Справа № 809/3310/13-а
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
Справа №
876/1800/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Шинкар Т.І.

суддів
Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Коломийської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 26
грудня 2013 року у справі за позовом
Приватного підприємства
«Прикарпаткабель» до Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень №, № від
18 жовтня 2013 року,-

В С Т А Н О В И В:

30.10.2013р. Приватне підприємство
«Прикарпаткабель» (далі-Товариство)
звернулося в суд з позовом до
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області (далі-ДПІ),
просить визнати протиправними та
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
18.10.2013р., яким Товариству збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток приватних
підприємств на суму 104 530,00 грн., з яких
за основним платежем - 83 624,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 20 906,00 грн., та податкове
повідомлення-рішення № від
18.10.2013р., яким Товариству збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) (далі-ПДВ) в сумі 407 582,50 грн., з
яких за основним платежем - 326 066,00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 81 516,5 грн.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 26
грудня 2013 року позов задоволено.

На постанову суду представником
Коломийської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області подано
апеляційну скаргу. На думку апелянта
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, не відповідає
фактичним обставинам справи, яку
просить скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні
адміністративного позову. В
обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що за наслідками проведеної
перевірки Товариства встановлено, що
господарські операції між позивачем та
ТзОВ «Галицька кабельна компанія»
мають ознаки нікчемності, оскільки
згідно акта Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Львова від 29.08.2013р. №44/22-10/32800603 про
неможливість проведення перевірки
ТзОВ «Галицька кабельна компанія» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за серпень 2012
року вбачається, що підприємство не
могло здійснювати господарську
діяльність з придбання товарів (робіт,
послуг) через відсутність нерухомості,
земельних ділянок і транспортних
засобів. Вважає, що відносини позивача
з ТзОВ «Галицька кабельна компанія»
спрямовані на здійснення операцій з
отримання податкової вигоди.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а тому на підставі п. 2 ч. 1 ст.
197 КАС України суд прийшов до висновку
про можливість розгляду справи у
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апелянта в
їх сукупності, заперечення позивача
щодо апеляційної скарги, приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а рішення
суду першої інстанції без змін, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Приватне підприємство
«Прикарпаткабель» є господарюючим
суб'єктом. Господарську діяльність
проводить за адресою: вул. Карпатська,
71А, м. Коломия, Івано-Франківська
області де знаходиться кабельний цех
загальною площею 351,1 кв.м., який
належить Товариству на праві приватної
власності, що підтверджується
Свідоцтвом. Окрім того, на підставі
договору оренди, для реалізації
господарської діяльності Товариство
використовує нежитлові приміщення
загальною площею 572 кв.м. та прилеглу
територію 2678 кв.м. На виробництві
працює 28 працівників.

Як вбачається з матеріалів справи, що
відповідно до наказу №193 від 27.08.2013р. та
направлень на перевірку від 09.09.2013р.
виданих ДПІ, посадовими особами
здійснено планову виїзну
документальну перевірку Товариства з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства у
період з 01.10.2010р. по 31.12.2012р., за
результатами якої складено Акт від
04.10.2013р. №415/22-01/30913256 висновками якого
не підтверджено реальність здійснення
господарських відносин із ТзОВ
«Галицька кабельна компанія», їх
реальність та повнота відображення в
обліку за серпень 2012 року на загальну
суму 1 956 391,50 грн., чим порушено вимоги
ст. 203, 215, 216 Цивільного Кодексу України
в частині недодержання вимог,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, вимоги пп. 139.1.9. п.
139.1 ст.139 Податкового кодексу України
від 02.12.2010р. №2755-VІ зі змінами та
доповненнями (далі-ПК України): зайво
віднесено до складу валових витрат та
до складу собівартості придбаних та
реалізованих товарів (робіт, послуг),
витрати по товарно-матеріальних
цінностях, які виписані для Товариства
від імені ТзОВ «Галицька кабельна
компанія» в III кварталі 2012 року в сумі 398
208,37 грн, в результаті чого занижено
податок на прибуток за III квартал 2012
року на загальну суму 83 623,76 грн., а також
порушено п.198.6 ст.198, п. 201.11 ст. 201 ПК
України, внаслідок чого завищено
податковий кредит на загальну суму 326
065,26 грн.: за серпень 2012 року 69 456,02 грн.,
за вересень 2012 року в сумі 187 823,58 грн., за
жовтень 2012 року в сумі 68 785,68 грн. в
результаті чого донараховано ПДВ в
сумі 326 065,26 грн., та відповідно занижено
суму податкового зобов'язання по ПДВ,
яка підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет в сумі 326 065,26 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ 18 жовтня
2013 року прийнято податкові
повідомлення-рішення: №, за яким
Товариству збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ в розмірі 407 582,50 грн.,
з яких за основним платежем 326 066,00грн.
та нараховані штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) 81 516,50 грн. та №,
яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на суму 104 530,00
грн., в тому числі 83 624,00 грн. за основним
платежем та застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 20
906,00 грн., з якими не погодилось
Товариство, оскарживши їх до суду.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови суду першої інстанції,
колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, в тому числі, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Як передбачено п.198.3. ст.198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, в тому числі, у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті)
та послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку. Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Згідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом ІІ цього
Кодексу.

