Справа № 2а-4846/10/2270
Суддя: Гулид Р.М.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року
Справа № 33095/10

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Гулида Р.М.,

суддів -
Костіва М.В., Улицького В.З.

при секретарі судового засідання -
Гелецького П.В.,

за участю:

представника позивача -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10 серпня 2010
року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення № /0/4682 від
21.06.2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся з позовом до державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення №/0/4682 від
21.06.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що податкове
повідомлення-рішення №/0/4682 від
21.06.2010 року не відповідає вимогам
діючого законодавства за таких
обставин. За результатами
документальної невиїзної перевірки
податкової декларації з податку на
додану вартість за квітень 2010 року було
складено Акт №5452/17-4/НОМЕР_1 від 07.06.2010
року, з висновками якого позивач не
згідний, вважає їх незаконними та
такими, що порушують ст.19 Конституції
України, згідно якої правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

За період роботи з 01.01.2006 року по 31.12.2008
року посадовими особами ДПІ у
м. Хмельницькому було проведено
документальну планову перевірку, за
результатами якої було складено Акт
від 07.04.2009 року№3349/17-1/НОМЕР_1, внаслідок
чого було прийняте податкове
повідомлення-рішення від 22.04.2010 року
№/0/3409. Дане податкове
повідомлення-рішення було оскаржене до
Хмельницького окружного
адміністративного суду, постанова
якого не набрала законної сили,
оскільки оскаржена до Львівського
апеляційного адміністративного суду.

В період з 17.03.2010 року по 27.04.2010 року
працівниками ДПІ у м. Хмельницькому
було здійснено планову виїзну
перевірку за період роботи з 01.01.2009 року
по 31.12.2009 року, за результатами
якої було Акт від 30.04.2009 року
№4095/17-1/НОМЕР_1, внаслідок чого було
прийняте податкове
повідомлення-рішення від 19.05.2010 року
№/0/3736. Дане податкове
повідомлення-рішення було також
оскаржене до Хмельницького окружного
адміністративного суду.

Відповідно до пп.5.2.4 п.5.2 ст.5 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" податкове зобов'язання
вважається неузгодженим до розгляду
судом справи по суті та прийняття
відповідного рішення.

Таким чином, результати вищевказаних
перевірок на момент складання Акту
№5452/17-4/НОМЕР_1 від 07.06.2010 року та
прийняття оскаржуваного в даному
позові податкового
повідомлення-рішення є неузгодженим, а
отже вимога податкового органу щодо
оформлення податкової декларації за
квітень 2010 року з ПДВ з урахуванням
висновків планових перевірок, які
оскаржувалися, є незаконною.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10 серпня
2010 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу до Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою позов задоволити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що приймаючи
оскаржувану постанову суд першої
інстанції порушив норми матеріального
права, а допущена упереджена оцінка
зібраних доказів та довільне
трактування законодавства за текстом
постанови, не відповідає фактичним
обставинам справи, що призвело до
неправильного вирішення справи по суті
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задоволити, а постанову суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нову, якою позов задоволити, мотивуючи
це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що
податковим органом проведено
документальну невиїзну перевірку
податкової декларації з податку на
додану вартість фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, поданої за
квітень 2010 року.

За результатами перевірки
працівниками ДПІ у м. Хмельницькому
було складено акт перевірки
№5452/17-4/НОМЕР_1 від 07.06.2010 року,
встановлено завищення залишку
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного звітного періоду (рядок 26
декларації за квітень 2010 року) на 425610
грн. та встановлено порушення
позивачем пп.7.7.1, п.7.7 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
внаслідок чого занижено суму ПДВ, яка
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет за підсумками поточного
звітного періоду (рядок 27 декларації за
квітень 2010 року) на 4427,00 грн..

Зменшення залишку від'ємного значення
на 425610 грн. проведено самостійно
головним державним податковим
інспектором відділу адміністрування
та відшкодування ПДВ СГД - фізичних
осіб ОСОБА_4.

Підставою для зменшення залишку
від'ємного значення на вказану суму
стало неврахування апелянтом, при
складанні податкової декларації з
податку на додану вартість за квітень
2010 року, висновків попередніх
документальних планових виїзних
перевірок (Акт від 07 квітня 2009 р.
№3349/17-1/НОМЕР_1 та Акт від 30.04.2010 р. №
4095/17-1/НОМЕР_1).

На підставі вищевказаного акту, ДПІ у м.
Хмельницькому винесено податкове
повідомлення-рішення: №/0/4682 від
21.06.2010 року, яким донараховано 5312,00
гривень податку на додану вартість, в
тому числі: 4427,00 гривень за основним
платежем та 885,00 гривень за штрафними
(фінансовими санкціями).

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні даного позову не взяв до
уваги того, що висновки вказаних актів
попередніх документальних планових
виїзних перевірок є неузгодженими,
адже матеріали цих перевірок
знаходились на різних етапах судового
розгляду.

Доказом цього були наданні суду першої
інстанції копії: акту планової
перевірки від 07.04.2009 року №
3349/17-1/НОМЕР_1; постанови Хмельницького
окружного адміністративного суду від
18.09.2009р.; заяви від 01.10.2009 р. про
апеляційне оскарження по справі №
2-а-4949/09/2270/9; апеляційної скарги від
21.10.2009 р. на постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від
18.09.2009 р.; акту планової перевірки від
30.04.2010 року № 4095/17-1/НОМЕР_1;
адміністративного позову від 04.06.2010 р.
про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення ДПІ у м.
Хмельницькому від 19 травня 2010 р.
№/0/3736, визнання незаконними
вимоги ДПІ у м. Хмельницькому щодо
зменшення залишку від'ємного значення
з податку на додану вартість та
зобов'язання ДПІ у м. Хмельницькому
утриматись від здійснення будь-яких
дій, спрямованих на примушування
зменшити залишок від'ємного значення з
податку на додану вартість.

Істотною умовою врахування висновків
перевірок податкових органів при
складанні податкової декларації є їх
узгодженість.

Пунктом 5.2.1 статті 5 Закону України від
21 грудня 2000 року № 2181-III «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», із змінами та
доповненнями (далі - Закон № 2181)
зазначено момент узгодження
податкового зобов'язання, визначеного
контролюючим органом, яке вважається
узгодженим у день отримання платником
податків податкового повідомлення, за
винятком випадків оскарження такого
повідомлення.

Відповідно до п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону №
2181 встановлено, що у разі визначення
податкового зобов'язання контролюючим
органом за підставами, зазначеними у
підпунктах "а" - "в" п. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4,
платник податків зобов'язаний погасити
нараховану суму податкового
зобов'язання протягом десяти
календарних днів від дня отримання
податкового повідомлення, крім
випадків, коли протягом такого строку
такий платник податків розпочинає
процедуру апеляційного узгодження (за
процедурами адміністративного та
судового оскарження).

Також, п.п. 5.2.5 п. 5.2 ст. 5 Закону № 2181
обумовлює, що платник податків вправі
оскаржити до суду рішення
контролюючого органу про нарахування
податкового зобов'язання у будь-який
момент після отримання відповідного
податкового повідомлення з
урахуванням строків давності. У цьому
випадку зазначене рішення
контролюючого органу не підлягає
адміністративному оскарженню.

Посадовими особами ДПІ у м.
Хмельницькому за період роботи з 01.01.2006
р. по 31.12.2008 р. було проведено
документальну планову виїзну
перевірку, за результатами якої було
складено Акт від 07 квітня 2009 р. №
3349/17-1/НОМЕР_1 (далі - Акт від 07 квітня 2009
р. №3349/17-1/НОМЕР_1), в якому зазначено, що
апелянтом порушено вимоги пп. 3.1.1, п. 3.1.,
ст.3, п.4.2, ст. 4, пп. 5.1.20, п. 5.1, ст. 5, пп. 7.3.1,
п. 7.3, пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4, ст. 7 Закону
України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» із
змінами та доповненнями, внаслідок
чого занижено податкове зобов'язання
по податку на додану вартість в сумі
98975,00 грн. та завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
26 Декларації) в сумі 384 044,00 грн. Ці
порушення стали підставою для
прийняття податкового
повідомлення-рішення від 22 квітня 2009
року №/0/3409, згідно якого мені
донараховано податкове зобов'язання по
податку на додану вартість в сумі 98 975,00
грн. та нарахована сума штрафних
(фінансових) санкцій з цього ж податку в
розмірі 49 488,00 грн..

