Справа № 803/478/14
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року Справа № 803/478/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Ксензюка А.Я.,

при секретарі судового засідання
Піянзіну О.К.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Гордійчук
О.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся з адміністративним позовом
до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області (далі - Луцька ОДПІ ГУ
Міндоходів у Волинській області) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від 23
квітня 2013 року № , від 23 квітня 2013
року № та від 27 травня 2013 року №
.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач виніс податкові
повідомлення-рішення від 23 квітня 2013
року № та від 23 квітня 2013 року №
на підставі акту від 18 березня 2013
року № 1535/17.2/НОМЕР_4 та податкове
повідомлення-рішення від 27 травня 2013
року № на підставі акту від 19
квітня 2014 року № 2434/17.2/НОМЕР_4. Вважає,
що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийняті з
порушенням основних принципів
адміністративного судочинства,
передбачених частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, а тому підлягають скасуванню.

В судовому засіданні позивач
адміністративний позов підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві,
просив визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 23 квітня 2013
року № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) на 167 053 грн.
75 коп., в тому числі за основним
платежем в сумі 133 643 грн. та за
штрафними (фінансовими санкціями) в
сумі 33 410 грн. 75 коп.; від 23 квітня 2013 року
№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на 223 512 грн. 14 коп., в тому
числі за основним платежем в сумі 184 603
грн. 86 коп. та штрафними (фінансовими
санкціями) в сумі 38 908 грн. 28 коп.; від 27
травня 2013 року № , яким зменшено
бюджетне відшкодування з ПДВ на 127 086
грн., в тому числі за основним платежем
на 84 724 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями на 42 362 грн.

Представник відповідача в поданому
письмовому запереченні від 10 квітня 2014
року та в судовому засіданні
пред'явленні позовні вимоги
заперечила, посилаючись на
правомірність висновків податкового
органу, зроблених при проведенні
перевірки та вважає, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення від 23
квітня 2013 року № , від 23 квітня 2013
року № та від 27 травня 2013 року №
сформовані у відповідності до
норм діючого законодавства і підстав
для їх скасування немає. Просила в
задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення, доводи та
заперечення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши подані суду
письмові докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов до задоволення не підлягає з
таких підстав.

Судом встановлено, що Луцькою ОДПІ
Волинської області Державної
податкової служби, правонаступником
якої є Луцька ОДПІ ГУ Міндоходів у
Волинській області в період з 18 лютого
2013 року по 11 березня 2013 року проведено
документальну позапланову перевірку
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 за період з 8
лютого 2010 року по 31 грудня 2012 року, за
результатами якої складено акт від 18
березня 2013 року за № 1535/17.2/НОМЕР_4.

Перевіркою встановлено порушення:

- статті 4 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» в редакції від 28
червня 1999 року № 746/99 (із змінами та
доповненнями, внаслідок чого
встановлено перевищення обсягу
виручки на спрощеній системі
оподаткування;

- пункту «а» частини першої статті 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22 травня 2003 року №
889-IV, підпункту «а» пункту 176.1 статті 176
Податкового кодексу України (із
змінами та доповненнями), неналежне
ведення обліку доходів та витрат за 2010 -
2012 роки;

- розділу IV статті 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26 грудня 1992
року № 13-92 (із змінами та доповненнями),
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 22 травня 1997 року №
283/97-ВР (із змінами та доповненнями),
підпункту 138.1.1 пункту 138.1, підпункту
138.10.2 пункту 138.10 статті 138, підпунктів
139.1.1, 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 164.1
статті 164, пунктів 177.2, 177.4 статті 177
Податкового кодексу України, занижено
чистий дохід за 2010 рік на суму 193 138 грн.
14 коп., 2011 рік - 568 176 грн. 95 коп. та за 2012
рік - 368 655 грн. 55 коп., в результаті чого
підлягає сплаті податок з доходів
фізичних осіб на суму 184 603 грн. 86 коп., а
саме за 2010 рік - 28 970 грн. 72 коп., за 2011 рік
- 95 536 грн. 90 коп. та за 2012 рік - 60 096 грн. 24
коп.;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 192.1 статті
192, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10
статті 201 Податкового кодексу України,
завищено значення рядка 24 декларації
за 2012 року на суму 130 574 грн. та підлягає
сплаті ПДВ на загальну суму 133 643 грн., в
тому числі за січень 2011 року в сумі 2 350
грн., за лютий 2011 року в сумі 910 грн., за
березень 2011 року в сумі 2 657 грн., за
квітень 2011 року в сумі 13 267 грн., за
травень 2011 року на суму 17 476 грн., за
червень 2011 року на суму 18 066 грн., за
липень 2011 року на суму 6 075 грн., за
серпень 2011 року на суму 12 775 грн., за
вересень 2011 року на суму 3 667 грн., за
жовтень 2011 року на суму 200 грн., за
травень 2012 року на суму 6 433 грн., за
червень 2012 року на суму 10 698 грн., за
липень 2012 року на суму 14 142 грн., за
серпень 2012 року на суму 10 985 грн., за
вересень 2012 року на суму 7 925 грн., за
жовтень 2012 року на суму 2 975 грн., за
листопад 2012 року на суму 2 692 грн. та за
грудень 2012 року на суму 350 грн.;

- Порядку заповнення та подання
податкової декларації з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 30 травня 1997 року № 166 (у
редакції наказу від 15 червня 2005 року №
213), наказу Державної податкової
адміністрації України від 25 січня 2011
року № 41 «Про затвердження форм та
порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість», наказу Міністерства
фінансів України від 25 листопада 2011
року № 1492 «Про затвердження форм та
порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість», заниження ПДВ, що
підлягає сплаті до бюджету за період з 1
січня 2011 року по 31 грудня 2012 року,
внаслідок чого донараховано ПДВ, що
підлягає сплаті до бюджету в сумі 133 643
грн.

За наслідками перевірки Луцькою ОДПІ
ГУ Міндоходів прийнято податкові
повідомлення-рішення від 23 квітня 2013
року № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на 167 053
грн. 75 коп., в тому числі за основним
платежем в сумі 133 643 грн. та за
штрафними (фінансовими санкціями) в
сумі 33 410 грн. 75 коп.; від 23 квітня 2013 року
№ , яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на 223 512 грн. 14 коп., в тому
числі за основним платежем в сумі 184 603
грн. 86 коп. та штрафними (фінансовими
санкціями) в сумі 38 908 грн. 28 коп.

Крім того, Луцькою ОДПІ Волинської
області Державної податкової служби, в
період з 15 квітня 2013 року по 18 квітня 2013
року проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
правомірності нарахування суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_1 сум бюджетного
відшкодування ПДВ на рахунок платника
у банку за січень 2013 року, яка виникла
за рахунок від'ємного значення ПДВ, що
декларувалося у період з квітня 2012 року
по листопад 2012 року, за результатами
якої складено акт від 19 квітня 2013 року
за № 2434/17.2/НОМЕР_4.

Перевіркою встановлено порушення
пунктів 198.3, 198.4 статті 198 Податкового
кодексу України, а саме, завищення суми
бюджетного відшкодування з ПДВ на
рахунок платника у банку за січень 2013
року на суму ПДВ 84 724 грн.

За наслідками перевірки Луцькою ОДПІ
ГУ Міндоходів прийнято податкове
повідомлення-рішення від 27 травня 2013
року № , яким зменшено бюджетне
відшкодування з ПДВ на 127 086 грн., в тому
числі за основним платежем на 84 724 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
на 42 362 грн.

У перевіряємому періоді порядок
оподаткування доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
регулювався нормами Декрету Кабінету
Міністрів України від 26 грудня 1992 року
№ 13-92 «Про прибутковий податок з
громадян», Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб» від 22 травня
2003 року № 889-IV, а також нормами Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» в редакції від 28
червня 1999 року № 746/99 (далі - Указ).

Як вбачається з матеріалів справи, за
період з 9 лютого 2010 року по 31 грудня 2010
року підприємець ОСОБА_1 для
розрахунків з бюджетом застосовував
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності відповідно до Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» в редакції від 28
червня 1999 року № 746/99.

