Справа № 127/30236/13-а
Суддя: Бессараб Н. М.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/182/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2014
м.
Вінниця

Вінницький міський суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб
Н.М.,

при секретарі Хоменко К.Є.,

з участю представників
позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача
Сінгаєвської О.М., Левицького О.В.,

представника відповідача
Тушевської Н.С.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_6 до
підрозділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області,
Головного управління юстиції у
Вінницькій області про скасування
постанови про закінчення виконавчого
провадження та стягнення моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2013 року до суду звернувся
ОСОБА_6 з адміністративним позовом до
підрозділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області (далі - ПВР управління ДВС ГУЮ у
Вінницькій області), в якому просив суд
скасувати постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП №28922918 від
14.12.2011 року як незаконну та стягнути з
підрозділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області 50 000,00 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
14.09.2011 року Ленінським районним судом м.
Вінниці було видано виконавчий лист
№2-а-2500/10 про зобов'язання управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Вінниці провести перерахунок
та виплату ОСОБА_6 державної пенсії
відповідно до ч. 4 ст. 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в розмірі 10
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
в розмірі 100% мінімальної пенсії за
віком, з 01.04.2010 року.

Даний виконавчий лист було
пред'явлено представником за
дорученням ОСОБА_6 до виконання і
постановою від 27.09.2011 року державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Вінницькій області Комлєвою О.М. було
відкрито виконавче провадження по його
виконанню та зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України у Ленінському
районі м. Вінниці виконати вказане
судове рішення в строк до 04.10.2011 року.

12.10.2011 року управлінням
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Вінниці надіслано лист на
адресу державного виконавця про
добровільне виконання рішення суду
разом із копією розпорядження і
протоколу про перерахунок пенсії
ОСОБА_6 та підраховано борг в сумі 130745,43
грн., який буде виплачено в листопаді 2011
року на пенсійний рахунок ОСОБА_6 в
плановий період (ст. 47 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування").

В грудні 2013 року позивач дізнався,
що 14.12.2011 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Вінницькій
області Комлєвою О.М. винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження по виконанню виконавчого
листа №2-а-2500/10 з посиланням на п.11 ч.1 ст.
49 Закону України "Про виконавче
провадження", в якій вказано, що
боржником здійснено перерахунок
пенсії згідно рішення суду і
підраховано до виплати борг. Виплата
боргу боржником буде здійснена після
надання Пенсійному фонду фінансування.

Позивач вважає, що постанова
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження є передчасною,
оскільки судове рішення повністю не
виконано, адже в виконавчому листі,
виданому на виконання судового рішення
боржника зобов'язано не лише провести
нарахування належних сум, але й
виплатити їх.

Внаслідок винесення державним
виконавцем незаконної постанови про
закінчення виконавчого провадження,
позивачеві завдана моральні шкода в
розмірі 50000,00 грн., оскільки позивач
через невиконання судового рішення
нервується, у нього зник нормальний
сон, із-за відсутності необхідних
коштів він втратив апетит та майже
втратив надію на видужання.

В ході судового розгляду справи
представники позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_2
неодноразово збільшували та
уточнювали позовні вимоги. Згідно
останньої заяви про уточнення та
збільшення позовних вимог
представники позивача просили суд:

- визнати бездіяльність старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Вінницькій
області Комлєвої О.М. по виконанню
виконавчого листа по справі №2-а-2500/10,
виданого 14.09.2011 року Ленінським
районним судом м. Вінниці -
неправомірною;

- визнати незаконною та скасувати
постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області Комлєвої О.М. від
14.12.2011 року про закінчення виконавчого
провадження по виконанню виконавчого
листа по справі № 2-а-2500/10, виданого
14.09.2011 року Ленінським районним судом м.
Вінниці;

- стягнути з Головного управління
юстиції у Вінницькій області на
користь ОСОБА_6 моральну шкоду в
розмірі 51 000,00 грн.;

- зобов'язати Головне управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області стягнути
з Головного управління юстиції у
Вінницькій області 51000,00 грн. моральної
шкоди на користь ОСОБА_6

Ухвалами суду від 06.03.2014 року, від
25.03.2014 року до участі в даній справі
було залучено в якості
співвідповідачів Головне управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області та
Головне управління юстиції у
Вінницькій області (а.с. 74, 84).

