Справа № 817/1115/14
Суддя: Друзенко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1115/14

07 травня 2014 року 15 год. 53хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Друзенко Н.В. за участю секретаря
судового засідання Ляшук Г.С. та сторін
і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник Сибірьов А.А.

відповідача 1: представник Бенедищук
І.В.

відповідача 2: Бенедищук І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Приватного акціонерного
товариства "Опорядбуд" до
Реєстраційної служби Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області Бенедищук
Інни Василівни про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство
"Опорядбуд" (далі - ПАТ "Опорядбуд")
звернулось в суд з позовом до
Реєстраційної служба Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області, Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служба Рівненського
міського управління юстиції
Рівненської області Бенедищук Інни
Василівни про визнання протиправним і
скасування рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №10004047 від 17.01.2014 року та
зобов'язання зареєструвати право
власності на будівлю: склад - майстерня,
літ. А - 1, за адресою: м. Рівне,
вул.Курчатова, 42.

Позовні вимоги в повному обсязі
підтримані представником позивача в
судовому засіданні, який на їх
обґрунтування вказав, що відмова у
державній реєстрації права власності
мотивована тим, що подані документи не
відповідають вимогам або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, зокрема до органу
державної реєстрації подано дублікат
договору купівлі-продажу державного
майна від 30.06.1993 року, а саме цілісного
майнового комплексу за адресою:
м.Рівне, вул.Курчатова, 42. Зауважив, що
відповідно до вимог частини першої
статті 19 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01.07.2004
року до переліку правовстановлюючих
документів на об'єкти нерухомості
входить договір. Також, згідно з
пунктом 27 Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №703 від 22.06.2011 року,
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, визначено, зокрема, і
укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно, чи його
дублікат. Крім того, відповідно до
підпункту 16 пункту 27 цього Порядку,
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, можуть бути і інші
документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.
Вказав, що позивачем державному
реєстратору крім дублікату договору
купівлі-продажу цілісного майнового
комплексу був наданий наказ
Регіонального відділення ФДМУ по
Рівненській області "Про підтвердження
права власності на об'єкти нерухомого
майна, які передані у власність покупцю
- державному підприємству СБМУ
"Опорядбуд" (правонаступник ПАТ
"Опорядбуд")" №194 від 18.07.2013 року, де у
складі переданих об'єктів нерухомості
зазначено такий об'єкт, як
склад-майстерня. Відтак, доводив, що
подані позивачем для реєстрації прав
власності документи та їх перелік
повністю відповідали вимогам
законодавства, а тому висновок
державного реєстратора про
неможливість встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, є безпідставним і
неправомірним. За наведеного просив
визнати протиправним і скасувати
рішення державного реєстратора і для
повного захисту прав ПАТ "Опорядбуд", -
зобов'язати відповідача зареєструвати
за позивачем право власності на склад -
майстерню.

Представник відповідача, вона ж
відповідач Бенедищук І.В., позов не
визнала, суду пояснила, що відповідно
до пункту 27 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяження, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №703 від
22.06.2011 року, для проведення державної
реєстрації заявник подає документи, що
підтверджують виникнення, перехід та
припинення права власності на нерухоме
майно. Позивачем подано
правовстановлюючий документ, а саме
дублікат договору купівлі-продажу
державного майна №1-4998 від 14.07.1993 року,
посвідчений Першою Рівненською
державною нотаріальною конторою,
державний нотаріус Олинець Т.І., про
купівлю цілісного майнового комплексу
за адресою м. Рівне, вул. Княгині Ольги,4
та промбази, яка розташована по
вул.Курчатова, 42 в м.Рівне, а заяву про
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно ПАТ "Опорядбуд" подано
стосовно будівлі: складу-майстерні,
літ."А-1", що розташована за адресою:
Рівненська область м. Рівне по вул.
Курчатова, 42. В той же час стаття 5
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01.07.2004
року визначає, що у Державному реєстрі
прав реєструються речові права та їх
обтяження на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельній ділянці,
переміщення яких неможливе без їх
знецінення та зміни призначення, а
саме: підприємства, як єдині майнові
комплекси, житлові будинки, будівлі,
споруди (їх окремі частини), квартири,
житлові та нежитлові приміщення. При
цьому, зазначена стаття розмежовує
будівлі чи інші об'єкти нерухомого
майна і єдині майнові комплекси на
самостійні окремі об'єкти. Відповідно
до цього, позивачу слід було, або подати
заяву про державну реєстрацію права
власності на увесь цілісний майновий
комплекс, або звернутись із заявою про
державну реєстрацію права власності на
склад-майстерню з видачею свідоцтва
про право власності на нерухоме майно у
зв'язку з виділенням цього окремого
об'єкта нерухомого майна із складу
цілісного майнового комплексу. Що
стосується другого випадку, то для
проведення такої державної реєстрації
додатково додається документ, який
підтверджує присвоєння виділеному
об'єкту нерухомого майна самостійної
адреси та відповідне рішення
уповноваженого органу управління
юридичної особи. Такі документи
позивачем не подавались, а тому його
заява про реєстрацію права власності
на склад-майстерню, на підставі
договору купівлі-продажу цілісного
майнового комплексу, задоволенню не
підлягала. Також зауважила, що право
державного реєстратора на вчинення дій
з державної реєстрації та видачі
відповідного свідоцтва про право
власності є дискреційним
повноваженням, а тому задоволення
позовних вимог про зобов'язання
провести державну реєстрацію
розцінюється, як втручання в
дискреційні повноваження державного
органу. За наведеного просила в позові
відмовити повністю.