Відповідно до статті 1 Указу спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності запроваджується для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Статтею 5 Указу встановлено, що у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Суб'єкти малого підприємництва несуть
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання
розрахунків та сплати сум єдиного
податку згідно із законодавством
України.

На протязі 2010 року підприємець ОСОБА_1
отримав виручку від реалізації товарів
(робіт, послуг) в сумі 1 236 389 грн., чим
порушено умови Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва».

Згідно із статтею 4 Указу спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності для суб'єктів малого
підприємництва може застосовуватися
поряд з діючою системою оподаткування,
обліку та звітності, передбаченою
законодавством, на вибір суб'єкта
малого підприємництва.

Водночас підпунктами 9.12.1, 9.12.2 пункту 9.12
статті 9 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» визначено, що
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту. Якщо
фізична особа - суб'єкт підприємницької
діяльності або фізична особа, яка
сплачує ринковий збір, отримує інші
доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1
цього пункту, то такі доходи
оподатковуються за загальними
правилами, встановленими цим Законом
для платників податку, що не є такими
суб'єктами підприємницької
діяльності..

У зв'язку з вищенаведеним обсяг
виручки, отриманий підприємцем ОСОБА_1
під час перебування на спрощеній
системі оподаткування у 2010 році, що
перевищив 500 тис. гривень, є об'єктом
оподаткування за загальними правилами
оподаткування доходів від
підприємницької діяльності.

При цьому порядок визначення розміру
оподаткованого доходу фізичних
осіб-підприємців на загальній системі
оподаткування врегульований розділом
IV Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
від 26 грудня 1992 року N 13-92.

Так, статтею 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» передбачено, що
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Перевіркою повноти визначення
податкових зобов'язань за період з 1
січня 2011 року по 31 грудня 2012 року
встановлено заниження податкових
зобов'язань по ПДВ на суму ПДВ 110 730 грн.,
а саме: в порушення пункту 187.1 статті 187
Податкового кодексу України
підприємцем ОСОБА_1 занижено податкові
зобов'язання за рахунок не включення
до об'єкту оподаткування обсягів
оподатковуваних операцій від
здійснення експедиторських послуг по
перевезенню за січень - березень 2011
року на загальну суму 5 917 грн., в тому
числі за січень 2011 року - 2 350 грн., лютий
2011 року - 910 грн., березень 2011 року - 2 657
грн.; не включено до податкових
зобов'язань з ПДВ суми отриманої
експедиційної винагороди за надані
послуги за 2011 рік в сумі 53 991 грн. та 2012
рік в сумі 50 822 грн.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового
кодексу України встановлено, що базою
оподаткування є загальний
оподатковуваний дохід, з урахуванням
особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід -
будь-який дохід, який підлягає
оподаткуванню, нарахований
(виплачений, наданий) на користь
платника податку протягом звітного
податкового періоду.

Базою оподаткування для доходів,
отриманих від провадження
господарської або незалежної
професійної діяльності, є чистий
річний оподатковуваний дохід, який
визначається відповідно до пункту 177.2
статті 177 та пункту 178.3 статті 178 цього
Кодексу.

Відповідно до пунктів 177.2, 177.4 статті 177
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця. До переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Загальна сума не сплати податку з
доходів фізичних осіб отриманих від
підприємницької діяльності за 2010 - 2012
рік становить 184 603 грн. 86 коп., в тому
числі у 2010 році - 28 970 грн. 72 коп., у 2011
році - 95 536 грн. 90 коп. та у 2012 році - 60 096
грн. 24 коп.

Разом з тим, перевіркою достовірності
відображених показників у поданих
деклараціях з ПДВ (рядки 10.1 - 17) за
період з 1 січня 2011 року по 31 грудня 2012
року встановлено, що підприємцем до
складу податкового кредиту
відносилися суми ПДВ з вартості товару
по придбанню палива на суму ПДВ 172 954
грн., в тому числі, за 2011 рік на суму ПДВ
82 283 грн. та за 2012 рік на суму ПДВ 90 671
грн., що не використовувалося в
господарській діяльності та
використання якого не підтверджено в
ході перевірки.

