17.07.2007 р., № 62 від 12.07.2007 р., № 76 від
13.08.2007 р., № 78 від 20.08.2007 р., № 79 від 29.08.2007
р., № 84 від 26.09.2007 р., № 92 від 18.10.2007 р., № 98
від 29.10.2007 р., № 105 від 19.11.2007 р., № 108 від
28.11.2007 р., № 111 від 20.12.2007 р., № 114 від 27.12.2007
р., № 14 від 26.02.2008 р., № 21 від 28.03.2008 р., № 28
від 25.04.2008 р., № 37 від 29.05.2008 р., № 44 від
26.06.2008 р., № 52 від 29.06.2008 р.

Загалом, за вищевказаними
господарськими операціями ПП ОСОБА_1
було сформовано витрат на загальну
суму 1843759,46 грн. та податкового кредиту
на суму 369152,87 грн.

В 2008 р. ПП ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Тример
ЛТД» деталі кріплення та електроди.
Вказані обставини підтверджуються
накладною та податковою накладною № 62
від 28.08.2008 р. на загальну суму 80862 грн. в
т.ч. ПДВ 13477 грн. Доставка товарів
проводилася продавцем товарів. Оплата
проведена готівковими коштами, що
підтверджується прибутковим касовим
ордером № 59 від 28.08.08 р. На підставі
вказаної операції позивачем в 3 кв. 2008 р.
було збільшено витрати на суму 67385 грн.
та податковий кредит за серпень 2008 р. на
суму 13477 грн.

В 2008 р. ПП ОСОБА_1 придбав у ТОВ «Скай
Лінк Україна» двері металеві,
профнастил, цвяхи, щебінь, арматура,
керамзит. Вказані обставини
підтверджуються накладною та
податковою накладною № 300908/13 від 30.09.2008
р. на суму 143450 грн. та № 251108/3 від 25.11.2008 р.
на суму 253600 грн. Оплата проведена
готівковими коштами, що
підтверджується прибутковими касовими
ордерами № 64 від 30.09.2008 р. та № 72 від
25.11.2008 р. Доставка товарів проводилася
продавцем товарів. На підставі
вказаної операції позивачем було
сформовано витрати в сумі 330875 грн. та
податковий кредит в сумі 66175 грн.

28.01.2008 р. на підставі накладної та
податкової накладної № 6 ПП ОСОБА_1
придбав у ТОВ «Аведат Ком» цвяхи,
метало профіль, арматура на загальну
суму 74200,21 грн. в т.ч. ПДВ 12366,7 грн. Оплата
проведена готівковими коштами, що
підтверджується прибутковим касовим
ордером №14 від 28.01.2008 р. Доставка
товарів проводилася продавцем товарів.
На підставі вказаної операції
позивачем в 1 кв. 2008 р. було збільшено
витрати на суму 61833,51 грн. та податковий
кредит за січень 2008 р. на суму 12366,7 грн. В
3 кв. 2009 р. ПП ОСОБА_1 було придбано в ТОВ
«Леміш Груп» металеві конструкції та
будматеріали. Вказані обставини
підтверджується накладною та
податковою накладною № 91/301009 від 30.10.2009
р. на суму 254458,33 без ПДВ, № 301109/11 від
30.11.2009 р. на суму 66412,5 грн. без ПДВ та №
301209 від 30.12.2009 р. на суму 110583,33 грн. без
ПДВ. Доставка товарів проводилася
продавцем товарів. На підставі
вказаних господарських операціях ПП
ОСОБА_1 було сформовано витрати на суму
431454,16 грн. та податковий кредит в сумі 86
304 грн.

