Справа № 2а-4288/12/1370
Суддя: Рибачук А.І.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
Справа №
9104/148114/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді - Рибачука А.І.,

суддів - Клюби В.В., Левицької Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року по справі № 2а-4288/12/1370 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгово-промислова
компанія «Західпромбуд» до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова про
визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгово-промислова
компанія «Західпромбуд» (далі - ТзОВ
«ТПК «Західпромбуд») звернулося до
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова (далі -
ДПІ у Шевченківському районі м. Львова),
в якому просило визнати нечинними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова від 22
березня 2012 року № /393 та № /392.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року вказаний позов задоволено,
визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова від 22
березня 2012 року №
/393 та № /392.

Не погоджуючись із зазначеною
постановою суду, ДПІ у Шевченківському
районі м. Львова подала
апеляційну скаргу, у якій, з посиланням
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить її скасувати та прийняти
нову, якою відмовити в задоволенні
позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
посиланням на те, що факти порушень
позивачем вимог податкового
законодавства, які послужили підставою
для прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, мали місце та чітко
зафіксовані в акті перевірки від 06
березня 2012 року № 508/23-118/23957350, а тому
висновки суду першої інстанції про
протиправність цих податкових
повідомлень-рішень та відповідно про
наявність підстав для їх скасування є
помилковими.

Особи, які беруть участь в справі, в
судове засідання не з'явилися, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
тому на підставі пункту 2 частини 1
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України суд розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на підставі акта перевірки від 06
березня 2012 року № 508/23-118/23957350,
складеного за результатами невиїзної
позапланової перевірки ТзОВ «ТПК
«Західпромбуд» з питань
взаєморозрахунків з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Лугпромстройсантехмонтаж» (далі -
ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж») за
січень-лютий 2011 року, ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 22 березня 2012
року № /393, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за податком на прибуток на суму 37501.00
грн., з яких на 37500.00 грн. за
основним платежем та на 01.00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями, та №
/392, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за податком на
додану вартість на суму 30001.00 грн., з
яких на 30000.00 грн. за основним платежем
та на 01.00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Підставою для визначення позивачеві
податкових зобов'язань слугували
висновки відповідача про порушення
позивачем вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2,
підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», що призвело до заниження
податку на прибуток в сумі 37500.00 грн. за
І квартал 2011 року, пунктів 198.2, 198.3, 198.6
статті 198 Податкового кодексу України,
що призвело до заниження податку на
додану вартість в сумі 30000.00 грн., в тому
числі за січень 2011 року - 14974.00 грн. та за
лютий 2011 року - 15026.00 грн.

Вказані висновки обґрунтовані
посиланням на те, що господарські
операції між позивачем та ТзОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж» не
спричинили реального настання
правових наслідків, укладені між ними
угоди носять фіктивний характер, що,
зокрема, встановлено та зафіксовано в
акті перевірки ТзОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж» від
11 листопада 2011 року № 803/23-35554567, у
зв'язку з чим позивачем безпідставно
віднесено до складу валових витрат
витрати за операціями з придбання
товарів (послуг) у даного контрагента в
сумі 150000.00 грн. та завищено податковий
кредит з податку на додану вартість в
сумі 30000.00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
викладені в акті перевірки від 06
березня 2012 року № 508/23-118/23957350 висновки
про порушення ТзОВ «ТПК «Західпромбуд»
вимог податкового законодавства, а
саме заниження податку на прибуток та
податку на додану вартість, є
необґрунтованими та не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи,
що в свою чергу свідчить про
протиправність оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Аналіз норм Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
(п.п. 5.2.1 п. 5.2, п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5)
та Податкового кодексу України (п.п. 198.1,
п.п. 198.3, п.п. 198.4, п.п. 198.6 ст. 198) дає
підстави для висновку, що витрати для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Тобто, за відсутності факту придбання
товарів чи послуг або в разі якщо
придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Отже, предметом доказування у
відповідній категорії спорів є
реальність господарських операцій, що
є підставою для формування валових
витрат; виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах.

Доводи ж податкового органу про
отримання платником необґрунтованої
податкової вигоди мають ґрунтуватись
на сукупності доказів, що безспірно
підтверджують існування обставин, які
виключають право платника, зокрема, на
формування витрат.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог статті 228
Цивільного кодексу України є її
укладання з метою, завідомо суперечною
інтересам держави і суспільства та
наявність умислу хоча б у однієї із
сторін щодо настання відповідних
протиправних наслідків.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

В підтвердження факту існування
вказаних обставин у даній справі ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова не
надано суду жодних належних та
допустимих доказів.

Натомість у матеріалах справи
міститься копія договору, укладеного
між позивачем та Закритим акціонерним
товариством «Макіївський
металургійний завод», від 01 січня
2008 року № 246/08 про оренду залізничного
рухомого складу з терміном його дії до
31 грудня 2008 року.

26 лютого 2008 року ТзОВ «ТПК
«Західпромбуд» було укладено з
Новороздільським державним
гірничо-хімічним підприємством
«Сірка» договір від 26 лютого 2008 року №
6/9 про надання останнім послуг роботи
вагонів думпкарів для перевезення
сипучих матеріалів з строком його дії
до 31 грудня 2008 року. У зв'язку з
закінченням строку даного договору та
неповерненням позивачем вагонів
думпкарів через відсутність коштів на
залізничний тариф, сторонами договору
було підписано додаток до договору від
31 грудня 2010 року № 3 про тимчасове
зберігання позивачем рухомого складу,
відповідно до якого позивач
зобов'язувався забезпечити збереження
майна в справному стані до повернення
власнику на станцію Дністрянська.

На виконання умов додатка від 31 грудня
2010 року № 3 до договору від 26 лютого 2008
року № 6/9, позивачем було укладено з
ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж»
договір підряду від 10 січня 2011 року №
ЛС0000003, відповідно до якого останній
зобов'язувався згідно з технічним
завданням на свій ризик, своїми силами
виконати роботи по поточному ремонту
навісного обладнання рухомого складу,
а позивач в свою чергу зобов'язувався
прийняти та оплатити договірну
вартість виконаних робіт та
використаних матеріалів.

В підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з
ТзОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж» позивачем
надано суду копії податкових
накладних, актів здачі-прийняття робіт
(послуг), платіжних доручень.

Зазначені документи містять усі
необхідні реквізити як того вимагає
чинне законодавство України.

На момент здійснення спірних
господарських операцій позивач та його
контрагент ТзОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж» були
зареєстровані в установлено законом
порядку як суб'єкти підприємницької
діяльності та платники податку на
додану вартість та податку на прибуток
підприємств.

З врахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що господарські
операції між ТзОВ «ТПК «Західпромбуд»
та ТзОВ «Лугпромстройсантехмонтаж»
реально проведені, а відповідно
вказані у виписаних даним контрагентом
податкових накладних відомості
відповідають дійсності.

Крім того, чинне законодавство не
ставить умовою дійсності правочинів, а
також виникнення податкових
зобов'язань платника у залежність від
стану податкового обліку його
контрагентів, фактичного знаходження
їх за місцем реєстрації та наявності чи
відсутності у них основних фондів та
трудових ресурсів. Позивач не може
нести відповідальність за невиконання
його контрагентами своїх податкових
зобов'язань, адже поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника податків
додаткового обов'язку з контролю за
дотриманням його контрагентами правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентами податкових
зобов'язань. А відтак, за умови
невстановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
контрагентів для одержання незаконної
податкової вигоди, позивач не може
зазнавати негативних наслідків
внаслідок діянь інших осіб, що
перебувають поза межами його впливу.

Отже, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про наявність підстав
для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, що відповідно до частини 1 статті
200 Кодексу адміністративного
судочинства України є підставою для
залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду - без
змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м.
Львова залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 16 серпня 2012
року по справі № 2а-4288/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
А.І. Рибачук

Судді
В.В. Клюба

Н.Г. Левицька