У поданих деклараціях з ПДВ (рядки 10.1 -
16.3) за період з 1 січня 2011 року по 31
грудня 2012 року встановлено завищення
податкового кредиту на суму ПДВ 920 грн.
95 коп., зокрема, по ТзОВ «Фактор
нафтогаз» включених до податкового
кредиту у квітні 2011 року на суму ПДВ 766
грн. 78 коп. та по ТзОВ «Торговий дім
«Нафтопродукти» включених до
податкового кредиту у квітні 2011 року на
суму ПДВ 154 грн. 17 коп., які не були
пред'явлені підприємцем ОСОБА_1 під час
перевірки для підтвердження
правомірності нарахування податкового
кредиту.

Також, в ході документальної
позапланової виїзної перевірки
правомірності нарахування підприємцем
ОСОБА_1 сум бюджетного відшкодування
ПДВ на рахунок платника у банку за
січень 2013 року, встановлено завищення
суми бюджетного відшкодування з ПДВ на
рахунок платника у банку за січень 2013
року на суму ПДВ 84 724 грн. Дане порушення
зафіксоване з врахуванням результатів
планової документальної перевірки за
рахунок не включення до податкових
зобов'язань з ПДВ суми отриманої
експедиційної винагороди за надані
послуги за квітень - грудень 2012 року в
розмірі 50 822 грн., а також, у зв'язку з
тим, що підприємцем до складу
податкового кредиту відносилися суми
ПДВ з вартості товару по придбанню
палива, що не використовувалося в
господарській діяльності та
використання якого не підтверджено в
ході перевірки.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу..

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку контролюючим органом
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Законний інтерес платника податків в
проведенні органом державної
податкової служби перевірки його
діяльності з дотриманням умов,
встановлених законом, захищений
Податковим кодексом України, а саме:
правом платника податків після
закінчення перевірки та до прийняття
податкового повідомлення-рішення
надати контролюючому органу документи,
що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, не надані під час
перевірки, такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення (пункт 44.6 статті 44 Податкового
кодексу України); правом платника
податків на надання заперечень на акт
перевірки у випадку незгоди з
висновками, що в ньому викладені (пункт
86.7 статті 86 Податкового кодексу
України); правом платника податків бути
присутнім під час розгляду його
заперечень на акт перевірки; правом
платника податків оскаржити як в
адміністративному, так і в судовому
порядку податкове
повідомлення-рішення.

Як встановлено судом, позивач не
скористався правом надати до
податкового органу первинні
бухгалтерські документи на
підтвердження реальності здійснених
господарських операцій, які мають в
обов'язковому порядку бути враховані
контролюючим органом.

Проаналізувавши наведені норми
чинного законодавства, суд дійшов
висновку, що позивачем занижено
податок з доходів фізичних осіб за 2010 -
2012 рік, не підтверджено свого права на
податковий кредит і як наслідок,
завищено суму бюджетного
відшкодування, а висновки Луцької ОДПІ
ГУ Міндоходів, викладені в актах
перевірки від 18 березня 2013 року за №
1535/17.2/НОМЕР_4 та від 19 квітня 2013 року за
№ 2434/17.2/НОМЕР_4 знайшли своє
підтвердження в ході з'ясування
обставин у справі по суті, а тому
прийняті на підставі матеріалів
перевірки податкові
повідомлення-рішення від 23 квітня 2013
року № , від 23 квітня 2013 року №
та від 27 травня 2013 року № є
правомірними.

Частиною другою статті 19 Конституції
України передбачено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта
владних повноважень мають підзаконний
характер, тобто повинні бути прийняті
(вчинені) на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що визначені
законом.

Судом також приймається до уваги, що
відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частин першої, другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позивачем не спростовано належними
та допустимими доказами факти,
викладені в актах перевірки, а тому у
задоволенні адміністративного позову
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 слід
відмовити повністю.

За правилами частини третьої статті 4
Закону України «Про судовий збір», під
час подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Керуючись частиною третьою статті 160,
статтею 163 Кодексу адміністративного
судочинства України, на підставі
Податкового кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені адміністративного позову
відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_4) в дохід держави несплачений
судовий збір у сумі 6 913 (шість тисяч
дев'ятсот тринадцять) грн. 72 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя
А.Я. Ксензюк