Протягом 2008-2009 рр. ПП ОСОБА_1 було
придбано в ТОВ «Харті Тріотек Груп» ряд
товарно-матеріальних цінностей, а саме:
профнастил, щебінь, парапети, плити,
плівка, лак, цегла, склопакети, цвяхи,
двері, будівельні матеріали, бітум,
розчин цементу, вікна, піна, дюбеля,
металоконструкції. Вказані обставини
підтверджуються наявними в матеріалах
справи копіями накладних та податкових
накладних № 82 та 301008/82 від 30.10.2008 р. на
суму 195700 грн., № 10 та 281208/10 від 28.12.2008 р.
на суму 330644 грн., № 300109/73 від 30.01.2009 р. на
суму 141550 грн. № 270209/4 від 27.02.2009 на суму
147052 грн., 300309/8 від 30.03.2009 р. на суму 344960
грн., № 300409/14 від 30.04.2009 р. на суму 521656
грн., № 290509/12 від 29.05.2009 р. на суму 376270
грн. № 300609/24 від 30.06.2009 р. на суму 235379
грн., № 310809/83 від 31.08.2009 р. на суму 308679,6
грн. № 310809/18 від 31.08.2009 р. на суму 239834
грн., №80/300900 від 30.09.2009 р. на суму 210777 грн.
Оплата придбаних товарів проведена
готівковими коштами, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями прибуткових касових
ордерів № 63 від 30.10.2008 р., № 82, від 28.12.2008
р., № 18 від 28.01.2009 р., № 28 від 27.02.2009 р., № 34
від 30.03.2009 р., № 41 від 30.04.2009 р., № 44 від
29.05.2009 р., № 49 від 30.06.2009 р., № 59 від 31.08.2009
р., № 58 від 28.08.2009 р., № 64 від 30.09.2009 р.
Доставка товарів проводилася
продавцем товарів. На підставі
вказаних господарських операцій
позивачем було сформовано витрати в
сумі 2544002,06 грн. та податковий кредит на
суму 508799,82 грн.

Загалом протягом 2007-2009 рр. за
господарськими операціями ТОВ «Фірма
«ГФ», ТОВ «Скай Лінк Україна», ТОВ
«Харті Тріотек Груп», ТОВ «Тример ЛТД»,
ТОВ «Аведат-Ком», ТОВ «Леміш Груп» ПП
ОСОБА_1 було сформовано витрати в
загальній сумі 5279309,19 грн. та податковий
кредит на суму 1056365 грн.

В акті перевірки ревізори ДПІ у м. Рівне
зазначають про нікчемність правочинів
ПП ОСОБА_1 з ТОВ «Фірма «ГФ», ТОВ «Скай
лінк Україна», ТОВ «Харті Тріотек
Груп», ТОВ «Тример ЛТД», ТОВ «Леміш
Груп». При цьому, в обґрунтування таких
висновків вказують, що під час
проведення перевірки позивачем не було
надано товарно-транспортних накладних,
що підтверджуються факт доставки
товарно-матеріальних цінностей. Крім
того, з аналізу податкової звітності
ТОВ «Фірма «ГФ», ТОВ «Скай Лінк
Україна», ТОВ «Харті Тріотек Груп», ТОВ
«Тример ЛТД», ТОВ «Аведат-Ком», ТОВ
«Леміш Груп» вбачається, що вказані
контрагенти не мають
адміністративно-господарських та
трудових ресурсів для виконання такого
роду операцій. Додатково посилаються
на розбіжності по додатку 5 декларацій
по податку на додану вартість та про
скасування свідоцтва платника податку
на додану вартість ТОВ «Тример ЛТД» від
17.09.2009 р., ТОВ «Аведат Ком» від 06.06.2008 р.,
ТОВ «Харті Тріотек Груп» від 16.02.2010 р.
Сукупність вказаних обставин, на думку
посадових осіб, є достатніми для
твердження про невідповідність
правочинів, вчинених ПП ОСОБА_1 з ТОВ
«Фірма «ГФ», ТОВ «Скай Лінк Україна»,
ТОВ «Харті Тріотек Груп», ТОВ «Тример
ЛТД», ТОВ «Аведат-Ком», ТОВ «Леміш Груп»
вимогам ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України як
наслідок про їх нікчемність.

Досліджуючи ці обставини, суд першої
інстанції підставно виходив з того, що
відповідно до ч.3 ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України № 13-92 від 26.12.1992 р. до
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».
Згідно з п.5.1 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матерiальнiй або нематерiальнiй формах,
здійснюваних як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
дiяльностi. У відповідності до пп. 5.2.1 п.2
ст.5 Закону «Про оподаткування прибутку
підприємств» передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті. При цьому, слід
враховувати, що у відповідності до ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України №
13-92 від 26.12.1992 р. та пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» № 334/94-ВР від
28.12.1994 р. не підлягають включенню до
декларації документально не
підтверджені витрати. В разі
відсутності документального
підтвердження витрати визначаються у
відповідності до додатка №6 Інструкції
про прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21 квітня 1993 року № 12 та
зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України від 9 червня 1993 р. за №
64. Аналогічні вимоги містяться в Законі
України «Про податок на додану
вартість». Так, у відповідності до пп.
7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. При цьому, згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Вимоги щодо змісту податкової
накладної встановлені пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість». Як вбачається з досліджених
копій первинних документів та
податкових накладних, останні
відповідають за змістом вимогам Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та
Закону України «Про податок на додану
вартість». На момент вчинення
господарських операцій відомості про
вказаних осіб знаходилися в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців і у
відповідності до ст. 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців» є
достовірними.

На момент надання для позивача
податкових накладних ТОВ «Фірма «ГФ»,
ТОВ «Скай Лінк Україна», ТОВ «Харті
Тріотек Груп», ТОВ «Тример ЛТД», ТОВ
«Аведат-Ком», ТОВ «Леміш Груп» були в
установленому порядку зареєстровані
як платники податку на додану вартість.
Таким чином, витрати та податковий
кредит, сформовані позивачем протягом
2007-2009 рр., є документально
підтвердженими належними первинними,
розрахунковими документами та
податковими накладними. При цьому, на
момент складення вказаних документів
суб'єкти підприємницької діяльності,
що їх видавали (ТОВ «Фірма «ГФ», ТОВ
«Скай Лінк Україна», ТОВ «Харті Тріотек
Груп», ТОВ «Тример ЛТД», ТОВ
«Аведат-Ком», ТОВ «Леміш Груп»), були
наділені правоздатністю та необхідним
обсягом дієздатності. Посилання
податкового органу на відсутність
товарно-транспортних накладних, як на
доказ для підтвердження факту
безтоварності господарських операцій
ПП ОСОБА_1 з ТОВ «Фірма «ГФ», ТОВ «Скай
Лінк Україна», ТОВ «Харті Тріотек
Груп», ТОВ «Тример ЛТД», ТОВ
«Аведат-Ком», ТОВ «Леміш Груп», не
беруться судом до уваги, так як згідно з
досягнутими домовленостями доставка
товарно-матеріальних цінностей
здійснювалася за рахунок
постачальників, як наслідок, в силу
об'єктивних обставин у ПП ОСОБА_1
відсутні товарно-транспортні накладні.
Окрім вказаного, товарно-транспортна
накладна не є документами податкового
обліку.

Крім того, як вбачається з акта
перевірки, товарно-матеріальні
цінності, придбані ПП ОСОБА_1 в ТОВ
«Фірма «ГФ», ТОВ «Скай Лінк Україна»,
ТОВ «Харті Тріотек Груп», ТОВ «Тример
ЛТД», ТОВ «Аведат-Ком», ТОВ «Леміш Груп»
в наступному реалізовувалися ПП «Яшма»
на загальну суму 5761 900 грн. з ПДВ; АТЗТ
«Рівне буд» на суму 41600 грн. з ПДВ; ПП
«Вітол-Валмар» на суму 52400 грн. з ПДВ; ПП
«Мілар» на суму 63800 грн. з ПДВ; СПД
Лешкевич на суму 142900 грн. з ПДВ; ТОВ
«Західспецпрофіль» на суму 309100 грн. з
ПДВ, ТОВ «Кортакоз» на суму 74200 грн. з
ПДВ.