Як це передбачено п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, не включаються до складу
валових витрат витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» №996 від
16.07.1999р., підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

У розумінні пункту 14.1.36. ПК України,
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання
доходу і проводиться такою особою
самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

З огляду на викладене, аналіз
реальності господарської діяльності
повинен здійснюватися на підставі
даних податкового, бухгалтерського
обліку платника податків та
відповідності їх дійсному
економічному змісту. Визначальним
фактором для формування податкового
кредиту платником податку на додану
вартість є подальше використання таких
товарів (основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника податку.

Як вказано в постанові суду першої
інстанції, представлені позивачем в
судовому засіданні документи свідчать
про підстави виникнення цивільних прав
та обов'язків, а також про фактичне
здійснення господарських операцій
позивачем та його контрагентом, та є
достатніми доказами на підтвердження
здійснення останніх. Факт здійснення
операцій підтверджується договорами,
податковими та видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
актом звірки, витягом з реєстру
довіреностей, іншими письмовими
доказами.

Як встановлено судом першої інстанції,
між ПП «Прикарпаткабель» (Продавець) та
ТзОВ «Галицька кабельна компанія»
(Покупець) укладено договір
купівлі-продажу №18 від 01.03.2012р., за
умовами якого Продавець зобов'язується
поставити товар у власність Покупця
товар, а Покупець - прийняти і оплатити
його на умовах цього договору. Товаром
за договором є катанка КМ-ЛП 8,
струмопровідна мідна жила (СМЖ) різних
діаметрів, дріт мідний м'який (ДММ)
різних діаметрів, дріт мідний твердий
(ДМТ) різних діаметрів, дріт
алюмінієвий м'який (АМ) різних
діаметрів, дріт алюмінієвий твердий
(АМ) різних діаметрів, катанка
алюмінієва різних марок і діаметрів,
пластик ПВХ, поліетилен. Ціна товару за
даним договором вказується в накладних
на відвантаження товару. Загальна сума
цього договору визначається сумою всіх
накладних на поставки за договором.

На підтвердження факту поставки, ТзОВ
«Галицька кабельна компанія» виписано
видаткові накладні, податкові
накладні, які відображені в реєстрах
виданих та отриманих податкових
накладних за серпень, вересень та
жовтень 2012 року. Товарно-транспортні
накладні підтверджують реальність
поставок товару між Товариством та
ТзОВ «Галицька кабельна компанія».
Розрахунки по вказаних господарських
операціях підтверджено актом взаємних
розрахунків між Товариством та ТзОВ
«Галицька кабельна компанія».

Як встановлено судом першої інстанції,
в основу висновків ДПІ про порушення
Товариством вимог податкового
законодавства покладено акт ДПІ в
Шевченківському районі м. Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області
№110/44/22-10/32800603 від 30.10.2013р. «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТзОВ «Галицька кабельна
компанія» з питань взаєморозрахунків з
ПП «Фірма-Галторг» за серпень 2012 року»,
в якому податковий орган без
дослідження жодних первинних
документів цих контрагентів по факту
придбання та реалізації сировини
(продукції), робіт (послуг), дійшов
висновку про нереальність здійснення
господарських операцій ТзОВ «Галицька
кабельна компанія» із постачальниками
та покупцями за серпень 2012 року, що
стало підставою звернення ТзОВ
«Галицька кабельна компанія» з позовом
до Львівського окружного
адміністративного суду, рішенням якого
від 07.11.2013р. у справі №813/6919/13-а визнано
протиправними дії щодо проведення
зустрічної звірки ТзОВ «Галицька
кабельна компанія» як такої, що
проведена з порушенням встановленого
законодавством порядку та зобов'язано
податковий орган відобразити в
електронній базі даних «Деталізована
інформація по платнику ПДВ щодо
результатів автоматичного
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розмірі
контрагентів на рівні ДПА України»
суми податкового кредиту та суми
податкових зобов'язань, які ТзОВ
Галицька кабельна компанія» включило
до податкових декларацій з ПДВ серпень
2012 року, яка набрала законної сили
02.12.2013р., встановлені обстави якого
відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть ті самі особи або особа,
щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з частиною 1 статті 67
Конституції України кожен зобов'язаний
сплачувати податки та збори в порядку і
розмірах, установлених законом.

За змістом частини 1 статті 228
Цивільного кодексу України (далі-ЦКУ),
правочин спрямований на незаконне
заволодіння майном держави, вважається
таким, що порушує публічний порядок, а
отже, згідно з частиною 2 згаданої
статті є нікчемним.

Як зазначено у частині 2 статті 215 ЦКУ,
визнання судами нікчемних правочинів
недійсними не вимагається. Відповідно
до ч. 1 ст. 216 ЦКУ недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім
пов'язаних з його недійсністю.

Актом перевірки підтверджено, що на
момент здійснення господарських
операцій Товариство та ТзОВ «Галицька
кабельна компанія» знаходились в
Єдиному державному реєстрі, а також
мали Свідоцтво про реєстрацію
платниками податку на додану вартість.

Товар, який був предметом
купівлі-продажу, не обмежений та не
вилучений з цивільного обороту
України. Таким чином, господарські
операції, що є предметом даного спору,
здійснювалися правоздатними
юридичними особами і по своїй суті не
суперечать інтересам держави.

Позивачем на підтвердження
обгрунтованості віднесення до складу
податкового кредиту сум ПДВ за
перевірений період надано податкові
накладні, які не мали недоліків та
порядок заповнення яких, відповідає
встановленому чинним на момент їх
виписки законодавством. Зазначені
обставини давали право позивачу
включити ПДВ в сумі 326 065,26 грн. до
складу податкового кредиту декларацій
з ПДВ серпня, вересня та жовтня 2012 року
та сформувати валові витрати у сумі 398
208,37 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
відсутність штату працівників,
основних засобів не можуть слугувати
висновками для нікчемності правочинів,
оскільки господарська діяльність може
здійснюватись шляхом залучення
трудових ресурсів та транспорту в
спосіб, зокрема, укладення
цивільно-правових угод та
господарських договорів.

Встановлений ДПІ факт відсутності
штатних працівників за результатом
аналізу податкової звітності щодо
утриманих і сплачених сум податку з
доходів останніх не може слугувати
належним доказом не використання праці
найманих осіб загалом та не є
підтвердженням вчинення безтоварних
операцій.

Акт перевірки, який є предметом
дослідження, не відповідає вимогам
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом ДПА України №984 від 22.12.2010р. та
складений без об'єктивного аналізу
господарських операцій, вчинених
Товариством і ґрунтується виключно на
припущеннях щодо безтоварності
операцій.

В підтвердження обставин реальності
господарських операцій судом береться
до уваги діяльність позивача:
Товариство, як господарюючий суб'єкт
веде діяльність з 2003 року, товар, який
визначений у дослідженому судом
Договорі, узгоджуються з предметом
діяльності Товариства: виробництво та
реалізація товарів народного
споживання; виробництво ізоляційного
дроту та кабелю; виробництво та
реалізація кабельної провідникової
продукції та іншої діяльності
відповідно до статуту.

Колегія суддів зауважує, що перелік
правочинів, які є нікчемними з огляду
вимоги ст.228 ЦК України чітко визначені
як такі, що порушує публічний порядок,
якщо були спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Окрім того слід зазначити, що
згідно ст.61 Конституції України
принципу індивідуалізації
відповідальності, Товариство не несе
відповідальності за свого контрагента,
який не виконав свого обов'язку щодо
сплати податків до бюджету,
відповідальність за такі негативні
наслідки несе саме ця особа-контрагент,
зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
податковий кредит у разі якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо цього та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту, що узгоджується з
практикою Європейського суду,
викладеною в рішенні від 22.01.2009р. у
справі «Булвес» АД проти Болгарії.

Податковим органом не подано жодних
доказів на підтвердження висновків,
викладених в акті перевірки. При цьому
слід зазначити, що одним з основних
принципі оцінки податкових спорів є
принцип презумпції добросовісності
платника, у зв'язку з яким, дії платника
податків, який має на меті одержання
податкової вигоди, економічно
виправдані, а відомості, що містяться у
податкових деклараціях, податкових
накладних та інших первинних
документах, є достовірними.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що в
силу приписів ст.72 КАС України
обов'язковими для адміністративного
суду, що розглядає справу про правові
наслідки дій чи бездіяльності особи,
щодо якої ухвалений вирок або
постанова суду, є вирок суду в
кримінальній справі або постанова
суду у справі про адміністративний
проступок, які набрали законної сили,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою, чим
зареєстроване кримінальне провадження
щодо службових осіб Товариства за
ознаками злочину передбаченого ст.212 КК
України не являється.

Доказів того, що спірні господарські
зобов'язання в судовому порядку
визнавались недійсними ДПІ суду не
надано.

Проаналізувавши зазначене колегія
суддів вважає, що наведені в акті
перевірки дані щодо ТзОВ «Галицька
кабельна компанія» є суб'єктивним
припущенням податкового органу про
неможливість здійснення
господарських операцій з ПП
«Прикарпаткабель».

Досліджені в судовому засіданні докази
підтверджують реальність здійснення
позивачем господарських операцій по
придбанню у ТзОВ «Галицька кабельна
компанія» товару, і як наслідок
правомірність формування витрат та
податкового кредиту.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги в спосіб, визначений
ст.162 КАС України, оскільки відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатні та беззаперечні докази в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, та не
довів правомірність прийнятого
рішення.

Керуючись ст. ст.160, 161, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Коломийської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області - залишити без задоволення, а
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 26
грудня 2013 року у справі №809/3310/13-а-
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш