Справа № 804/2779/14
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
07 квітня 2014 р. Справа № 804/2779/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В. при
секретаріБубенець Т.А. за участю:
представника позивача представника
відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення
Новомосковська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області звернулась
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що відповідач має
податковий борг перед бюджетом, який
виник на підставі узгодженого
податкового повідомлення-рішення
106 702,16 грн., пені у розмірі 116 25,33 грн. та
податкового повідомлення-рішення
170,00 грн. Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_5 заборгованість добровільно не
сплачується, а тому підлягає стягненню
у судовому порядку.
Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 07.04.2014 року
позовні вимоги в частині стягнення
суми заборгованості з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування у розмірі 166 715,85
грн. на підставі податкового
повідомлення-рішення форми «Р»
на підставі податкового
повідомлення-рішення форми «Ф»
У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити у повному
Відповідач позов не визнав, надав до
суду письмові заперечення, зазначивши,
що борг у розмірі 170,00 грн. сплачено, а
заборгованість у сумі 106 702,16 грн. не
підлягає стягненню внаслідок
порушення податковим органом порядку
проведення перевірки, у зв'язку з чим
акт, на підставі якого було прийнято
податкове повідомлення-рішення форми
грн., не може братися до уваги як
належний доказ наявності боргу.
Представник відповідача просив
відмовити у задоволенні позовних вимог
Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши наявні документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
Новомосковською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
камеральну перевірку даних,
задекларованих фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 у податковій
звітності з податку на додану вартість,
за результатами якої складено акт від
28.09.2012 року №278/1720/НОМЕР_1.
Висновками вказаного акту встановлено
несвоєчасну сплату грошового
зобов'язання відповідачем протягом
граничного строку, внаслідок чого
податковим органом винесено податкове
року на суму 266 755,41 грн.
Вищезазначене податкове зобов'язання
оскаржувалось відповідачем в
адміністративному порядку та
відповідно до рішення про результати
розгляду скарги ДПС України у
Дніпропетровській області від 21.12.2012
скасовано, та Новомосковською ОДПІ
винесено нове податкове
року у розмірі 106 702,16 грн.
Матеріали справи не містять доказів
оскарження відповідачем податкового
повідомлення-рішення в судовому
порядку або про втрату ним юридичної
сили, а тому відповідно до підпункту
14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового
Кодексу України податкові
зобов'язання, визначені у
вищезазначеному податковому
повідомленні-рішенні, є узгодженими.
У зв'язку з несплатою узгодженого
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму заборгованості
була нарахована пеня на загальну суму 11
Суд критично оцінює позицію
представника відповідача щодо
порушення порядку проведення
камеральної перевірки з недотриманням
30-денного терміну для її проведення,
так як фактично камеральна перевірка
проводилась за уточнюючим розрахунком
з податку на додану вартість за жовтень
2008 року, червень 2009 року, внаслідок чого
акт такої перевірки не може бути
належним доказом наявності боргу по
податковому повідомленню-рішенню
Так, відповідно до пункту 76.1 статті 76
Податкового кодексу України
камеральна перевірка проводиться
посадовими особами контролюючого
органу без будь-якого спеціального
рішення керівника такого органу або
направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся
податкова звітність суцільним
порядком.

В силу пункту 200.10 статті 200 Податкового
кодексу України протягом 30 календарних
днів, що настають за граничним терміном
отримання податкової декларації,
контролюючий орган проводить
камеральну перевірку заявлених у ній
даних.

При цьому згідно пункту 102.1 статті 102
Податкового кодексу України
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

У разі подання платником податку
уточнюючого розрахунку до податкової
декларації контролюючий орган має
право визначити суму податкових
зобов'язань за такою податковою
декларацією протягом 1095 днів з дня
подання уточнюючого розрахунку.

Аналізуючи викладені норми, суд
приходить до висновку, що посилання
відповідача на порушення податковим
органом строків проведення
камеральної перевірки, передбачених
пунктом 200.10 Податкового кодексу
України, є неправомірним, оскільки з
самої назви статті 200 Податкового
кодексу України чітко вбачається, що
визначений цим пунктом строк
застосовується виключно при
визначенні суми податку, що підлягає
бюджетному відшкодуванню. Відтак у
всіх інших випадках проведення
камеральної перевірки застосовується
загальний строк в 1095 днів, визначений
Податковим Кодексом України як строк
позовної давності.

Відповідно до наданих сторонами усних
та письмових пояснень з документальним
підтвердженням, а також тексту акта від
28.09.2012 року №278/1720/НОМЕР_1 камеральну
перевірку проведено на підставі
уточнюючого розрахунку з податку на
додану вартість за жовтень 2008 року (від
19.06.2009 року №20154), червень 2009 року (від
13.10.2009 року №39161).

Враховуючи положення Податкового
кодексу України, суд приходить до
висновку, що камеральна перевірка
позивача була проведена з дотриманням
норм чинного законодавства та за
наявності підстав, передбачених для
камеральних перевірок, а тому
податкове повідомлення-рішення №
від 25.12.2012 року про визначення
грошового зобов'язання у розмірі 106 702,16
грн. винесено правомірно.

Водночас, суд не вбачає підстав для
задоволення позовних вимог в частині
стягнення заборгованості з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування, у розмірі 170,00
грн.

Згідно акту про результати камеральної
перевірки податкової декларації про
майновий стан і доходи від 10.12.2012 року
№572/1720/НОМЕР_1 відповідачем несвоєчасне
подано декларацію за 2011 рік.

На підставі вказаного акту перевірки
податковим органом винесено податкове
повідомлення-рішення №008431720 від 10.12.2012
року про збільшення суми грошового
зобов'язання у розмірі 170,00 грн.

Судом встановлено, що фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 погашено
заборгованість у сумі 170,00 грн., що
підтверджується матеріалами справи.
При цьому, самостійне зарахування
позивачем цих коштів в порядку
календарної черговості виникнення
податкового боргу не відповідає
приписам законодавства, оскільки у
податкового органу відсутнє право
самостійно змінювати призначення
платежу, зазначеного платником
податків при його внесенні з метою
погашення податкового боргу.

В силу пункту 36.1 статті 36 Податкового
кодексу України податковим обов'язком
визнається обов'язок платника податку
обчислити, задекларувати та/або
сплатити суму податку та збору в
порядку і строки, визначені цим
Кодексом, законами з питань митної
справи.

Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку несе платник податків, крім
ви падків, визначених цим Кодексом або
законами з питань митної справи.

Згідно статті 95 Податкового кодексу
України контролюючий орган здійснює за
платника податків і на користь держави
заходи щодо погашення податкового
боргу такого платника податків шляхом
стягнення коштів, які перебувають у
його власності, а в разі їх
недостатності - шляхом продажу майна
такого платника податків, яке
перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна
платника податків провадяться не
раніше ніж через 60 календарних днів з
дня надіслання (вручення) такому
платнику податкової вимоги.

Абзацом 1 пункту 59.1 статті 59
Податкового кодексу України
передбачено, що у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

У відповідності до пункту 59.5 статті 59
Податкового кодексу України у разі
якщо після направлення (вручення)
податкової вимоги сума податкового
боргу змінилася, але податковий борг не
був погашений в повному обсязі,
податкова вимога додатково не
надсилається (не вручається).

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового
кодексу України передбачено, що
стягнення коштів з рахунків платника
податків у банках, обслуговуючих
такого платника податків, здійснюється
за рішенням суду, яке направляється до
виконання органам державної
податкової служби, у розмірі суми
податкового боргу або його частини.

Частина 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
закріплює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу, а суд згідно статті 86
цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні

Дослідивши зібрані по справі докази та
виходячи із заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень чинного
законодавства України та матеріалів
справи, суд дійшов висновку, що
викладені в позовній заяві доводи
позивача є такими, що підлягають
частковому задоволенню.

Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
Новомосковської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості - задовольнити
частково.

Стягнути з розрахункових рахунків
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на
користь держави суму заборгованості з
податку на додану вартість у розмірі 118
327,49 грн. (сто вісімнадцять тисяч триста
двадцять сім гривень сорок дев'ять
копійок).

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 14
квітня 2014 року.

Суддя В.В. Степаненко