При цьому, скаржник не заперечував
вчинення вказаних господарських
операцій та приймав як правомірно
сформовані ПП ОСОБА_1 протягом 2007-2009 рр.
валові доходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Ч. 5 ст. 203 ЦК
України передбачено, що правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Відповідно до ч. 2 ст. 228 ЦК України
правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Матеріалами справи підтверджується
реальність господарських операцій ПП
ОСОБА_1 з ТОВ «Фірма «ГФ», ТОВ «Скай Лінк
Україна», ТОВ «Харті Тріотек Груп», ТОВ
«Тример ЛТД», ТОВ «Аведат-Ком», ТОВ
«Леміш Груп».

Посилання податкового органу на
розбіжності по додатку 5 декларації по
податку на додану вартість та
розбіжності по деклараціях по податку
на прибуток підприємств між даними ПП
ОСОБА_1 та даними його контрагентів, на
думку суду, не є доказом для твердження
про нікчемність вчинених правочинів.
За умови недотримання ТОВ «Фірма «ГФ»,
ТОВ «Скай Лінк Україна», ТОВ «Харті
Тріотек Груп», ТОВ «Тример ЛТД», ТОВ
«Аведат-Ком», ТОВ «Леміш Груп» правил
податкового обліку результатів
фінансово-господарської діяльності,
відповідальність наступає для
вказаних осіб, а не для ПП ОСОБА_1
Додатково слід зазначити, що ТОВ «Фірма
«ГФ» та ТОВ «Леміш Груп», залучені у
вказаній справі як треті особи,
підтвердили факт вчинення
господарських операцій з ПП ОСОБА_1

З урахуванням наведеного вище, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що твердження посадових осіб
ДПІ у м. Рівне про нікчемність
правочинів ПП ОСОБА_1 з ТОВ «Фірма «ГФ»,
ТОВ «Скай Лінк Україна», ТОВ «Харті
Тріотек Груп», ТОВ «Тример ЛТД», ТОВ
«Аведат-Ком», ТОВ «Леміш Груп» є
суперечливими та не ґрунтуються на
належних та допустимих доказах, як
наслідок, є надуманими. В той же час,
позивачем підтверджено факт
реальності здійснення господарських
операцій з придбання
товарно-матеріальних цінностей у ТОВ
«Фірма «ГФ», ТОВ «Скай Лінк Україна»,
ТОВ «Харті Тріотек Груп», ТОВ «Тример
ЛТД», ТОВ «Аведат-Ком», ТОВ «Леміш Груп»
та їх наступної реалізації ПП «Яшма»,
АТЗТ «Рівне буд», ПП «Вітол-Валмар», ПП
«Мілар», СПД Лешкевич, ТОВ
«Західспецпрофіль», ТОВ «Кортакоз» з
отриманням відповідних прибутків.

За таких обставин, суд першої інстанції
підставно визнав доводи податкового
органу щодо порушення ПП ОСОБА_1 ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України №
13-92 від 26.12.1992 р. та пп.7.4.1, пп.7.4.4 п.7.4, ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997 р. такими,
що не відповідають фактичним
обставинам справи та є надуманими.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Суд дійшов
висновку, що відповідач не довів
правомірності прийнятих податкових
повідомлень - рішень від № /0/17-122
від 11.06.2010 року про донарахування
податку з доходів фізичних осіб в сумі
595827,51 грн. та № /0/17-122 від 11.06.2010
року про донарахування податку на
додану вартість в сумі 1553263,50 грн.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та
ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. У відповідності до
вимог ст.71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В світлі наведеного, суд першої
інстанції підставно дійшов висновку
про недоведеність скаржником
стверджуваних ним фактів порушення
податкового законодавства.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.
Скаржник у встановленому законом
порядку не довів наявність
передбачених законом підстав для
скасування постанови суду, не надав
інших доказів, які б не подавались суду
першої інстанції з обґрунтуванням
неможливості їх подання такому суду.

Враховуючи наведене, судове
рішення відповідає закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне
залишити без задоволення, постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 29.09.2010 р. у
справі №2а-3865/10/1770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили, шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Шавель Р.М.

Савицька Н.В.