Справа № 2а-4003/08
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

07 травня 2014 року м. Київ
В/800/1923/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Зайця В.С., Мороз Л.Л.,
Розваляєвої Т.С., Стрелець Т.Г.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 18
березня 2014 року, прийнятої за
результатами розгляду справи за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Болехівського міськвиконкому,
Міністерства праці та соціальної
політики України, Міністерства
фінансів України, за участю третьої
особи - Державного казначейства
України, про визнання дій
протиправними та зобов`язання вчинити
певні дії,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 18 березня 2014 року скасовано
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2009
року та залишено в силі постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 06 жовтня 2008
року, якою відмовлено у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1
(надалі також - заявник) до Управління
праці та соціального захисту населення
Болехівського міськвиконкому,
Міністерства праці та соціальної
політики України, Міністерства
фінансів України, за участю третьої
особи - Державного казначейства
України, про визнання дій
протиправними та зобов`язання вчинити
певні дії.

Посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень,
ОСОБА_1 звернулася до Вищого
адміністративного суду України із
заявою про перегляд Верховним Судом
України вищезазначеної постанови.

На підтвердження різного застування
норм матеріального права судом
касаційної інстанції заявник надав:

- ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 12 червня 2012 року у справі №
К/9991/10458/12 за позовом Об`єднання
садівничих товариств «Урочище Зазим`я»
до Київської обласної ради про
скасування рішення;

- ухвалу Вищого адміністративного суду
України від 15 листопада 2012 року у
справі № К/9991/6571/12 за позовом ОСОБА_4 до
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації про визнання
бездіяльності протиправною та
стягнення заборгованості;

- ухвалу від 11 липня 2013 року у справі №
К/9991/33463/13 за позовом ОСОБА_4 до
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про скасування
наказу про звільнення та поновлення на
посаді;

- ухвалу від 13 червня 2013 року у справі №
К/9991/57945/11 за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
Сімферопольської міської
санітарно-епідеміологічної станції
Державно-епідеміологічної служби
України про визнання дій та
бездіяльності протиправними;

- ухвалу від 21 лютого 2013 року у справі №
К/9991/45238/11 за позовом ОСОБА_4 до Сумської
міської ради, за участі третіх осіб -
Комунального підприємства «Сумське
міське бюро технічної інвентаризації»,
Другої державної нотаріальної контори,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Державного
підприємства «Сумська регіональна
філія «Центр державного земельного
кадастру» про визнання рішення
недійсним.

Розглянувши подану заяву у сукупності
із доданими до неї судовими рішеннями
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
прийшла до висновку, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
причин.

Відповідно до пункту 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Зі змісту зазначеної норми слідує, що
обов`язковою умовою, при яких заява про
перегляд судових рішень може бути
допущена до її перегляду Верховним
Судом України є: 1) неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права; 2) ухвалення
різних за змістом судових рішень; 3)
спірні питання виникли у подібних
правовідносинах.

Згідно із позицією Пленуму Вищого
адміністративного суду України,
викладеній у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 «Про судову практику
застосування статей 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства»
(надалі - Постанова № 2), з якою
погоджується і колегія суддів, під
неоднаковим застосуванням одних і тих
самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню;

різне застосування правил аналогії
права чи закону в подібних
правовідносинах.

Конкретизуючи зміст викладених у
пункті 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
умов, необхідних для допуску справи до
провадження Верховного Суду України,
Пленум Вищого адміністративного суду
України у Постанові № 2 роз`яснив, що
подібність правовідносин означає
тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Скаржник стверджує про неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме частини четвертої статті 99
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Як вбачається зі змісту ухвали від 18
березня 2014 року суд касаційної
інстанції погодився з позицією суду
першої інстанції щодо відмови у
задоволенні адміністративного позову
у зв`язку з пропущенням ОСОБА_1 строку
звернення до адміністративного суду.
При цьому суди виходили з конкретних
обставин цієї справи, відповідно до
яких позивач, дізнавшись у серпні 2006
року про порушення свого права на
отримання одноразової компенсації по
втраті годувальника відповідно до
абзацу 6 частини першої статті 48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
звернулася за їх захистом у лютому 2008
року.

В той час, як судові рішення, на які
заявник посилається як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, ухвалені у
справах з іншими обставинами
виникнення спірних правовідносин в
частині встановлення конкретного
моменту, з якого особа дізналася (мала
можливість дізнатися) про порушення
своїх прав та, відповідно, розпочався
перебіг строку звернення до
адміністративного суду. Отже підстави
допуску справи до провадження для
перегляду Верховним Судом України,
передбачені статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
відсутні.

Крім того, заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах не
може бути подана з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм процесуального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як вбачається з доданих до заяви ухвал
Вищого адміністративного суду України
(касаційні провадження №№ К/9991/10458/12,
К/9991/6571/12, К/9991/33463/13, К/9991/57945/11 та
К/9991/45238/11), ними були скасовані судові
рішення про залишення позовних заяв
без розгляду, але усі ці справи були
направлені на новий розгляд або для
вирішення питання по відкриття
провадження.

Підставами для прийняття таких судових
рішень були допущені судами попередніх
інстанцій порушення норм
процесуального права, а також неповне
з'ясування ними дійсних обставин
справи.

Таким чином спори у цих справах по суті
вирішені не були і, відповідно, норми
матеріального права судом касаційної
інстанції для їх розв'язання не
застосовувалися.

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що неправильне встановлення
обставин справи належить до порушення
процесуального права та не свідчить, що
матеріальні норми були по-різному
застосовані в подібних
правовідносинах. Отже ухвали Вищого
адміністративного суду України про
скасування рішень судів попередніх
інстанцій із цих підстав не можуть
переглядатися Верховним Судом України.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Болехівського міськвиконкому,
Міністерства праці та соціальної
політики України, Міністерства
фінансів України, за участю третьої
особи - Державного казначейства
України, про визнання дій
протиправними та зобов`язання вчинити
певні дії для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 18
березня 2014 року за заявою позивача
необхідно відмовити.

Керуючись статтями 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Болехівського міськвиконкому,
Міністерства праці та соціальної
політики України, Міністерства
фінансів України, за участю третьої
особи - Державного казначейства
України, про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії для перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 18
березня 2014 року за заявою ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис)
М.І. Смокович

Судді (підписи)

З оригіналом згідно

В.о. помічника судді
М.А. Оксаковська