Дослідженими у справі доказами, в тому
числі оглянутою в судовому засіданні
реєстраційною справою, судом
встановлено наступне.

17 січня 2014 року для проведення
державної реєстрації права власності
на будівлю: склад-майстерня, літ. "А-1",
по вул. Курчатова, 42 в м. Рівне, ПАТ
"Опорядбуд" звернулося до відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області із
відповідною заявою. Бланк заяви
заповнено представником ПАТ
"Опорядбуд" Сибірьовим А.А.,
повноваження якого були підтверджені
довіреністю №05/03-01 від 05.09.2012 року, а
особа встановлена на підставі паспорта
громадянина України серії СР553851
виданого Рівненським МУ УМВС України в
Рівненській області 26.02.1999 року, копії
яких долучено до заяви. При подачі
заяви позивачем сплачено відповідні
суми державного мита.

Для реєстрації права власності були
подані наступні документи:

- дублікат договору купівлі-продажу
державного майна від 30.06.1993 року,
реєстраційний №1-4998 від 14.07.1993 року,
посвідчений державним нотаріусом
Олинець Т.І., виданий 07.11.2003 року Першою
Рівненською державною нотаріальною
конторою (а.с.9-15);

- свідоцтво про власність на майно
цілісного майнового комплексу №17 від
30.07.1993 року (а.с.16);

- копія наказу Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Рівненській області №194 від
18.07.2013 року "Про підтвердження права
власності на об'єкти нерухомого майна,
які передані у власність покупцю -
державному підприємству СБМУ
"Опорядбуд" (правонаступник ПАТ
"Опорядбуд")" з додатком: "Перелік
нерухомого майна, що передається у
власність ДП СБМУ "Опорядбуд" (а.с.26-28);

- копія технічного паспорту інв. №76952
від 20.07.2013 року, виданого Рівненським
міським бюро технічної інвентаризації
на будівлю літ. А-1 "склад-майстерня" по
вул.Курчатова, 42 в м.Рівне (а.с.17-20);

- копія наказу Управлінням
містобудування та архітектури №155 від
12.07.2013 року про присвоєння промисловій
базі ПАТ "Опорядбуд" поштової адреси:
м.Рівне, вул.Курчатова, 42 (а.с.25);

- копія виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АГ №946184 від
18.11.2013 року (а.с.21).

Цього ж дня, 17 січня 2014 року, державний
реєстратор прав на нерухоме майно
Бенедищук І.В. прийняла рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень №10004047. Рішення прийняте на
підставі статті 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV
від 01.07.2004 року та пунктів 16, 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяження затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№703 від 22.06.2011 року та мотивоване тим, що
подані документи не відповідають
вимогам та не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, зокрема,
до органу державної реєстрації подано
дублікат договору купівлі-продажу
державного майна, а саме цілісного
майнового комплексу за адресою:
м.Рівне, вул.Курчатова, 42 (а.с.8).

Позивачем суду додатково надано акт
передачі державного майна від 30.07.1993
року згідно з договором
купівлі-продажу від 30.06.1993 року (ас.61-62).

Також представником позивача
зауважено, що він звертався до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Рівненській області з проханням про
внесення змін до договору
купівлі-продажу державного майна від
30.06.1993 року, однак листом №11-07-03939 від
12.12.2013 року начальник регіонального
відділення повідомив про неможливість
внесення таких змін та зауважив, що для
підтвердження факту переходу до ПАТ
"Опорядбуд" права власності на
склад-майстерню достатньо договору
купівлі-продажу та наказу №194 від 18.07.2013
року (а.с.44-45).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши у судовому засіданні
пояснення представників сторін та
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Відповідно до частин першої-другої
статті 328 Цивільного кодексу України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом. Згідно з
частиною першою статті 345 Цивільного
кодексу України фізична або юридична
особа може набути право власності у
разі приватизації державного майна та
майна, що є в комунальній власності.

Відповідно до статті 17 Закону України
"Про приватизацію державного майна
№2163-XII від 04.03.1992 року (в редакції, яка
діяла на 1993 рік) викуп державного майна,
договір оренди якого укладено з правом
його викупу, провадиться відповідно до
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" №2269-XII від 10.04.1992
року, яким в свою чергу, визначено, що
орендар має право на викуп об'єкта
оренди, яким є цілісний майновий
комплекс державних підприємств.
Відповідно до статті 27 Закону України
"Про приватизацію державного майна"
№2163-XII від 04.03.1992 року (в редакції, яка
діяла на 1993 рік) при приватизації майна
державного підприємства як цілісного
майнового комплексу шляхом його
викупу, продажу на аукціоні, за
конкурсом між продавцем і покупцем
укладається відповідний договір
купівлі-продажу. Договір
купівлі-продажу підлягає
нотаріальному посвідченню, а також
реєстрації виконкомами Рад народних
депутатів протягом одного місяця з дня
його укладення.

Договір купівлі-продажу державного
майна від 30.06.1993 року, реєстраційний
№1-4998 від 14.07.1993 року, посвідчений
державним нотаріусом Олинець Т.І. та
зареєстрований наказом директора
фонду державно-комунального майна
Рівненської міської ради №416 від 14.07.1993
року. Тобто цей договір укладений з
дотримання вимог законодавства,
діючого на час його підписання.

Таким чином, вказаний договір доводить
факт набуття Товариством покупців ДП
СБМУ "Опорядбуд" в рамках приватизації
цілісного майнового комплексу даного
державного підприємства. Створене
даним товариством покупців закрите
акціонерне товариство "Опорядбуд", яке
в подальшому перейменоване в Приватне
акціонерне товариство "Опорядбуд" є
правонаступником приватизованого
підприємства.

Приватизація державних підприємств як
єдиного майнового комплексу
передбачає перехід до покупця права
власності на всі без винятку види майна
підприємства. Відповідно до цього, ПАТ
"Опорядбуд" набуло право власності на
все приватизоване по договору майно.

В договорі зазначено, що покупець купив
державне майно цілісного майнового
комплексу, який знаходиться за адресою:
м.Рівне, вул.Кн.Ольги,4, а також
промбазу, яка знаходиться в м.Рівне,
вул.Курчатова,42 на земельній ділянці,
наданій в постійне користування.

За змістом статті 128 Цивільного кодексу
Української РСР, який діяв на час
укладання договору купівлі-продажу,
право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором. Передачею визнається
вручення речей набувачеві.

Акт передачі державного майна
підписаний між Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Рівненській області та
Товариством покупців ДП СБМУ
"Опорядбуд" 30 липня 1993 року.

Однак, у зв'язку з тим, що вказаний акт
містить лише загальні найменування
майна: основні засоби, грошові кошти,
запаси, в тому числі незавершене
будівництво і їх вартість, ПАТ
"Опорядбуд" отримало від Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Рівненській області наказ
№194 від 18.07.2013 року "Про підтвердження
права власності на об'єкти нерухомого
майна, які передані у власність покупцю
- державному підприємству СБМУ
"Опорядбуд" (правонаступник ПАТ
"Опорядбуд")" з додатком, в якому
наведено перелік усього нерухомого
майна, що передано у власність ДП СБМУ
"Опорядбуд".

Вказаний документ наданий
Регіональним відділенням відповідно
до Положення про впорядкування
передачі об'єктів нерухомого майна,
приватизованих у складі цілісного
майнового комплексу або переданих до
статутного фонду господарського
товариства, затвердженого наказом
Фонду державного майна України №2097 від
25.11.2003 року. Пунктом 2.3. такого Положення
визначено, підтвердження права
власності на нерухоме майно
проводиться на підставі таких
документів, як: дані інвентаризаційних
описів основних фондів, складені на
дату оцінки об'єкта; копія державного
акта про право власності на землю або
на право постійного користування
земельною ділянкою; акт оцінки
вартості цілісного майнового
комплексу або акт оцінки вартості
майна; акти державних комісій про
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів (у разі
наявності); перелік нерухомого майна,
що є власністю орендаря (для орендних
підприємств за станом на дату оцінки),
із зазначенням вартості, інвентарного
номера та місцезнаходження; завірені
копії установчих документів, які
підтверджують правонаступництво
приватизованого акціонерного
товариства; аудиторський висновок (у
разі відсутності документів, що
стосуються бухгалтерського обліку);
затверджений план приватизації (план
розміщення акцій) або нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу
об'єкта приватизації.

Оскільки Перелік нерухомого майна, що
передано у власність покупцю -
державному підприємству СБМУ
"Опорядбуд", правонаступником якого є
ПАТ "Опорядбуд", складений на підставі
даних інвентаризаційних описів
основних фондів, які повинні були
складатися в процесі приватизації
відповідно до Положення про
інвентаризацію майна державних
підприємств, що приватизуються
(корпоратизуються), а також, майна
державних підприємств та організацій,
яке передається в оренду (повертається
після закінчення строку дії договору
оренди або його розірвання),
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №158 від 02.03.1993 року,
то він чітко і однозначно визначає,
право власності на які саме об'єкти
нерухомого майна, набуто в межах
приватизації.

Таким чином, на підставі договору
купівлі-продажу державного майна від
30.06.1993 року та акту передачі державного
майна від 30.07.1993 року з урахуванням
Переліку майна, що передано у власність
за договором купівлі-продажу
державного майна від 30.06.1993 року, який є
додатком до наказу Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Рівненській області №194 від
18.07.2013 року, ПАТ "Опорядбуд" є власником,
зокрема, і такого об'єкту нерухомості,
як склад-майстерня по вул.Курчатова,42 в
м.Рівне.

Статтею 328 Цивільного кодексу України
передбачено, що право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає з закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Під час розгляду справи судом не було
надано ні доказів розірвання договору,
ні визнання його недійсним, ні
наявності спору щодо права власності
позивача на майно, придбане відповідно
до цього договору, в тому числі і на
склад-майстерню по вул.Курчатова,42 в
м.Рівне.

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV
від 01.07.2004 року державна реєстрація
прав проводиться, зокрема, на підставі
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом (пункт 1); інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою (пункт 6).

Також, згідно з пунктом 27 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№703 від 22.06.2011 року (який був чинним на
час звернення позивача до відповідача
та прийняття спірного рішення),
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, визначено, зокрема, і
укладений в установленому законом
порядку договір, предметом якого є
нерухоме майно, права щодо якого
підлягають державній реєстрації, або
речове право на нерухоме майно, чи його
дублікат.

Крім того, у розумінні підпункту 16
пункту 27 цього Порядку, виданий
державним органом приватизації
Перелік майна, що передано у власність
за договором купівлі-продажу
державного майна від 30.06.1993 року, який є
додатком до наказу Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Рівненській області №194 від
18.07.2013 року може вважатись іншим
документом, що підтверджує виникнення
у ПАТ "Опорядбуд", як у правонаступника
ДП СБМУ "Опорядбуд", права власності на
таке нерухоме майно, як будівля
складу-майстерні.

Отже, суд вважає, що позивач,
звертаючись до відповідача із заявою
для проведення державної реєстрації
права власності на склад майстерню,
надав необхідні документи у повній
відповідності до вимог діючого
законодавства України. Причому,
документи, які подані ним на
посвідчення свого права власності,
повністю відповідали заявленим правам.

Та обставина, що предметом договору
купівлі-продажу державного майна
виступив цілісний майновий комплекс, а
позивач просив зареєструвати лише один
об'єкт, який входить в такий комплекс,
не доводить того, що права позивача на
такий об'єкт таким договором не
підтверджуються.

Вимога державного реєстратора про
можливість у позивача зареєструвати
право власності лише на весь цілісний
майновий комплекс не ґрунтується
вимогах законодавства. Так, зокрема,
згідно з абзацом другим пункту 7
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №703 від 22.06.2011 року
(чинного на час існування спірних
правовідносин), заява про державну
реєстрацію подається щодо кожного
об'єкта нерухомого майна окремо. Крім
того, на сьогоднішній день позивач
взагалі позбавлений можливості
зареєструвати за собою право власності
на весь цілісний майновий комплекс,
оскільки частина придбаного за
договором купівлі-продажу від 30.06.1993
року майна вже відчужена, про що
свідчать відповідні відмітки
нотаріусів на останньому аркуші
дублікату договору.

Відповідно до положень частини третьої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
безсторонньо, добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення,
своєчасно.

Рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №10004047
від 17.01.2014 року мотивоване тим, що
подані позивачем документи не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Така підстава для відмови у державній
реєстрації прав передбачена пунктом 4
частини першої статті 24 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-IV
від 01.07.2004 року.

В той же час, в ході судового розгляду
встановлено, що подані позивачем
державному реєстратору папери давали
змогу встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують. Таким чином, реєстратор
відмовляючи позивачу у державної
реєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна, діяв безпідставно,
внаслідок чого не можна визнати
правомірним прийняте ним рішення про
відмову у державні реєстрації прав та
їх обтяжень. Вказане рішення не
відповідає вимогам обґрунтованості,
добросовісності та розсудливості.

Також суд акцентує увагу на тому, що
відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не виконав покладений на
нього обов'язок щодо доказування та не
довів правомірності винесеного
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №10004047
від 17.01.2014 року.

Відповідно до цього вказане рішення
підлягає визнанню протиправним і
скасуванню, а відповідні позовні
вимоги - задоволенню.

Між тим, суд звертає увагу на те, що
завдання правосуддя полягає не у
забезпеченні ефективності державного
управління, а в гарантуванні
дотримання вимог права, інакше
порушується принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади не допускає
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного суду є
контроль за легітимністю прийняття
рішень. При цьому, суди не вправі
втручатись в повноваження та
діяльність суб'єктів владних
повноважень, або ж підміняти їх.

Така позиція суду щодо неможливості
підміняти собою органи владних
повноважень, повністю узгоджується із
позицією Верховного суду України,
викладеною в постанові Пленуму №13 від
24.10.2008 року, згідно якої, суд не може
підміняти державний орган, рішення
якого оскаржується, приймаючи замість
нього рішення, яке визнається
протиправним, інше рішення, яке б
відповідало закону, та давати вказівки,
які б свідчили про вирішення питань,
які належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень та з
позицією Європейського суду з прав
людини, який неодноразово зазначав, що
завдання суду при здійсненні його
контрольної функції полягає не в тому,
щоб підміняти органи влади держави, і
суд не повинен підміняти думку
національних органів будь-якою своєю
думкою.

Відповідно до процесуального закону
суд уповноважено давати правову оцінку
обставинам під час розгляду та
вирішення конкретної справи. Тому, у
випадку неприйняття суб'єктом владних
повноважень відповідного рішення по
суті поставленого питання, суд
позбавлений можливості надати рішенню
правову оцінку та зобов'язати такого
суб'єкта прийняття необхідне рішення.

У зв'язку з чим, позовні вимоги в
частині зобов'язання відповідача
зареєструвати право власності
позивача на будівлю: склад-майстерня,
літ.А-1 за адресою: м.Рівне,
вул.Курчатова, 42, до задоволення не
підлягають.

За наведеного позов підлягає до
задоволення частково.

Судові витрати присуджуються на
користь позивача відповідно до частини
третьої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
в пропорційній задоволеним вимогам
частині.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служба
Рівненського міського управління
юстиції Рівненської області Бенедищук
Інни Василівни про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень №10004047
від 17.01.2014 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача
Приватного акціонерного товариства
"Опорядбуд" із Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 36,54 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі проголошення судом вступної та
резолютивної частин постанови, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання повного тексту постанови.

Суддя Друзенко
Н.В.