Справа № 2а-16758/12,2004/12
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 р.
Справа № 9104/179830/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
судді Клюби В. В.

суддів:
Левицької Н. Г., Рибачука А. І.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано -
Франківського міського суду Івано -
Франківської області від 30 жовтня 2012
року про залишення позовної заяви без
розгляду по справі № 0907/16758/2012 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Івано-Франківської міської ради,
Управління Держкомзему у м. Івано -
Франківську, третя особа - ОСОБА_3 про
визнання недійсним рішення в частині
та про визнання недійсним державного
акту на право приватної власності на
землю, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Івано -
Франківського міського суду Івано -
Франківської області з
адміністративним позовом до Івано -
Франківської міської ради, Управління
Держкомзему у м. Івано - Франківську,
третя особа - ОСОБА_3, і просив визнати
недійсним рішення Івано - Франківської
міської ради №196 від 30 травня 1995 року в
частині передачі ОСОБА_3 земельної
ділянки площею 0,0538 гектара, що
знаходиться по АДРЕСА_1 та визнати
недійсним державний акт про право
власності ОСОБА_3 на цю земельну
ділянку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач у 2009 році звернувся до
Івано-Франківської міської ради із
заявою про надання дозволу на
виготовлення технічної документації
та передання земельної ділянки площею
0, 0554 гектара йому у власніть. 03 серпня
2010 року йому було надано такий дозвіл, а
14 квітня 2011 року було прийнято рішення
про затвердження технічної
документації та передання земельної
ділянки у приватну власність. 22 липня
2010 його повідомлено про відкликання
Управлінням Держкомзему у м. Івано -
Франківську свого висновоку щодо
передачі в приватну власніть земельної
ділянки у зв'язку з тим, що частина цієї
земельної ділянки раніше вже була
передана в приватну власність ОСОБА_3.
Відповідно до схеми земельної ділянки,
яка відображена у державному акті,
окрім частини земельної ділянки під
будинком, ОСОБА_3 також належить на
праві власності земельні ділянки під
двома сараями, які розташовані поблизу
квартири позивача. Вважає, що передання
земельних ділянок під сараями у
власність ОСОБА_3 є незаконним,
оскільки відсутні документи на
підтвердження того, що ці сараї
перебували у його власності. Це порушує
його права, оскільки він не має змоги
приватизувати земельну ділянку.

Ухвалою Івано - Франківського міського
суду Івано - Франківської області від 30
жовтня 2012 року адміністративний позов
ОСОБА_1 до Івано - Франківської міської
ради, Управління Держкомзему у м. Івано
- Франківську, третя особа - ОСОБА_3 про
визнання недійсним рішення в частині
та про визнання недійсним державного
акту на право приватної власності на
землю залишено без розгляду.

Не погодившись із таким судовим
рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1
подав на вказану ухвалу суду першої
інстанції до Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, у якій з посиланням на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи просить скасувати ухвалу
суду першої інстанції та направити
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, посилається на ті обставини, що
строк звернення до суду ним не був
пропущений, так як про порушене право
дізнався 22 липня 2011 року із листа
Управління Держкомзему у м. Івано -
Франківську, а 30 вересня 2011 року він в
порядку цивільного судочинства
звернувся з позовною заявою до Івано -
Франківського міського суду щодо
незаконної передачі земельної ділянки
під сараями, однак слухання справи за
його позовом не провадилось до жовтня
2012 року. 02 жовтня 2012 року судом закрито
провадження у справі, оскільки суд
першої інстанції вважав, що справа
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Особа, яка подала апеляційну скаргу
(позивач) в судове засідання не прибув,
а також не направили представників в
судове засідання відповідачі і третя
особа, хоча особи, які беруть участь у
справі, були належним чином та у
встановленому законом порядку
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

При цьому, від вказаних осіб відсутні
клопотання про розгляд справи за їх
участі чи участі їх представників.

У зв'язку з цим та у відповідності до ст.
197 Кодексу адміністративного
судочинства України, справу розглянуто
в порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
правильність правової оцінки обставин
справи та застосуванням судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про
залишення позовної заяви без розгляду,
суд першої інстанції виходив з
положень ст. 99 ч. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якою передбачено для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи шестимісячний строк, який, якщо
не встановлюється інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод та інтересів.

За висновком суду першої інстанції,
матеріалами справи підтверджується, що
позивач про порушення своїх прав
дізнався 22 липня 2011 року з листа
Управління Держкомзему у м. Івано -
Франківську, в якому його повідомили
про відкликання висновку щодо передачі
у приватну власність земельної
ділянки, а позивач не подав заяви про
поновлення пропущеного строку
звернення до адміністративного суду з
даним адміністративним позовом. Як
вважає суд першої інстанції обставин,
які б свідчили б про поважність причин
пропуску строку звернення до суду не
наведено, тому адміністративний позов
слід залишити без розгляду.

Проте, колегія суддів не погоджується
із таким висновком суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи,
Управління Держкомзему у м. Івано -
Франківську листом від 22 липня 2011 року
за №03/010 - 11/323 повідомило позивача про
те, що Управління Держкомзему у м. Івано
- Франківську відкликає свій висновок
№03 - 03 - 02/134 від 31 травня 2010 року, виданий
позивачу про погодження передачі у
приватну власність земельної ділянки
площею 0, 0554 гектара по АДРЕСА_1 у зв'язку
з тим, що ОСОБА_3 видано державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку по АДРЕСА_1 і частина земельної
ділянки уже була передана ОСОБА_3 у
приватну власність.

Відповідно до змісту наявної у
матеріалах справи позовної заяви,
позивач 30 вересня 2011 року в порядку
цивільного судочинства звернувся до
Івано - Франківського міського суду з
позовом до Івано - Франківської міської
ради, третя особа - ОСОБА_3 про визнання
недійсним рішення Івано - Франківської
міської ради №196 від 30 травня 1995 року в
частині передачі ОСОБА_3 земельної
ділянки площею 0,0538 гектара, що АДРЕСА_1
та визнання недійсним державного акта
про право власності ОСОБА_3 на цю
земельну ділянку.

Ухвалою Івано - Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 02
жовтня 2012 року провадження в справі
закрито, так як суд першої інстанції
вважав, що даний спір підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно, позивач 29 жовтня 2012 року
подав до Івано - Франківського
міського суду адміністративний позов з
тими ж самими позовними вимогами, який
оскаржуваною ухвалою Івано -
Франківського міського суду від 30
жовтня 2012 року залишено без розгляду, у
зв'язку з пропущення строку звернення
до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному
судовому рішенню та доводам особи, яка
подала апеляційну скаргу, колегія
суддів апеляційного суду виходить із
такого.

У відповідності до ст. 107 Кодексу
адміністративного судочинства України
після одержання позовної заяви суддя,
окрім іншого, з'ясовує чи належить
позовну заяву розглядати в порядку
адміністративного судочинства і суддя
відмовляє у відкритті провадження в
адміністративній справі якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства згідно
ст. 109 ч. 1 п. 1 Кодексу адміністративного
судочинства України. В подальшому
суддя з'ясовує чи подано
адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо
адміністративний позов подано з
порушенням встановленого строку
звернення до суду, то чи достатньо
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до суду поважними)

Згідно з ч. 2 ст. 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно - правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

При визначенні юрисдикції справи,
необхідно виходити з характеру
спірних правовідносин, прав та
інтересів, за захистом яких звернувся
позивач, суб'єктного складу сторін,
предмету спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 просить визнати недійсним
рішення Івано - Франківської міської
ради №196 від 30 травня 1995 року в частині
передачі ОСОБА_3 земельної ділянки, а
також державний акт на право власності
ОСОБА_3 на земельну ділянку.

При визначенні підсудності справи суд
повинен виходити із характеру спірних
правовідносин, прав та інтересів, за
захистом яких звернувся позивач чи
права інших осіб, які оспорюються
позивачем.

Звертаючись до адміністративного суду
позивач фактично мав намір захистити
порушене право на земельну ділянку.

Тобто, позивач звернувся до суду з
позовом з приводу порушеного права, а
також оспорює право власності іншої
особи, що виникають із земельних
правовідносин і бажаним для позивача
результатом є захист приватного
інтересу, а відтак даний спір не є
публічно - правовим.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного суду дійшла до висновку,
що після оформлення відповідно до
чинного законодавства права власності
на земельну ділянку виник спір про
право цивільне, а відтак і захищати
свої права та інтереси особи повинні у
способи, визначені у ст. 152 Земельного
кодексу України та ст. 16 Цивільного
кодексу України, а також у
відповідності до ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України.

У зв'язку з цим та відповідно до змісту
ст. 107 Кодексу адміністративного
судочинства України суд першої
інстанції повинен спочатку з'ясувати
чи належить позовну заяву розглядати в
порядку адміністративного
судочинства, так як до спорів, які не
підлягають розглядові в порядку
адміністративного судочинства не
можуть бути застосовані строки
звернення до адміністративного суду.

З огляду на вищевикладене суд першої
інстанції передчасно без належного
з'ясування питання, визначеного ст. 107 ч.
1 п. 4 Кодексу адміністративного
судочинства України прийшов до
висновку про подання
адміністративного позову поза межами
строку, установленого законом.

Крім цього колегія суддів апеляційного
суду вважає за необхідне наголосити на
тому, що позивач, дізнавшись 22 липня 2011
року про порушення своїх прав, 30
вересня 2011 року звернувся до суду з
цивільним позовом, за яким було
відкрито провадження в цивільній
справі і в подальшому ухвалою суду від
02 жовтня 2012 року провадження у
цивільній справі було закрито.

Вищевикладені обставини, які
залишилися поза увагою суду першої
інстанції, на думку колегії суддів
апеляційного суду, є суттєвими для
вирішення питання прийняття до
провадження місцевого
адміністративного суду даного позову.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто ухваленим
відповідно до норм матеріального права
з дотриманням процесуальних норм, та на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду з
урахуванням встановлених судом
обставин справи та доказів, вважає, що
суд першої інстанції, не дотримався
зазначених вимог.

Доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції і підтверджують порушення
судом норм процесуального права, які
призвели до неправильного вирішення
питання та невідповідність висновків
суду обставинам справи, що згідно ст. 204
Кодексу адміністративного судочинства
України є підставами для скасування
ухвали суду, яка перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направлення справи до суду першої
інстанції для продовження її розгляду.

Тому, колегія суддів вважає, що ухвалу з
наведених вище мотивів слід скасувати,
а матеріали справи за вказаним
адміністративним позовом направити до
Івано - Франківського міського суду
Івано-Франківської області для
продовження її розгляду із стадії
відкриття провадження в
адміністративній справі.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 204, 206, 211, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського
суду Івано - Франківської області від 30
жовтня 2012 року по справі №0907/16758/2012
скасувати.

Матеріали справи за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Івано - Франківської
міської ради, Управління Держкомзему у
м. Івано - Франківську, третя особа -
ОСОБА_3, про визнання недійсним рішення
в частині та про визнання недійсним
державного акту на право приватної
власності на землю направити до Івано -
Франківського міського суду Івано -
Франківської області для продовження
розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її постановлення і касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Н. Г. Левицька

А. І. Рибачук