Справа № К-24017/10-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. м. Київ
К-24017/10-С

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі міста Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 лютого 2009 року

та постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня 2010
року

та касаційну скаргу ОСОБА_2

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня 2010
року

у справі №15/154

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі міста Києва

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі міста
Києва (далі - відповідач) про скасування
податкових повідомлень-рішень №/0
від 14 червня 2007 року, №/1 від 28
вересня 2007 року, №/2 від 27 грудня
2007 року та №/3 від 20 лютого 2008 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 лютого 2009 року позов задоволено.
Скасовано податкові
повідомлення-рішення №/0 від 14
червня 2007 року, №/1 від 28 вересня
2007 року, №/2 від 27 грудня 2007 року та
№/3 від 20 лютого 2008 року. Стягнуто
з Державного бюджету України на
користь ОСОБА_2 3,40 грн. судових витрат.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня 2010
року постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 лютого 2009 року скасовано. У
задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 лютого 2009 року та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня 2010
року і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити повністю.

В касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня 2010
року та залишити в силі постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 04 лютого 2009 року.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення присутнього у судовому
засіданні представника позивача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва задоволенню не
підлягає, а касаційна скарга ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

Згідно з довідкою ВАТ «Київський завод
безалкогольних напоїв «Росинка» від 16
березня 2007 року № 251 сума первинного
паю ОСОБА_2 станом на 31 грудня 1993 року
становила 722225,00 крб. (7,22 грн.) і була
сформована за рахунок: внеску власних
коштів - 10000,00 крб. (0,10 грн.);
приватизаційного майнового
сертифіката власника паю - 30000,00 крб. (0,30
грн.); розподілу вартості майна,
придбаного на умовах оренди, - 106390 крб.
(1,06 грн.); розподілу прибутку,
направленого на викуп заводу при
приватизації, - 575835,00 крб. (5,76 грн.). На
момент відчуження майнових прав, з
урахуванням внеску з дивідендів (334,70
грн.), розподілу прибутку (87514,75 грн.) та
індексації основних засобів (29285,18 грн.),
персональний пай позивача становив
117141,85 грн. (т.1 арк. справи 79).

Відповідно до договорів
купівлі-продажу майнових прав у
вигляді персонального паю
співвласника КП «Київський завод
безалкогольних напоїв «Росинка» від 07
та 23 червня 2006 року та декларації про
доходи за 2006 рік ОСОБА_3 отримала дохід
від продажу цінних паперів (паю) в сумі
585709,00 грн. (т.1 арк. справи 6-10).

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що 31 березня 2007 року
ОСОБА_2 подав до ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва декларацію про доходи,
одержані з 01 січня по 31 грудня 2006 року
(вх. № 3085/80), в якій визначив суму
нарахованого доходу від продажу
майнового паю в розмірі 585709,00 грн., з
якого не утримано податок з доходів
фізичних осіб (т.1 арк. справи 77-78).

У свою чергу, ДПІ у Дарницькому районі
м. Києва провела розрахунок податку з
доходів фізичних осіб на підставі
поданої позивачем декларації, за
результатами якого ОСОБА_2 було
визначене податкове зобов'язання у
сумі 76142,01 грн.

Зокрема, визначаючи позивачу вказану
суму податкового зобов'язання,
податковий орган дійшов висновку, що
ОСОБА_2 під час сплати податку з доходів
фізичних осіб за 2006 рік не врахував
дохід від продажу корпоративних прав
відповідно до договорів від 07 червня 2006
року № 119/06 та від 23 червня 2006 року №
638/06, укладених між ним та ТОВ
«Муніципальна сервісна компанія».

Зокрема, ДПІ у Дарницькому районі м.
Києва зазначила, що новий розрахунок
суми податку з доходів фізичних осіб,
що підлягає сплаті до бюджету,
проводиться у такому порядку:
визначена за результатами розрахунку
сума загального оподатковуваного
доходу, з якого слід сплатити податок з
доходів фізичних осіб, складає 561402,32
грн. (585709,25 грн. - 24306,93 грн.), а сума
податку з доходів фізичних осіб, яку
слід сплатити до бюджету, - 72982,30 грн.
(561402,32 грн. * 13 %).

14 червня 2007 року ДПІ у Дарницькому
районі м. Києва прийняла податкове
повідомлення-рішення № 2/0, яким
згідно з підпунктом «г» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила ОСОБА_2 податкове
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб у сумі 76142,01 грн.

Вказане податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем в адміністративному порядку,
за наслідками якого його податкове
повідомлення-рішення №2/0 від 14
червня 2007 року було скасоване в частині
3159,71 грн. донарахованої суми податку з
доходів фізичних осіб, а в іншій
частині оскаржуване податкове
повідомлення-рішення було залишене без
змін.