Не погодившись з висновками
зазначеними в Акті від 07 квітня 2009 року
№ 3349/17- 1/НОМЕР_1 та податковими
повідомленнями-рішеннями від 22 квітня
2009 року №/0/3409, № /0/3410,
апелянт звернувся до суду з
адміністративним позовом про визнання
нечинними податкових
повідомлень-рішень ДПІ у м.
Хмельницькому від 22 квітня 2009 р. №
/0/3409, № /0/3410 та визнання
незаконними дій працівників ДПІ у м.
Хмельницькому.

В період з 17 березня 2010 року по 27 квітня
2010 року було здійснено планову виїзну
перевірку підприємницької діяльності
ФОП ОСОБА_2 за період роботи з 01.01.2009 р.
по 31.12.2009 р..

За результатами цієї перевірки було
складено Акт від 30.04.2010 р. № 4095/17-
1/НОМЕР_1, в висновках якого
перевіряючими було зазначено що ним
порушено вимоги пп.7.4.2 п. 7.4 ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» (зі змінами
та доповненнями) та пп. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7
Закону України від 03.04.1997 р. №168/97-ВР
«Про податок на додану вартість» (зі
змінами та доповненнями), за рахунок
чого занижено суму податку на додану
вартість, яка підлягає до сплати на
суму 182404 гривні та завищено залишок
від'ємного значення на суму 447627 грн. з
врахуванням даних попередньої
перевірки від 07.04.2009 р. акт №
3349/17-1/НОМЕР_1, оскільки ФОП ОСОБА_2
самостійно не відкориговано суму
податкового кредиту в сумі 384 044 грн.
Вказаний Акт став підставою для
прийняття податкового
повідомлення-рішення від 19
травня 2010 р. №/0/3736, яким йому було
донараховано 273 606,00 гривень податку на
додану вартість, в тому числі: 182 404,00
гривень за основним платежем та
91 202,00 гривень за штрафними
(фінансовими санкціями).

Не погоджуючись з висновками
зробленими в Акті від 30.04.2010 р. № 4095/17-
1/НОМЕР_1 та прийнятим на його підставі
податковим повідомленням-рішенням від
19 травня 2010 р. № /0/3736,
апелянт звернувся до Хмельницького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом про визнання
нечинним податкового
повідомлення-рішення ДПІ у м.
Хмельницькому від 19 травня 2010 р.
№/0/3736.

Апелянтом було подано до суду
апеляційної інстанції клопотання про
приєднання до матеріалів справи
письмових доказів, зокрема: копію
постанови Вищого адміністративного
суду України від 11 грудня 2012 року
(справа 2-а-4949/09/2270/9), яким скасовано
податкове повідомлення-рішення
№/0/3409 від 22 квітня 2009 року; копію
податкового повідомлення-рішення
№/0/3409 від 22 квітня 2009 року; копію
постанови Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2011 року (справа № 2-а-4202/10/2270),
якою визнано протиправною та скасовано
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Хмельницькому від 19 травня 2010 року
№/0/3736; копію ухвали Вищого
адміністративного суду України від 13
березня 2014 року (справа
№ 2-а-4202/10/2270); копію податкового
повідомлення-рішення №/0/3736 від 19
травня 2010 року.

Згідно абз. 6 п.п. 5.2.4 п. 5.2 ст. 5 Закону №
2181, при зверненні платника податків до
суду з позовом щодо визнання недійсним
рішення контролюючого органу
податкове зобов'язання вважається
неузгодженим до розгляду судом справи
по суті та прийняття відповідного
рішення.

Отже, донарахування суми податку на
додану вартість в розмірі 4 427 грн.
внаслідок зменшення залишку від'ємного
значення, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту наступного
звітного періоду (рядок 26 декларації за
квітень 2010 року), на суму 425 610 грн., з
метою приведення показників
декларації з ПДВ за квітень 2010 р. у
відповідність до результатів
попередніх планових виїзних перевірок
(за відсутності рішень судових органів,
які набрали законної сили) було
здійснено з порушенням норм чинного
законодавства України.

Крім цього, судом першої інстанції не
досліджено під ставності та законність
проведення невиїзної документальної
перевірки суб'єкта підприємницької
діяльності.

В акті документальної невиїзної
перевірки від 07.06.2010 р. № 5452/17-4/НОМЕР_1
зазначено, що підставою для проведення
невиїзної перевірки стали:
лист-запрошення від 21.05.2010р. № 14091/10/17-4;
п. 1 ст. 11 Закону України від 04.12.90 р. №
509-ХІІ «Про державну податкову службу в
Україні»; п. 7.4 Наказу ДПА України від
30.05.1997 р. № 166 «Про затвердження форми
податкової декларації та порядку її
заповнення і подання», зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 09.07.1997
року за № 250/2054, із змінами та
доповненнями.

Однак, колегія суддів з цими підставами
для проведення перевірки не
погоджується, оскільки жодний з цих
пунктів не може бути мотивом для
проведення невиїзної перевірки,
зважаючи на наступне.

Чинними нормативними актами України не
передбачено, що лист-запрошення може
бути підставою для документальної
невиїзної перевірки. Лист-запрошення,
це підстава для апелянта бути
присутнім на перевірці, а не документ
(наказ, розпорядження та ін.) який надає
право провести таку перевірку;

Згідно п. 1 ст. 11 Закону України від
04.12.1990 р. № 509-ХІІ «Про державну
податкову службу в Україні», із змінами
та доповненнями, посадових осіб
органів державної податкової служби
наділено загальним правом здійснювати
документальні невиїзні перевірки (на
підставі поданих податкових
декларацій, звітів та інших документів,
пов'язаних з нарахуванням і сплатою
податків та зборів (обов'язкових
платежів) незалежно від способу їх
подачі). Проте, це право обмежено
випадками, компетенцією та у порядком,
встановленими законами України.

Відповідно до п. 7.4 Наказу ДПА України
від 30.05.1997 р. № 166 «Про затвердження
форми податкової декларації та порядку
її заповнення і подання»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 09.07.1997 року за № 250/2054,
із змінами та доповненнями,
передбачено лише термін проведення
податковим органом документальної
невиїзної (камеральної) перевірки
даних, заявлених у податковій
звітності з податку на додану вартість,
а саме: протягом 30 днів, наступних за
днем отримання податкової декларації.
(пунктом 7.2 цього ж наказу уточнено, що
зареєстровані в податковій інспекції
(адміністрації) декларації підлягають
саме камеральній перевірці, а пункт 7.3
Наказу № 166 чітко вказує на додаток 2
цього наказу, яким встановлено форму
такого акту).

Згідно Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», камеральною
вважається перевірка, яка проводиться
контролюючим органом виключно на
підставі даних, зазначених у
податкових деклараціях, без проведення
будь-яких інших видів перевірок
платника податків.

Відтак, на переконання апеляційного
суду, вказану документальну невиїзну
перевірку податковим органом
проведено безпідставно.

Враховуючи вищезазначене, оскаржувана
постанова суду першої інстанції
прийнята внаслідок невірного
розумінням та тлумаченням норм
матеріального і процесуального права,
що і потягло за собою неправильне
вирішення справи по суті спору у сфері
спірних правовідносин, а тому є
обов'язковою підставою для її
скасування, згідно вимог п.4 ч.1 ст.202 КАС
України.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст. 198,
п.4 ч.1 ст. 202, ч.2 ст. 205, ст. 207, ст. 254 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - задоволити.

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10 серпня 2010
року у справі №2-а-4846/10/2270/13 - скасувати і
винести нову, якою позов задоволити,
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Хмельницькому №/0/4682 від 21.06.2010
року визнати протиправним та
скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Р.М. Гулид

Судді:
М.В. Костів

В.З. Улицький

Повний текст постанови виготовлено і
підписано 28.04.2014 року