Справа № 343/2326/13-а 2а/0343/109/13
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
Справа №
13340/13/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Гуляка В.В. та Довгополова О.М.,

за участі секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Долинського
районного суду Івано-Франківської
області від 18.10.2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до інспектора ВДАІ
Долинського РВ УМВС лейтенанта міліції
Павлишина В.І. про визнання незаконними
дій службової особи Державтоінспекції
та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В
И В:

07.08.2013 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив визнати дії інспектора ВДАІ
Долинського РВ УМВС лейтенанта міліції
Павлишина В.І. щодо зупинки керованого
ним транспортного засобу та
направлення його на проходження ним
медичного огляду на стан алкогольного
сп'яніння протиправними та стягнути з
відповідача завдану моральну шкоду в
розмірі 10000 гривень.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 липня
2013 року його було безпідставно
зупинено працівниками Долинського
відділу ДАІ. Після зупинки
працівниками ДАІ в грубій та зверхній
формі звинуватили його в тому, що він
перебуває у нетверезому стані, та
інспектор Павлишин В.І. змусив його
пройти медичний огляд на предмет
вживання алкоголю, в зв'язку із чим було
виписано направлення і доставлено його
до Долинської центральної лікарні.

Згідно з висновку щодо результатів
медичного огляду з метою виявлення
стану алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або перебування під
впливом лікарських препаратів, що
знижують увагу та швидкість реакції,
ознак сп'яніння в нього не виявлено і
встановлено,що він перебуває у
тверезому стані.

Зазначає, що згідно п.2.1. Інструкції про
виявлення у водіїв транспортних
засобів ознак алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції, затвердженої
наказом Міністерства внутрішніх справ
України, Міністерства охорони здоров'я
від 09.09.2009 №400/666(z0931-09),зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України від 06.10.2009
за №931/16947- працівники підрозділів ДПС
повинні мати необхідну професійну
підготовку, високі моральні якості,
бути дисциплінованими та пильними,
стійко переносити труднощі, пов'язані
зі службою,бути ввічливими й
тактовними спілкуванні з громадянами.

Згідно з главою 13 Інструкції визначені
вичерпні підстави щодо зупинки
транспортного засобу працівниками
підрозділів ДПС , які в конкретному
випадку щодо нього були відсутні.
Вважає, що працівник ДАІ Павлишин В.І.
вказаних вимог, які передбачені
Інструкцією не дотримав, а відтак його
дії були протиправними.

Постановою Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 18
жовтня 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_1 до інспектора ВДАІ Долинського
РВ УМВС лейтенанта міліції Павлишина
В.І. про визнання незаконними дій
службової особи Державтоінспекції та
відшкодування моральної шкоди
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив позивач. Вважає,що постанова
Долинського районного суду
Івано-Франківської області є
незаконною, такою, що винесена з грубим
порушенням норм матеріального та
процесуального права, за обставин
невідповідності висновків суду фактам
та доказам встановленим в ході
розгляду справи.

Зазначає, що у працівників ДАІ не
існувало законної підстави до зупинки
автомобіля, яким керував ОСОБА_1
.Вибірка із журналу «Угон» виконана не
станом на дату події 17.07.2013 року, а
станом на 28.08.2013 року, і містить
автомобілі, що були викрадені в період
з 23.11.2012 року по 20.12.2013 рік, тобто до
кінця цього року, за місяці, які ще не
наступили. Відповідач не зазначив тих
характерних ознак, за якими
розшукувався викрадений автомобіль,
тобто перевірці мав би підлягати кожен
«Volksvagen Caddy», що в даному випадку не
здійснювалось.

Вважає, що дії відповідача Павлишина
В.І. при зупинці транспортного засобу
не були спрямовані на перевірку щодо
можливого угону, а підстав для
проведення огляду водія на стан
сп'яніння згідно Інстркуції у
працівника ДАІ не виникало, останній
зловживав своїм службовим становищем
та можливістю владного впливу.

Крім цього, суд першої інстанції не
врахував інших обставин по справі, а
саме того факту, що працівник міліції
безпідставно виразив підозру у
відношенні ОСОБА_1 у вчинені двох
правопорушень, спершу угоні
транспортного засобу, потім у
перебуванні в стані алкогольного
сп'яніння, також виявивши, що обидві
підозри у міліціонера не знайшли свого
підтвердження - відповідач не приніс
своїх вибачень.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку , що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Згідно ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справи в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свобод в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах, про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як встановлено судом першої інстанції
та матеріалами справи, 17 липня 2013 року
близько 22:00 годин в м. Долина
Івано-Франківської області нарядом в
складі інспектора ВДАІ Долинського РВ
УМВС лейтенанта міліції Павлишина В.І.
та інспектора ВДАІ Долинського РВ УМВС
капітана міліції Васютина М.В. було
зупинено автомобіль марки «Volkswagen Caddy»,
яким керував ОСОБА_1 Вимога про зупинку
вищевказаного транспортного засобу
позивача була подана світловим та
звуковим сигналом службового
автомобіля ДАІ, що не заперечив сам
позивач.

Як передбачено п. 13 п.п. 13.1.5 Інструкції з
питань діяльності підрозділів
дорожньо-патрульної служби
Державтоінспекції МВС, яка затверджена
наказом МВС України 25.03.2009 року № 111,
однією із підстав для зупинки
транспортного засобу є перебування
транспортного засобу в розшуку,
наявність даних про використання
транспортного засобу з протиправною
метою.

З копії постової відомості розстановки
нарядів дорожньо-патрульної служби
станом на 17.07.2013 р. встановлено, що наряд
ДПС в складі інспекторів ВДАІ
Долинського РВ УМВС Васютина М.В. та
Павлишина В.І. розпочав патрулювання о
16:00 годині і завершив о 24:00 годині. Даний
наряд мав орієнтування на розшук
викрадених транспортних засобів.

Як вбачається з вибірки з журналу
«Угон», станом на 28.08.2013 рік в розшуку
перебували чотири автомобілі марки
«Volksvagen Caddy», в тому числі і білого
кольору, які були викрадені період з
23.11.2012 року по 20.12.2013 рік.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що вимога інспектора ВДАІ
Долинського РВ УМВС Павлишина В.І. щодо
зупинки транспортного засобу марки
«Volksvagen Caddy», яким керував ОСОБА_1, 6yла
законною, оскільки існували всі
підстави для зупинки такого
транспортного засобу та перевірки
останнього наявних реєстраційних
документів на вищевказаний
транспортний засіб.

Пунктом 1 п.п. 1.2 Інструкції про
виявлення у водіїв транспортних
засобів ознак алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, які знижують увагу та
швидкість реакції, яка затверджена
наказом МВС України від 09.09.2009 року №
400/666 передбачено, що огляду на стан
сп'яніння підлягають водії
транспортних засобів, щодо яких в
уповноваженої особи ДАІ МВС є підстави
вважати, що вони перебувають у стані
сп'яніння згідно з ознаками такого
стану.

Зокрема пунктом 1 п.п. 1.3 вищевказаної
інструкції визначено, що ознаками
алкогольного сп'яніння є запах
алкоголю з порожнини рота, порушення
координації рухів, порушення мови,
виражене тремтіння пальців рук, різка
зміна забарвлення шкірного покриву
обличчя, поведінка, що г відповідає
обстановці.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
така ознака, як поведінка, що не
відповідає обстановці, є оціночним
поняттям, працівники ДАІ мають право
самостійно визначати в чому саме така
поведінка не відповідає обстановці.
Відповідача зазначав, що така
поведінка ОСОБА_1 проявлялась у
незрозумілому хвилюванні,
знервованості, тремтінні рук, що давало
йому всі підстави запідозрити
останнього вживанні алкогольних
напоїв, та відповідно направити водія
пройти медичний огляд на предмет
вживання алкоголю.

Відповідно до п. 14.7 розділу 14 (порядок
зупинки транспортного засобу)
Інструкції, під час звернення до водія
працівник Державтоінспекції
зобов'язаний привітатися, чітко і
зрозуміло назвати свою посаду, звання
та прізвище, повідомити про причину
зупинки транспортного засобу, суть
скоєного правопорушення у випадку його
вчинення та висловити вимогу про
пред'явлення водієм для перевірки
посвідчення на право керування
транспортним засобом, реєстраційного
документа на транспортний засіб та
поліса (сертифіката) обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Доказів невиконання інспектором вимог
вказаного пункту інструкції при
зупинці транспортного засобу позивача
суду не надано. Позивач зі скаргою на
дії інспектора до Долинського РВ УМВС
України не звертався, службова
перевірка наявності в діях інспектора
ознак протиправної поведінки не
проводилася. Суд не вбачає підстав для
визнання протиправними дій інспектора.

Що стосується вимоги позивача щодо
відшкодування моральної шкоди, слід
зазначити, що статтею 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті. Згідно з п.3 ч.2 цієї статті
моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала в інших випадках,
встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 23
ЦК України моральна шкода полягає,
зокрема, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Отже, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Однак в чому полягає моральна шкода і
за якими критеріями вона була оцінена
та визначена в грошовому розмірі
позивач не обґрунтував.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Долинського
районного суду Івано-Франківської
області від 18.10.2013 року у справі №
343/2326/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
В.В. Гуляк

О.М. Довгополов