З урахуванням процедури
адміністративного оскарження ДПІ у
Дарницькому районі м. Києва прийняла
податкові повідомлення-рішення
№/1 від 28 вересня 2007 року, №/2
від 27 грудня 2007 року та №/3 від 20
лютого 2008 року, якими згідно з
підпунктом «г» підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» визначила ОСОБА_2
податкове зобов'язання за платежем:
податок з доходів фізичних осіб у сумі
72982,30 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що сума
доходу, отриманого позивачем від
відчуження майнового паю, набутого
останнім в обмін на одержаний
відповідно до закону приватизаційний
сертифікат, не включається до
оподатковуваного доходу фізичної
особи на підставі положень підпункту
«б» підпункту 9.6.8 пункту 9.6 статті 9
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», з урахуванням
спеціальних правил пільгового
оподаткування, передбачених
підпунктом 4.3.18 пункту 4.3 статті 4 цього
Закону.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, виходив з того, що при розрахунку
податку з доходів фізичних осіб
податковий орган до загального
оподатковуваного доходу платника
податків правомірно включив суми,
отримані цим платником внаслідок
відчуження майнового паю (майнових
прав), одержаного ним у власність у
процесі приватизації, оскільки
майновий пай позивача був сформований
за рахунок різних джерел, з огляду на що
пільга, передбачена підпунктом 4.3.18
пункту 4.3 статті 4 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб», має
застосовуватися лише до доходу від
продажу майнового паю в частині його
формування виключно в обмін на
приватизаційні майнові сертифікати
під час приватизації.

Однак, погодитись з такими висновками
судів попередніх інстанцій колегія
суддів не може, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4.1 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
загальний річний оподатковуваний
дохід складається з суми загальних
місячних оподатковуваних доходів
звітного року, а також іноземних
доходів, одержаних протягом такого
звітного року.

За змістом підпункту «б» підпункту 9.6.8
пункту 9.6 статті 9 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) не підлягає
оподаткуванню та не включається до
складу загального річного
оподатковуваного доходу, зокрема,
дохід, отриманий платником податку від
продажу інвестиційних активів, у
випадку, визначеному підпунктом 4.3.18
пункту 4.3 статті 4 цього Закону (сума
доходу, отриманого платником податку
внаслідок відчуження акцій (інших
корпоративних прав), одержаних ним у
власність у процесі приватизації в
обмін на приватизаційні сертифікати,
отримані ним відповідно до закону).

Відповідно до абзацу 4 підпункту 9.6.8
пункту 9.6 статті 9 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) у випадках,
визначених підпунктами «а» і «б» цього
підпункту, платник податку не включає
до розрахунку загального фінансового
результату операцій з інвестиційними
активами суму таких доходів та витрат
на придбання таких інвестиційних
активів.

Аналіз наведених законодавчих
положень дає підстави для висновку про
те, що від оподаткування звільняється
лише дохід від продажу інвестиційних
активів, які припадають на частку в
статутному фонді емітента, яка
сформована за рахунок приватизаційних
майнових сертифікатів. При цьому
вартісне збільшення інвестиційного
активу (пакета акцій чи майнового паю)
платника податку в майбутньому в
результаті юридичних фактів, які не
змінюють пропорцію його персонального
паю в статутному фонді (загальній
вартості майнового паю) емітента, не
має впливати на співвідношення
пільгової частки такого платника,
дохід від продажу якої не включається
до складу загального річного
оподатковуваного доходу, та частки,
дохід від продажу якої включається до
оподатковуваного доходу з його
зменшенням на вартість витрат на
придбання такої частки.

Не можна визнати обґрунтованим
неврахування пропорційного збільшення
вартості часток внаслідок індексації
основних засобів, проведення якої
передбачено, зокрема, постановами
Кабінету Міністрів України від 17 січня
1995 року № 34 та від 16 травня 1996 року № 523,
а з 01 липня 1997 року - підпунктом 8.3.3
пункту 8.3 статті 8 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), за змістом
якого платникам податків усіх форм
власності надано право застосовувати
щорічну індексацію балансової
вартості груп основних фондів та
нематеріальних активів. Частка доходу,
яка не включається до оподатковуваного
доходу від продажу паю, складається,
зокрема, з вартості приватизаційних
майнових сертифікатів, збільшеної за
рахунок індексації.

Аналогічно - збільшення статутного
фонду емітента на сукупну номінальну
вартість нарахованих дивідендів
збільшує вартість частки окремого
платника. При цьому відбувається
пропорційне збільшення обох часток - як
тієї, дохід від продажу якої не входить
до складу оподатковуваного доходу, так
і тієї, вартість придбання якої є
витратами платника та на суму яких має
зменшуватися оподатковуваний дохід.

Окрім того, пунктом 9.6 статті 9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
врегульовано особливості
оподаткування інвестиційного
прибутку.

Так, відповідно до підпункту 9.6.2 пункту
9.6 статті 9 Закону України «Про податок
з доходів фізичних осіб» (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) інвестиційний прибуток
розраховується як позитивна різниця
між доходом, отриманим платником
податку від продажу окремого
інвестиційного активу, та його
вартістю, що розраховується виходячи з
суми витрат, понесених у зв'язку з
придбанням такого активу, з
урахуванням норм підпункту 9.6.4 цього
пункту.

Разом з цим, суди не дали правової
оцінки тому, чи є у розумінні згаданих
приписів витратами платника податку
такі джерела збільшення майнового паю,
як: розподіл вартості майна, придбаного
на умовах оренди; розподіл прибутку,
направленого на викуп заводу; розподіл
прибутку заводу, оскільки в основі
зазначених джерел лежить трудовий
вклад власників майнових паїв.

Отже, суд касаційної інстанції не може
визнати законними і обґрунтованими
судові рішення попередніх інстанцій,
оскільки останні ухвалені без повного
та всебічного з'ясування обставин,
якими сторони обґрунтовують свої
вимоги і заперечення, та інших
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи те, що суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, а порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права могли призвести
до неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції, постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04 лютого 2009 року та постанова
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня 2010
року підлягають скасуванню, а справа
направленню на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду та вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого
правильного визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняте обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч.
4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі міста
Києва залишити без задоволення.

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04 лютого 2009 року та
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня 2010
року скасувати, а справу направити на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна