Справа № 813/8636/13а
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
Справа № 876/3422/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Качмара В.Я., Кушнерика М.П.

з участю секретаря
Рак Х.І.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Маркіної Л.Г.,

розглянувши в відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Державної виконавчої служби України на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до Державної виконавчої
служби України про визнання
протиправною бездіяльності, дій та
рішення,-

в с т а н о в
и в:

ОСОБА_3 звернулася в суд з
адміністративним позовом до Державної
виконавчої служби України про визнання
протиправною бездіяльності, дій та
рішення.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2014
року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України по
розгляду заяви ОСОБА_3 про зняття
арешту з майна від 18.09.2013 року. Визнано
неправомірними дії відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
щодо накладення арешту на квартиру
АДРЕСА_1. Визнано протиправною та
скасовано постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони його
відчуження від 28.05.2012 року серія ВП
№27374522, винесену старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України, в частині накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1. В решті
частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції Державна виконавча
служба України оскаржила її, подавши до
Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана
постанова є незаконна і необґрунтована
та прийнята з неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, при невідповідності
висновків суду обставинам справи і
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову в задоволенні
позову, оскільки дії державних
виконавців є правомірними. Так, на
виконання до відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України надійшов виконавчий
лист № 2-303, виданий 03.06.2011 року
Личаківським районним судом м. Львова
про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Банк Кіпру» заборгованості за
Кредитним договором № ID145 від 04.07.2008 в
розмірі 832 250,94 доларів США та
заборгованості за Кредитним договором
№ ID 146 від 04.07.2008 року в розмірі 4 208 570,43
грн., разом 10 820 88,02 грн. та судові
витрати в розмірі 1 730 грн. В процесі
здійснення ВП №27374522 старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України 28.05.2012 року винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, а саме: на квартиру АДРЕСА_1.
З метою встановлення зареєстрованого
за боржником майна державним
виконавцем неодноразово (25.07.2011 року,
13.09.2011 року, 30.11.2011 року), скеровувались
запити в Львівське обласне бюро
технічної інвентаризації, у відповідь
на які останнє листом від 11.01.2012 року
повідомило, що станом на 06.01.2011 року за
ОСОБА_4 зареєстровано 2 об'єкти
нерухомого майна, серед яких квартира
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності від 29.06.2006 року.

Представник Державної виконавчої
служби України в судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримала, просить
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2014
року скасувати та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні
позову.

Представник ОСОБА_3 в судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України заперечив,
просить постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 28
лютого 2014 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга
Державної виконавчої служби України
підлягає до часткового задоволення, а
провадження в справі слід закрити,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
перебуває виконавчий лист № 2-303,
виданий 03.06.2011 року Личаківським
районним судом м. Львова про стягнення
з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Кіпру»
заборгованості за Кредитним договором
№ ID145 від 04.07.2008 в розмірі 832 250,94 доларів
США та заборгованості за Кредитним
договором № ID 146 від 04.07.2008 року в
розмірі 4 208 570,43 грн., разом за обома
кредитними договорами 10 820 88,02 грн. та
судові витрати в розмірі 1 730 грн.

28.05.2012 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
ДВС України Гречухом О.Я. винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
ВП № 27374522, згідно якої накладено арешт
на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру
АДРЕСА_4.

Як вбачається з витягу з Реєстру прав
власності на нерухоме майно, квартира
АДРЕСА_1 належить на праві приватної
власності ОСОБА_3 на підставі
нотаріально посвідченого за
реєстраційним №6735 від 26.12.2008 року
договору дарування.

Тобто, колегія суддів приходить до
висновку, що в даному випадку виник
спір щодо неправомірного накладення
арешту на майно - квартири АДРЕСА_1, що
належить позивачці на праві приватної
власності.

Як вбачається з п.17 Постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
від 13.12.2010 року №3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», судам при розгляді справ з
приводу оскарження дій державного
виконавця стосовно арешту майна
боржника потрібно враховувати, що в
межах ст.181 КАС України розглядаються
вимоги щодо арешту (опису) майна, які не
пов'язані зі спором про право на це
майно.

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у своїй постанові Пленуму № 6 від
07.02.2014 року «Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судових рішень у цивільних справах», в
а.4 п.24 постанови зазначив, що вимоги
інших осіб щодо належності їм, а не
боржникові майна, на яке накладено
арешт, вирішуються шляхом пред'явлення
ними відповідно до правил судової
юрисдикції позову до боржника та особи,
в інтересах якої накладено арешт, про
визнання права власності на це майно і
зняття з нього арешту. У такому ж
порядку розглядаються вимоги осіб, які
не є власниками майна, але володіють
ним на законних підставах. Орган
державної виконавчої служби у
відповідних випадках може бути
залученим судом до участі у справі як
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що в даному випадку ОСОБА_3
мала б захистити своє право шляхом
звернення до загального місцевого суду
з позовом про зняття арешту зі свого
майна, в порядку ЦПК України, а не
оскаржувати дії, бездіяльність і
рішення державного виконавця, оскільки
такі вимоги не підвідомчі окружному
адміністративному суду і такий позов
не слід розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції допустив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи та питання, а тому така
постанова підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 88 КАС України суд
відстрочив сплату судового збору,
враховуючи відсутність коштів для його
оплати на рахунках апелянта.
Відповідно до п.5 ч.1 ст. 7 Закону України
«Про судовий збір» сплачена сума
судового збору повертається в разі
закриття провадження по справі.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за можливе не стягувати судовий збір з
Державної виконавчої служби України.

Відповідно до ст.203 КАС України,
постанова або ухвала суду першої
інстанції скасовується в апеляційному
порядку і позовна заява залишається
без розгляду або провадження в справі
закривається з підстав, встановлених
відповідно статтями 155 і 157 цього
Кодексу.

Згідно п.1 ч.1 ст.157 КАС України, суд
закриває провадження в справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2014
року у справі №813/8936/13-а слід скасувати,
а провадження в справі закрити на
підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України.

Керуючись ст.ст.157,195,198,202,203,206,254 КАС
України, суд

у х в а л
и в :

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України
задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2014
року у справі №813/8936/13-а - скасувати, а
провадження в справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
В.Я.Качмар

М.П.Кушнерик

Ухвала в повному обсязі виготовлена 08
травня 2014 року.