Справа № 1570/3816/2012
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1570/3816/2012

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Тарасишина О.М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 04 березня 2014 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Котовської міжрайонної прокуратури
Одеської області про визнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
окружного суду із позовом до
Котовської міжрайонної прокуратури
Одеської області про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 24 липня 2012
року адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено повністю. Визнано
протиправною бездіяльність Котовської
міжрайонної прокуратури Одеської
області в частині ненадання в 5-ть
робочих днів з дня отримання запиту
письмової відповіді по суті
інформаційного запиту ОСОБА_1 від 24.04.2012
року. Визнано надання інформації у
листі №16-1514-12 від 23.05.2012 року Котовським
міжрайонним прокурором Одеської
області радником юстиції Сівун В.Т. на
інформаційний запит ОСОБА_1 від 24.04.2012
року неповною. Зобов'язано Котовську
міжрайонну прокуратуру Одеської
області надати відповідь по суті на
інформаційний запит ОСОБА_1 від 24.04.2012
року. Судові витрати розподілено
відповідно до ст.94 КАС України.

15.08.2012 року за вих. №25217/12 дана
адміністративна справа №1570/3816/2012 разом
з апеляційною скаргою прокуратури була
направлена до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

17.08.2012 року до Одеського окружного
адміністративного суду надійшла заява
ОСОБА_1 про ухвалення по даній справі
додаткового судового рішення, яка
обґрунтована тим, що постановою
Одеського окружного адміністративного
суду від 24.07.2012 року конкретно не було
вирішено питання стосовно розподілу
усіх реально понесених ним судових
витрат. В цій заяві позивач просив
окружний суд прийняти додаткову
постанову, якою стягнути з Державного
бюджету України усі судові витрати в
загальному розмірі 640,20 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.03.2013 року
вказану вище постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
24.07.2012 року залишено без змін.

16.05.2013 року дана справа повернулася з
Одеського апеляційного
адміністративного суду до Одеського
окружного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного
адміністративного суду від 22 липня 2013
року у задоволені заяви ОСОБА_1 щодо
ухвалення додаткового судового
рішення відмовлено у повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено
без задоволення, а вказану вище ухвалу
окружного суду від 22.07.2013 року -
залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 23 січня 2014 року вищевказану
ухвалу Одеського окружного
адміністративного суду від 22.07.2013 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 16.10.2013 року
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

20.02.2014 року вказана справа надійшла з
ВАС України до суду 1-ї інстанції.

Додатковою постановою Одеського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2014 року заяву ОСОБА_1 щодо
ухвалення додаткового судового
рішення задоволено частково. Прийнято
по справі додаткову постанову, якою
стягнуто з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі
32,82 грн. В іншій частині заяви
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною вище
додатковою постановою суду 1-ї
інстанції, позивач ОСОБА_3 25.03.2014 року
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом
матеріального і процесуального права,
просив скасувати цю постанову від
04.03.2014р. та ухвалити нове - про стягнення
всієї суми понесених ним судових
витрат.

28.03.2014 року вказана справа, разом з
апеляційною скаргою позивача, надійшла
до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою судді від 01.04.2014р. було відкрито
апеляційне провадження.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та/або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши заяву, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, заяву позивача та враховуючи
ухвалу ВАС України від 23.01.2014 року,
судова колегія вважає, що дана
апеляційна скарга позивача підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Вирішуючи спірне питання та частково
задовольняючи заяву позивача, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що останній
фактично поніс лише тільки судові
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору в сумі 32,82 грн., інші ж витрати ним
не підтверджено належними і
беззаперечними доказами.

Проте, колегія суддів апеляційного
суду, уважно дослідивши матеріали
справи та наявні в ній докази, а також
приймаючи до уваги ухвалу ВАС України
від 23.01.2014 року, не може повністю
погодитися з такими висновками суду 1-ї
інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.168 КАС
України, суд, що ухвалив судове рішення,
може за заявою особи, яка брала участь у
справі, чи з власної ініціативи
прийняти додаткову постанову чи
постановити додаткову ухвалу у
випадку, якщо судом, зокрема, не було
вирішено питання про судові витрати.

При чому, слід звернути увагу на те, що
ч.1 ст.168 КАС України визначено, що
питання про ухвалення додаткового
судового рішення може бути заявлено до
закінчення строку на виконання
судового рішення.

А відповідно до змісту приписів
ст.ст.98,206,207 КАС України, суд
апеляційної інстанції вирішує питання
щодо розподілу судових витрат в
резолютивній частині своєї постанови
або ухвалою.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
а саме з постанови Одеського окружного
адміністративного суду від 24.07.2012 року,
яка ухвалою суду апеляційної інстанції
від 19.03.2013 року залишена без змін, судом
1-ї інстанції при ухваленні вказаного
судового рішення дійсно не було
конкретно вирішено питання щодо
розподілу судових витрат, а саме
зазначено, що судові витрати необхідно
розподілити відповідно до ст.94 КАС
України.

Як слідує з ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

При цьому, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що за правилами
ст.ст.94,168 КАС України, для вирішення
питання щодо розподілу судових витрат
має значення те, що заявлено воно може
бути до закінчення строку на виконання
судового рішення та якщо у особи наявні
документально підтвердженні докази
понесення таких.

Таким чином, з огляду на те, що
документальні підтвердження понесення
судових витрат можуть бути отриманні
особою і після розгляду справи, як в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції, то законодавець
передбачив можливість вирішення цього
питання шляхом постановлення
додаткової ухвали після постановлення
судового рішення по суті спору, але до
закінчення виконання такого рішення.

Так, з матеріалів справи та заяви
позивача про ухвалення додаткового
рішення видно, що останній просить
стягнути з Державного бюджету України
судові витрати в загальному розмірі 640
грн. 20 коп., які, в свою чергу,
складаються:

- зі сплаченого при подачі позову
судового збору в сумі 32,82 грн.;

- витрат на проїзд, т.б. пов'язаних з
прибуттям позивача до окружного суду
(м.Одеса) з іншого населеного пункту
(с.Борщі Котовського району Одеської
області) - в сумі 78 грн. (т.б. 4 х 18 грн.
(проїзд електричкою 18.07.2012р., 24.07.2012р. в
обидві сторони) + 4 х 1,50 грн. (проїзд
трамваєм від з/вокзалу до
місцезнаходження суду в обидві
сторони));

- компенсації за відрив від
звичайних занять в сумі 100,18 грн. (т.б. 1102
грн. (мінімальна ЗП) : 22 (робочі дні у
липні 2012р.) = 50,09 грн. х 2 дні);

- добових витрат в сумі 429,20 грн.
(т.б. 214,60 грн. х 2 доби (18.07.2012р., 24.07.2012р.)).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем при подачі даного позову
сплачено судовий збір в сумі 32,82 грн.,
який документально підтверджено
відповідною квитанцією від 15.06.2012р.
(а.с.1а) і який дійсно підлягає стягненню
на його користь, що в свою чергу, було
правильно вирішено судом 1-ї інстанції.

Проте, що ж стосується інших судових
витрат, тобто витрат за проїзд в сумі 78
грн., компенсації за відрив від
звичайних занять в сумі 100,18 грн. та
добових витрат в сумі 429,20 грн., в
стягненні яких окружним судом було
відмовлено, судова колегія зазначає
наступне.

Відповідно до положень ч.2 ст.91 КАС
України, стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення і яка не є
суб'єктом владних повноважень, та її
представнику сплачуються іншою
стороною добові (у разі переїзду до
іншого населеного пункту), а також
компенсація за втрачений заробіток чи
відрив від звичайних занять. При цьому,
компенсація за втрачений заробіток
обчислюється пропорційно від розміру
середньомісячного заробітку, а
компенсація за відрив від звичайних
занять - пропорційно від розміру
мінімальної заробітної плати.

Проте, частиною 3 цієї ж статті, в свою
чергу, передбачено, що граничний розмір
компенсації за судовим рішенням витрат
сторін та їхніх представників, що
пов'язані із прибуттям до суду,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Так, п.5 Постанови Кабінету Міністрів
України від 27.04.2006 року №590 «Про
граничні розміри компенсації витрат,
пов'язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави»
встановлено що витрати, пов'язані з
переїздом до іншого населеного пункту
та за наймання житла - стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення і
яка не є суб'єктом владних повноважень,
та її представникові, а також свідкам,
спеціалістам, перекладачам та
експертам не можуть перевищувати
встановлені законодавством норми
відшкодування витрат на відрядження.

Як вбачається зі змісту приписів
Постанов КМ України №710 від 01.07.1996р.
«Про затвердження Інструкції про
порядок і розміри компенсації
(відшкодування) витрат та виплати
винагороди особам, що викликаються до
органів досудового розслідування,
прокуратури, суду або до органів, у
провадженні яких перебувають справи
про адміністративні правопорушення, та
виплати державним спеціалізованим
установам судової експертизи за
виконання їх працівниками функцій
експертів і спеціалістів» та №98 від
02.02.2011р. «Про суми та склад витрат на
відрядження державних службовців, а
також інших осіб, що направляються у
відрядження підприємствами,
установами та організаціями, які
повністю або частково утримуються
(фінансуються) за рахунок бюджетних
коштів» розмір «добових», тобто витрат
на харчування та інші особисті потреби
сторони у разі переїзду до іншого
населеного пункту, на момент
виникнення спірних правовідносин,
складав 30 грн. на добу, а не 214,60 грн. як, в
свою чергу, помилково зазначив позивач,
не надавши при цьому розрахунку цієї
суми.

При цьому, слід вказати, що позивач,
заявляючи цю суму «добових» в розмірі
214,60 грн. посилався на положення
пп.140.1.7 п.140.1 ст.140 та пп.165.1.11 п.165.1 ст.165
Податкового кодексу України, однак, з
огляду на зміст цих норм, останні
регулюють виключно лише порядок
визначення об'єкта оподаткування, а не
компенсацію судових витрат, пов'язаних
з розглядом конкретної
адміністративної справи.

Як встановлено судовою колегією з
матеріалів справи, даний позов
розглядався по суті судом 1-ї інстанції
в 2-х судових засіданнях - 18.07.2012р. та
24.07.2012р., які, в свою чергу, були
призначені відповідно на 15.45 та 14.30.
(а.с.21,47).

Так, на підтвердження своїх вимог про
відшкодування судових витрат, що
пов'язані із прибуттям до суду з іншого
населеного пункту, позивач надав до
суду 1-ї інстанції оригінали 4-х
проїзних квитків для проїзду в
міському електротранспорті від
ст.Борщі Котовського району (де позивач
фактично проживає) до ст.Одеса-Головна
(і обратно) датовані 18.07.2012р. та 24.07.2012р.
на загальну суму 78 грн. (з яких: 4 х 18 грн.
= 74 грн. - проїзд електричкою в обидві
сторони; + 4 х 1,50 грн. = 6 грн. - проїзд
трамваєм від з/вокзалу до
місцезнаходження суду в обидві
сторони).

Вказані квитки, на думку судової
колегії, повністю відповідають вимогам
Податкового кодексу України,
«Положення про форму та зміст
розрахункових документів» (затв.
наказом ДПА України №614 від 01.12.2000р.) та
«Порядку оформлення розрахункових і
звітних документів при здійсненні
продажу проїзних та перевізних
документів на залізничному
транспорті» (затв. наказом
Міністерства транспорту України та ДПА
України №712/431 від 24.10.2001р.) та являються
належними доказами понесених
позивачем витрат при розгляді даної
адміністративної справи судом 1-ї
інстанції.

Стосовно питання про відшкодування
витрат позивача, пов'язаних з його
відривом від звичайних занять на
загальну суму 100,18 грн. (т.б. 1102 грн.
(мінімальна ЗП) : 22 (робочі дні у липні
2012р.) = 50,09 грн. х 2 дні), то судова колегія
вважає, що позивач, перебуваючи 18.07.2012р.
та 24.07.2012р. - з 4-ї години ранку до 21-ї
години поза межами свого місця
проживання - с.Борщі Котовського
району, в зв'язку з участю в судових
засіданнях суду 1-ї інстанції та
необхідністю переїзду з іншого
населеного пункту до місцезнаходження
окружного суду, дійсно був відірваний
від своїх повсякденних звичайних
занять, а тому, відповідно, останній,
згідно із ч.2 ст.91 КАС України, має право
на таку грошову компенсацію.

Окрім того ж, ще слід вказати, що згідно
із вимогами ст.ст.11,71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Таким чином, враховуючи вищезазначене
та оцінивши наявні в матеріалах справи
докази в їх сукупності, судова колегія
приходить до висновку про повне
задоволення заяви позивача в частині
стягнення судових витрат, пов'язаних зі
сплатою судового збору в сумі 32,82 грн.,
із проїздом з іншого населеного пункту
до місцезнаходження суду в сумі 78 грн.
та компенсацією за відрив від
звичайних занять в сумі 100,18 грн., а
також про часткове задоволення його
заяви в частині стягнення «добових» на
суму 60 грн.

Отже, за таких обставин, судова колегія
вважає, що судом першої інстанції, в
даному випадку, було порушено норми
матеріального і процесуального права,
що, в свою чергу, призвело до
неправильного вирішення питання, до
того ж, висновки суду не відповідають
обставинам справи та ґрунтуються на
невірному тлумаченні норм діючого у
цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Таким чином, виходячи з
вищевикладеного, колегія суддів, діючи
виключно в межах вимог заяви позивача
та доводів його апеляційної скарги,
відповідно до ч.2 ст.11 та ст.202 КАС
України, приходить до висновку про
наявність усіх законних підстав для
скасування додаткової постанови суду
1-ї інстанції та прийняття нової
додаткової постанови про часткове
задоволення заяви.

Керуючись ст.ст.87,94,98,168,195,197,198,202,205,207,254
КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Додаткову постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 04
березня 2014 року - скасувати та прийняти
нову додаткову постанову, якою заяву
ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати по
справі №1570/3816/2012, пов'язані зі сплатою
судового збору в сумі 32,82 грн., із
проїздом з іншого населеного пункту до
місцезнаходження суду в сумі 78 грн.,
компенсацією за відрив від звичайних
занять в сумі 100,18 грн. та «добові» в
сумі 60 грн.

В іншій частині заяви ОСОБА_1 -
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко