Справа № П/811/349/14
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 рокусправа № П/811/349/14

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Дніпропетровську адміністративну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 3 лютого 2014
року у справі № П/811/349/14 за позовом
ОСОБА_1 до Держави Україна в особі її
фінансового органу - Головного
управління Державного казначейства в
Кіровоградській області про
відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 31 січня 2014 року звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Держави Україна в особі її фінансового
органу - Головного управління
Державного казначейства в
Кіровоградській області, в якому
просить:

- визнати дію посадових, службових
осіб, наділених від держави Законами
України виступати від імені Держави -
незаконними;

- визначити суму грошей до
відшкодування відповідно до Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури ту
і суду» за ст. 3 - «заробіток (дохід),
втрачений позивачем внаслідок
незаконних дій посадових, службових
осіб, діючих від імені Держави та суму
нанесеної ними моральної шкоди;

- зобов'язати управління Державного
казначейства в Кіровоградській
області надіслати заяву до Головного
управління Державного казначейства
України суму відшкодування, визначену
судом, для відшкодування за рахунок
державного бюджету.

Ухвалою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 3 лютого 2014
року відмовлено у відкритті
провадження у даній справі.

Ухвала суду мотивована тим, що спірні
відносини, які виникли між позивачем та
відповідачем не належать розгляду в
порядку адміністративного
судочинства. Крім того, суд першої
інстанції вказує на те, що вимоги
позивача щодо визнання протиправними
дій органів дізнання, попереднього
слідства і прокуратури не відноситься
до компетенції адміністративної
юрисдикції, та відповідно до приписів
пункту 2 частини 3 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, дані питання вирішуються в
порядку кримінального судочинства.

Щодо вимог позивача про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди суд
першої інстанції зробив висновок про
те, що питання про стягнення шкоди
завданої внаслідок протиправних дій
органів дізнання, досудового
розслідування та прокуратури
розглядається за спеціальним порядком
відповідно до Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду». Цим Законом
визначено, що у разі незгоди з сумою
матеріальної шкоди, яку визначив орган
досудового розслідування, особа може
звернутися до суду з позовом про
стягнення шкоди.

Не погодившись з ухвалою суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм процесуального права,
просить скасувати оскаржувану ухвалу
та направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
суд першої інстанції в оскаржуваній
ухвалі зазначив, що позивач звернувся
до суду з позовом до «Головного
управління Державного казначейства в
Кіровоградській області», однак
відповідачем у справі є «Держава
Україна в особі її фінансового органу -
Головного управління Державного
казначейства в Кіровоградській
області». Вказує на те, що суд першої
інстанції безпідставно зробив
висновок про те, що позивач просить суд
визнати протиправними дії службових
осіб, не зазначаючи яких саме, оскільки
Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» передбачено право
на відшкодування збитків, шкоди, які
понесла Держава за рахунок суб'єктів
відповідальності та визнання осіб, які
протиправними діями нанесли збитки,
шкоду. Крім того, в доводах апеляційної
скарги як на підставу для скасування
ухвали суду першої інстанції позивач
посилається на те, що підставою для
звернення до суду зокрема стали Закон
України «Про засади запобігання і
протидії корупції» та Закон України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду».

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що публічно-правовим спором за
Кодексом адміністративного
судочинства України є спір, який
випливає із здійснення суб'єктом
владних повноважень своїх
управлінських функцій.

Пунктом 2 частини 3 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що юрисдикція
адміністративних судів не поширюється
на публічно-правові справи, що належить
вирішувати в порядку кримінального
судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач просить визнати дії посадових,
службових осіб, наділених від держави
Законами України виступати від імені
Держави - незаконними, при цьому
посилається на норми Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду».

Оскільки позивач фактично оскаржує до
суду дії посадових, службових осіб
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду, суд апеляційної
інстанції, враховуючи те, що діяльність
посадових осіб вказаних органів має
свої особливості тому, що ці органи
виконують не владні управлінські
функції, а владні процесуальні функції.
Таким чином спірні відносини не є
управлінськими, та повинні
вирішуватись в порядку кримінального
судочинства.

При цьому, суд першої інстанції зробив
вірний висновок про те, що питання про
стягнення шкоди внаслідок
протиправних дій органів дізнання,
досудового розслідування, прокуратури
і суду розглядається за спеціальним
порядком відповідно до Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду». Цим Законом
визначено, що у разі незгоди з сумою
матеріальної шкоди, яку визначив орган
досудового розслідування, особа може
звернутися до суду з позовом про
стягнення шкоди. Тому, такий позов
належить розглядати в порядку
цивільно-процесуального судочинства.

Щодо доводів позивача в апеляційній
скарзі як на підставу для скасування
ухвали суду першої інстанції на те, що
суд першої інстанції в оскаржуваній
ухвалі протиправно зазначив, що
позивач звернувся до суду з позовом до
«Головного управління Державного
казначейства в Кіровоградській
області», однак відповідачем у справі є
«Держава Україна в особі її
фінансового органу - Головного
управління Державного казначейства в
Кіровоградській області», суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин 1,2 статті 50
Кодексу адміністративного судочинства
України, сторони в адміністративному
процесі є позивач та відповідача.
Відповідач в адміністративній справі є
суб'єкт владних повноважень, якщо інше
не встановлено цим Кодексом.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суб'єкт владних
повноважень - орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Кодексом адміністративного
судочинства України встановлено, що
особи, які беруть участь у справі,
повинні мати
адміністративно-процесуальну
правосуб'єктність. Статтею 48 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що здатність мати
процесуальні права та обов'язки в
адміністративному судочинстві
(адміністративна процесуальна
правоздатність) визнається за
громадянами України, іноземцями,
особами без громадянства, органами
державної влади, іншими державними
органами, органами влади Автономної
Республіки Крим, органами місцевого
самоврядування, їхніми посадовими і
службовими особами, підприємствами,
установами, організаціями (юридичними
особами). Здатність особисто
здійснювати свої адміністративні
процесуальні права та обов'язки, у тому
числі доручати ведення справи
представникові (адміністративна
процесуальна дієздатність), належить
фізичним особам, які досягли
повноліття і не визнані судом
недієздатними, а також фізичним особам
до досягнення цього віку у спорах з
приводу публічно-правових відносин, у
яких вони відповідно до законодавства
можуть самостійно брати участь.
Здатність особисто здійснювати свої
адміністративні процесуальні права та
обов'язки, у тому числі доручати
ведення справи представникові
(адміністративна процесуальна
дієздатність), належить органам
державної влади, іншим державним
органам, органам влади Автономної
Республіки Крим, органам місцевого
самоврядування, їхнім посадовим і
службовим особам, підприємствам,
установам, організаціям (юридичним
особам).

Враховуючи те, що Головне управління
Державного казначейства в
Кіровоградській області, як орган
державної влади наділений правом мати
адміністративно-процесуальну
правосуб'єктність, тобто наділений
здатністю мати процесуальні права та
обов'язки в адміністративному
судочинстві, зазначення судом першої
інстанції в оскаржуваній ухвалі
відповідача як «Головне управління
Державного казначейства в
Кіровоградській області» не є
підставою для зміни або скасування
ухвали суду першої інстанції, оскільки
вказані обставини не тягнуть за собою
ніяких правових чи процесуальних
наслідків.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції зробив висновок, що судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
підстави для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскарженої ухвали
суду відсутні.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 199,
205, 206 КАС України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а ухвалу Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 3
лютого 2014 року у справі № П/811/349/14 -
залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко