Справа № П/811/1017/14
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року
справа №П/811/1017/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого - судді Брегей Р.І.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративний позов
публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» (в
особі філії - Кіровоградського
обласного управління) (далі - Банк) до
старшого державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Гайворонського районного управління
юстиції Кіровоградської області
Шевчук Надії Іванівни про визнання
протиправними дій та скасування
постанов про арешт і акту опису й
арешту майна,

В С Т А Н О В
И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до
відповідача про скасування постанов
про арешт і акту опису й арешту майна
ОСОБА_2 та визнання протиправними дій
стосовно прийняття таких рішень.

У судовому засіданні представник Банку
зазначив, що автомобілі та нерухомість
ОСОБА_2 заборонено відчужувати,
оскільки вони є об'єктами застави і
іпотеки, котрі укладені на підставі
кредитного договору.

На його думку, накладення виконавчою
службою арешту на майно ОСОБА_2 порушує
права фінансової установи стосовно
реалізації заставного майна у випадку
невиконання позичальником умов
кредитного договору.

Відповідач заперечила стосовно
задоволення позову та у письмових
поясненнях вказала, що накладення
арешту на майно боржника є обов'язком
державного виконавця.

Разом з тим, зазначила, що Банк
помилково ототожнює арешт майна та
звернення на нього стягнення.

Водночас, звертала увагу суду, що
вартість заставного майна
перевищувала суму боргу за кредитним
договором.

Ухвалою суду від 08 травня 2014 року
прийнято рішення про завершення
розгляду справи в порядку письмового
провадження (а.с.164).

Суд, дослідивши матеріали справи,
зробив висновок про задоволення позову
з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали
підставами звернення.

Так, 26 лютого 2009 року Банк та ОСОБА_2
уклали кредитний договір (а.с.10-14).

Згідно пункт 1.2 термін дії правочину
становить 10 років.

Того ж дня ті ж сторони уклали договори
застави і іпотеки (а.с.15-19,
21-25).

Предметом застави є два транспортні
засоби, які належать ОСОБА_2 на праві
власності.

Зокрема, автомобілі ВАЗ-21043 НОМЕР_1 та
SUZUKI New Grand Vitara НОМЕР_2.

Згідно іпотечного договору його
предметом є квартира АДРЕСА_1, яка
належить на правах власності ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У день укладення договорів
застави і іпотеки їх об'єкти внесені до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна, Державного реєстр іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, як об'єкти,
котрі заборонено відчужувати (а.с.20,
26-27).

16 грудня 2013 року відповідачем
відкрито виконавче провадження про
стягнення з ОСОБА_2 на користь органу
місцевого самоврядування коштів у сумі
42764,57 грн. (а.с.72).

Того ж дня державний виконавець
прийняла постанову про арешт всього
майна боржника та оголошення заборони
його відчуження (а.с.73).

У постанові не визначено
конкретний перелік майна.

17 січня 2014 року начальник відділу
державної виконавчої служби, в якій
працює відповідач, звернувся із
запитом до Гайворонського відділення
Банку про підтвердження факту
перебування в заставі рухомого та
нерухомого майна боржника (а.с.80).

22 січня 2014 року відповідач
прийняла постанову, якою наклала арешт
на два згаданих автомобіля і
автопричіп та заборонила їх відчуження
(а.с.95).

25 січня 2014 року Банк підтвердив
обставини перебування майна ОСОБА_2 під
заставою та іпотекою, надавши
відповідні документи (а.с.96-122).

24 лютого 2014 року відповідач
склала акт, яким описала і арештувала 1/3
частину жилої квартири АДРЕСА_1,
автомобілі ВАЗ-21043 НОМЕР_1, SUZUKI New Grand Vitara
НОМЕР_2 та автопричіп (а.с.125-128).

25 лютого 2014 року державна
виконавча служба направила Банку копію
акту опису арешту майна (а.с.129).

07 березня 2014 року Банк направив
до виконавчої служби заяву про
скасування згаданого акту (130-131).

Водночас, Банк надав інформацію,
що заборгованість ОСОБА_2 станом на 28
лютого 2014 року становить 89891,56 грн.
(а.с.132).

Також, Банк зазначив про
відсутність простроченої
заборгованості.

Розглянувши заяву позивача
керівник відділу державної виконавчої
служби зробив висновок про
правомірність дій відповідача (а.с.133).

Такий висновок він мотивував тим,
що заставна (ліквідаційна) вартість
двох автомобілів значно перевищує
вартість боргу за кредитом.

Виконавча служба не проводила
експортну оцінку майна боржника, а
використала інформацію про вартість
двох автомобілів, яка зазначена в
договорі застави (пункт 1.2) (а.с.15-19, 160).

Висновок про правомірність дій
відповідача стосовно опису й арешту
майна одержаний Банком 31 березня 2014
року (а.с.162).

Постанови ж про накладення
арешту на майно ОСОБА_2 виконавча
служба не направляла до фінансової
установи.

Про них Банк дізнався з витягу з
Єдиного Державного реєстру виконавчих
проваджень, який надав боржник 01 квітня
2014 року (а.с.29-32).

Виконавча служба підключена до
Державного реєстру рухомого майна та
Державного реєстру іпотек (а.с.152).

Юридична оцінка встановлених судом
обставин справи.

Перш за все, Банк звернувся до
суду в межах процесуального строку
(10-денний), який передбачений приписами
частини 2 статті 181 КАС України.

Так, про оскаржувані постанови
державного виконавця позивач дізнався
01 квітня 2014 року, а про рішення
керівника виконавчої служби стосовно
позасудового врегулювання можливості
скасування акту опису й
арешту - 31 березня того ж року.

Згідно положень частини 1 статті 52
Закону України «Про виконавче
провадження» (далі - Закон) звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Частиною 2 статті 57 Закону
передбачено, що арешт на майно боржника
може накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
або його відчуження, а також проведення
опису майна боржника і накладення на
нього арешту.

Аналізуючи ці дві норми права, суд
зробив висновок, що державний
виконавець звернула стягнення на майно
боржника, яке знаходиться у заставі
фінансової установи.

Статтею 54 Закону визначено
особливості звернення стягнення на
заставлене майно.

Зокрема, частиною 3 передбачено,
що для задоволення вимог стягувачів,
які не є заставодержателями, стягнення
на заставлене майно боржника може бути
звернуто разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів або
якщо вартість предмета застави
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю.

У даному випадку рішення про
стягнення з ОСОБА_2 коштів прийняте
судом 07 листопада 2013 року (після
виникнення застави) (а.с.71).

Вартість ж предметів застави (у
тому числі і іпотеки) так і не
встановлена державним виконавцем до
цього часу.

Оцінка ж вартості автомобілів
боржника, яка зазначена у договорі
застави від 2009 року, втратила чинність
у зв'язку зі значним проміжком у часі.

Отже, на даний час не виникло
підстав звернення стягнення на майно
ОСОБА_2, яке перебуває у заставі Банку.

Треба також зазначити і наступне.

Частиною 2 статті 25 Закону
передбачено, що державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

Однак, приймаючи рішення про
накладення арешту на майно боржника,
державний виконавець повинен
враховувати приписи статі 54 Закону
(звернення стягнення на заставлене
майно).

З метою недопущення порушення
прав заставодержателів державна
виконавча служба підключена до
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна, Державного реєстру іпотек та
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна.

Якщо б відповідач перед
накладенням арешту на майно ОСОБА_2
скористалась інформацією згаданих
реєстрів, то зразу ж би виявила
перебування частини майна у заставі.

Підсумовуючи, суд зробив
висновок, що оскаржувані рішення
відповідача є протиправними, а тому їх
належить скасувати.

Водночас, суд зазначає, що, якщо
позивач оскаржує дії суб'єкта владних
повноважень стосовно прийняття
рішення та саме рішення, то предметом
судового розгляду є виключно останнє.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати
постанову відділу державної
виконавчої служби Гайворонського
районного управління юстиції
Кіровоградської області від 16 грудня
2013 року про арешт майна ОСОБА_2 в
частині накладення арешту на
автомобілі ВАЗ-21043 НОМЕР_1, SUZUKI New Grand Vitara
НОМЕР_2 та 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати протиправним та скасувати
постанову відділу державної
виконавчої служби Гайворонського
районного управління юстиції
Кіровоградської області від 22 січня 2014
року про арешт майна ОСОБА_2 в частині
накладення арешту на автомобілі ВАЗ-21043
НОМЕР_1 та SUZUKI New Grand Vitara НОМЕР_2.

Визнати протиправним та скасувати акт
опису й арешт майна ОСОБА_2, який
складений відділом державної
виконавчої служби Гайворонського
районного управління юстиції
Кіровоградської області від 24
лютого 2014 року, в частині опису й арешту
автомобілі ВАЗ-21043 НОМЕР_1, SUZUKI New Grand Vitara
НОМЕР_2 та 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» судові витрати в
сумі 73,08 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
Р.І.Брегей