Справа № 2а-650/11
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/50634/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.,

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 2 лютого 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Виконавчого комітету
Дніпрорудненської міської ради
Васильківського району Запорізької
області (далі - Міська рада), треті
особи: КП «Дніпроруденські теплові
мережі» (далі - Підприємство), ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

про визнання протиправним рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання протиправним рішення Міської
ради № 203 від 17.08.2010 року (далі - Рішення
№ 203) щодо затвердження Підприємству
скоригованих базових тарифів на
виробництво, транспортування теплової
енергії та послуги з централізованого
опалення для населення.

На обґрунтування позову зазначив, що
оскаржуване рішення було прийняте
Міською радою з порушенням вимог
Закону України «Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності», Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», Закону України «Про
теплопостачання», Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
Закону України «Про Національну
комісію регулювання ринку комунальних
послуг України», та постанови Кабінету
Міністрів України № 955 від 10.07.2006 року.

2 червня 2011 року постановою
Васильківського районного суду
Запорізької області, позов задоволений
частково.

Пункт 2 Рішення № 203 в частині
затвердження двоставкових тарифів на
послуги з централізованого опалення
для населення згідно додатку №1 до
рішення визнаний протиправним і
скасований; зобов'язано Міську раду
після набрання постанови законної сили
невідкладно опублікувати резолютивну
частину постанови суду у виданні, в
якому було офіційно оприлюднено
оскаржуване рішення.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції зазначив, що Міська
рада при прийняті Рішення № 203 в
частині затвердження базового тарифу
на виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії
перевищила свої повноваження, не
дотрималася вимог Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності» в частині оприлюднення в
засобах масової інформації відповідно
до ст. 9, 13 зазначеного Закону, проекту
рішення та повідомлення про
оприлюднення регуляторного акту, що
призвело до порушення прав ОСОБА_2
стосовно надання пропозицій та
зауважень у визначений Законом строк.

2 лютого 2012 року постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду постанова
Васильківського районного суду
Запорізької області від 2 червня 2011
року скасована, у задоволені позову
відмовлено.

Не погоджуючись із судовими рішеннями,
ОСОБА_2 звернувся із касаційною скаргою
про скасування постанови
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду та залишення в
силі постанови Васильківського
районного суду Запорізької області,
посилаючись на порушення апеляційним
адміністративним судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
апеляційним адміністративним судом
норм матеріального та процесуального
права, обговоривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій 17.08.2010 року
Міська рада прийняла Рішення № 203,
відповідно до п. 1 якого для визначення
вартості складових двоставкового
тарифу був затверджений скоригований
базовий тариф на послуги з виробництва,
транспортування і постачання теплової
енергії з розрахунку на 1 Гкал (з
урахуванням податку на додану
вартість) - 396,19 грн. П. 2 були затверджені
двоставкові тарифи на послуги з
централізованого опалення для
населення, наведені в додатку № 1 до
вказаного рішення, які застосовуються
для розрахунків з населенням за
послуги централізованого опалення з
15.10.2010 року.

Суд апеляційної інстанції встановив,
що предметом спору у цій справі є
правомірність прийняття виконавчим
органом місцевого самоврядування
рішення про затвердження тарифів
централізованого опалення для
населення.

Відповідно до ч. 1 cт. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Суд першої інстанції під час розгляду
даного адміністративного позову
помилково застосував норми
матеріального права, щодо повноважень
державного органу (НКРЕ України) та
виконавчого органу місцевого
самоврядування у сфері комунальних
послуг, що й призвело до неправильного
вирішення спору по суті у цій справі.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про
Національну комісію регулювання ринку
комунальних послуг України» тарифи на
комунальні послуги, тобто тарифи на
теплову енергію, її транспортування
магістральними та місцевими
(розподільчими) тепловими мережами,
постачання теплової енергії, а також на
послуги централізованого
водопостачання та водовідведення
суб'єктам природніх монополій та
суб'єктам господарювання на суміжних
ринках, встановлює Національна комісія
регулювання ринку комунальних послуг
України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 10 Закону
України № 280 від 21.05.1997 року «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами; представницькі органи
місцевого самоврядування, сільські,
селищні, міські голови, виконавчі
органи місцевого самоврядування діють
за принципом розподілу повноважень у
порядку і межах, визначених цим та
іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 11 цього Закону
виконавчими органами сільських,
селищних, міських, районних у містах (у
разі їх створення) рад є їх виконавчі
комітети, відділи, управління та інші
створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 зазначеного
Закону виконавчий комітет сільської,
селищної, міської, районної у місті (у
разі її створення) ради може розглядати
і вирішувати питання, віднесені цим
Законом до відання виконавчих органів
ради.

Згідно з п.п. 2 п. «а» ст. 28 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать встановлення в порядку і
межах, визначених законодавством,
тарифів щодо оплати побутових,
комунальних, транспортних та інших
послуг, які надаються підприємствами
та організаціями комунальної
власності відповідної територіальної
громади; погодження в установленому
порядку цих питань з підприємствами,
установами та організаціями, які не
належать до комунальної власності.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що
відповідно до Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
власних (самоврядних) повноважень
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належить
встановлення в порядку і межах,
визначених законодавством, тарифів на
побутові, комунальні (крім тарифів на
теплову енергію, централізоване
водопостачання та водовідведення, які
встановлюються Національною комісією
регулювання ринку комунальних послуг
України), транспортні та інші послуги.

Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
встановлено, що до повноважень органів
місцевого самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг, зокрема,
належить встановлення цін/тарифів на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону.

Згідно з ст. 1 цього Закону
житлово-комунальні послуги - це
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
централізоване постачання холодної та
гарячої води та централізоване
опалення відносяться до комунальних
послуг, тобто кінцеві споживачі
(зокрема, населення) отримують не
теплову енергію, а послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води.

Суд апеляційної інстанції
обґрунтовано зазначив, що регулювання
тарифів саме на комунальні послуги для
кінцевих споживачів за послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води або вартість
місячного споживання гарячої води на
одну людину відноситься до компетенції
органів місцевого самоврядування.

Підприємство є комунальним
підприємством, яке застосовує вже
встановлені відповідно до
законодавства тарифи.

В Рішенні № 203 відображено, що воно
прийняте виконавчим органом Міською
радою на підставі розрахункових
матеріалів Підприємства у зв'язку з
підвищенням ціни на природний газ
згідно постанови Національної комісії
регулювання електроенергетики України
№ 813 від 13.07.2010 року та підвищенням
рівня мінімальної заробітної плати
згідно Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік», зростанням
тарифів на електроенергетику та
послуги водопостачання і
водовідведення, а також з урахуванням
висновку інспекції з контролю за
цінами в Запорізькій області № В
114/01-15/2378 від 28.07.2010 року щодо розрахунку
економічно обґрунтованих планових
витрат на виробництво, транспортування
та постачання теплової енергії для
населення, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України № 955 від
10.07.2006 року, ст. 3 Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності» та пункту 6 рішення
виконкому Міської ради № 06 від 19.01.2010
року «Про встановлення базових тарифів
на виробництво, транспортування
теплової енергії та послуги з
централізованого опалення для
Підприємства».

Оскаржуваним рішенням не вирішувалось
питання про встановлення нових, або
підвищення раніше встановлених
тарифів на виробництво,
транспортування теплової енергії та
послуги з централізованого опалення
для населення, а затверджені
розраховані Підприємством скориговані
тарифи на послуги з централізованого
опалення та була визначена дата, з якої
вводяться в дію ці скориговані тарифів
на послуги з централізованого
опалення.

Відповідно до п. 33-1 Порядку формування
тарифів на виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії та послуги з централізованого
опалення і постачання гарячої води,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 955 від 10.07.2006 року, у
разі зміни протягом установленого
строку дії тарифів ставок податків і
зборів (обов'язкових платежів), рівня
заробітної плати на підприємствах
відповідно до актів законодавства,
Генеральної, галузевої угод, ставок
орендної плати, інших обов'язкових
платежів і зборів, цін і тарифів на
паливно-енергетичні та матеріальні
ресурси запроваджується механізм
коригування тарифів, і коригуванню
підлягають лише ті індивідуальні
складові витрат, за якими відбулися
цінові зміни у бік збільшення або
зменшення, що сприятиме забезпеченню
економічної обґрунтованості та
прозорості запровадження зазначеного
механізму.

Згідно з листом Державного комітету
України з питань регуляторної політики
та підприємства № 8374 від 2.10.2008 року
підтверджено, що застосування
механізму коригування тарифів на
житлово-комунальні послуги, пов'язане
лише з полегшенням процесу розрахунку
тарифів у разі зміни його окремих
складових, а метою коригування тарифів
є тільки забезпечення відшкодування у
повному обсязі економічно
обґрунтованих планованих витрат, що
враховуються під час визначення повної
собівартості послуг, запланованого
прибутку та податку на додану вартість.

Суд апеляційної інстанції
обґрунтовано зазначив, що рішення з
встановлення (погодженню) змін тарифів
на житлово-комунальні послуги, що
приймаються виключно у разі змін
тарифів на житлово-комунальні послуги,
що затверджуються у разі змін на

державному рівні економічних
складових тарифу та не містять
додаткових норм з коригування інших
складових тарифів, підпадають під дію
ст. 3 Закону України «Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності».

Висновки суду апеляційної інстанції
про відмову у задоволенні позову є
обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судове рішення ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для його
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст.,ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 2 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.