В судовому засіданні
представники позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на обставинах викладених в позовній
заяві, підтримали збільшені позовні
вимоги і просили суд їх задовольнити в
повному обсязі.

Старший державний виконавець ПВР
управління ДВС ГУЮ у Вінницькій
області Сінгаєвська О.М. (вона ж Комлєва
в зв'язку із зміною прізвища) в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
пославшись на обставини викладені в
письмових запереченнях, які приєднані
до матеріалів справи (а.с. 58-61). Суду
пояснила, що ОСОБА_6 пред'явив до
виконання виконавчий лист після
набрання чинності постанови Кабінету
Міністрів України від 06.07.2011 року №745
"Про встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету". Крім того,
зазначила, що Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Вінниці здійснило перерахунок пенсії
ОСОБА_6, але не виплатило з поважних
причин в зв'язку з відсутністю
фінансування із державного бюджету, що
унеможливило виконання рішення суду в
частині виплати ОСОБА_6 перерахованої
суми пенсії. Тому вважає, що дії відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області вчинені відповідно
до вимог Закону України "Про виконавче
провадження", в межах наданих
повноважень, що є підставою для відмови
в позові.

Представник Головного управління
юстиції у Вінницькій області Левицький
О.В. в судовому засіданні позовні
вимоги не визнав. Суду пояснив, що
позивачем не доведено та не надано
переконливих доказів в судовому
засіданні щодо спричинення Головним
управлінням юстиції у Вінницькій
області моральної шкоди в розмірі 51000,00
грн., тому просив в позові відмовити.

Представник Головного управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області Тушевська
Н.С. заперечила щодо задоволення
позовних вимог про зобов'язання
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області стягнути з
Головного управління юстиції у
Вінницькій області на користь позивача
51000,00 грн. моральної шкоди, оскільки це
не передбачено жодним
нормативно-правовим актом. Крім того,
вказала, що існує чітка процедура,
визначена законом про списання коштів
з рахунку державної установи у випадку,
якщо є про таке списання коштів судове
рішення, що набуло законної сили. Не
заперечила щодо задоволення решти
позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
оглянувши матеріали виконавчого
провадження, встановив наступне.

14.09.2011 року Ленінським районним
судом м. Вінниці було видано виконавчий
лист №2-а-2500/10 про зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Вінниці провести
перерахунок та виплату ОСОБА_6
державної пенсії відповідно до ч. 4 ст. 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 10 мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно
до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 100% мінімальної
пенсії за віком, з 01.04.2010 року.

Даний виконавчий лист було
пред'явлено представником за
дорученням ОСОБА_6 до виконання і
постановою від 27.09.2011 року державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Вінницькій області Комлєвою О.М. було
відкрито виконавче провадження по його
виконанню та зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України у Ленінському
районі м. Вінниці виконати вказане
судове рішення в строк до 04.10.2011 року
(а.с.4).

З матеріалів справи та
виконавчого провадження видно, що
державний виконавець направила
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 27.09.2011 року до
Управління Пенсійного фонду України у
Ленінському районі м. Вінниці для
виконання і листом від 12.10.2011 року
Управлінням Пенсійного фонду України у
Ленінському районі м. Вінниці було
надіслано до виконавчої служби лист
про те, що згідно розпорядження від
28.09.2011 року на виконання виконавчого
листа №2-а-2500/10 було проведено
перерахунок з 01.04.2010 року, протоколом
виплати від 28.09.2011 року підраховано
борг в розмірі 130 745,43 грн., який буде
виплачено в листопаді 2011 року на
пенсійний рахунок ОСОБА_6 в плановий
період (а.с. 8).

Після чого, 14.12.2011 року, державний
виконавець Комлєва О.М. винесла
постанову про закінчення виконавчого
провадження по виконанню виконавчого
листа №2-а-2500/10 на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49
Закону України "Про виконавче
провадження", вказавши, що боржником
здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_6
згідно рішення суду і підраховано до
виплати борг. В зв'язку зі вступом 23.07.2011
в законну силу Постанови Кабінету
Міністрів України № 745 "Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", якою встановлено
нові розміри зазначених виплат та
прийняттям Закону України 14.06.2011 "Про
внесення змін до Закону України "Про
державний бюджет України на 2011 рік", в
прикінцевих положеннях якого
доповнено п.4, який передбачає, що норми
і положення статей 39,50,51,52,54 Закону
України Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік
відповідні виплати призупинено. Крім
того, відповідно до листа Головного
управління пенсійного фонду України у
Вінницькій області від 25.10.2011 відсутнє
фінансування з Державного бюджету
України на погашення заборгованості по
рішенню суду. Дана виплата буде
проведена після надання фінансування
(а.с. 6).

Однак, з оглянутих в судовому
засіданні розпорядження та протоколу
від 28.09.2011 року, а також матеріалів
виконавчого провадження, видно, що
рішення суду по адміністративній
справі №2-а-2500/10 виконано лише частково,
а саме проведено перерахунок пенсії і
підраховано борг, але суму коштів
ОСОБА_6 не виплачено.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 14 КАС України постанови
та ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Стаття 1 Закону України "Про
виконавче провадження" зазначає, що
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 6, ч. 1 ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний використовувати надані
йому права відповідно до закону і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 49 Закону України
"Про виконавче провадження" визначено,
що виконавче провадження підлягає
закінченню у разі: повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому ч. 3
ст. 75 цього Закону.

Згідно ч. 3 ст. 7 ст. 75 Закону
України "Про виконавче провадження" у
разі якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчі листи, що видаються судами,
підлягають виконанню державною
виконавчою службою відповідно до цього
Закону.

Виконання рішень, за якими
боржниками є територіальні підрозділи
центральних органів виконавчої влади,
місцеві суди, міські, районні або
селищні ради чи районні державні
адміністрації та їх структурні
підрозділи, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, інші територіальні
підрозділи органів державної влади та
їх посадові особи покладається на
відділ примусового виконання рішень
управлінь державної виконавчої служби
Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головного
управління юстиції в області, містах
Києві та Севастополі, що передбачено п.
1 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про виконавче
провадження».

Судом було оглянуто матеріали
виконавчого провадження по виконанню
виконавчого листа по адміністративній
справі № 2-а-2500/10, серед яких відсутні
документи про повне виконання
постанови суду, а також відсутні
документи про вжиття державним
виконавцем всіх передбачених законом
дій щодо виконання постанови суду.
Також відповідачем не надано доказів
про неможливість виконати постанову
Ленінського районного суду м. Вінниці
по адміністративній справі №2-а-2500/10.

За таких обставин суд прийшов до
висновку, що слід визнати
неправомірною бездіяльність
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області Комлєвої
(Сінгаєвської) Ольги Миколаївни по
виконанню виконавчого листа по справі
№2-а-2500/10, виданого 14.09.2011 року
Ленінським районним судом м. Вінниці, а
також визнати незаконною та скасувати
постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області Комлєвої
(Сінгаєвської) Ольги Миколаївни від
14.12.2011 року про закінчення виконавчого
провадження по виконанню виконавчого
листа по справі № 2-а-2500/10, виданого
14.09.2011 року Ленінським районним судом м.
Вінниці.

Разом з тим, суд вважає, що
позивачу слід відмовити в задоволенні
позову в частині стягнення моральної
шкоди з наступних підстав.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів;

3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичною або юридичною
особи.

Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених ч. 2
ст.1167 ЦК України. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала: якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок її джерела
підвищеної небезпеки; якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; в інших
випадках.

Відповідно до роз'яснень
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», з відповідними змінами та
доповненнями від 25 травня 2001 року,
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди
доводить потерпіла особа, зазначаючи у
позовній заяві, які негативні наслідки
мають місце, у чому саме полягають
моральні втрати, чим обґрунтовано
розмір їх відшкодування. Письмовими
доказами на ствердження наявності
моральної шкоди можуть бути, зокрема,
медичні довідки про виникнення
захворювання чи інше погіршення стану
здоров'я у зв'язку з хвилюваннями,
спричиненими посяганням на права
потерпілого; висновки лікарів чи
медичних комісій про ступінь втрати
працездатності, про необхідність
проведення хірургічної операції; тощо.

У документі медичного характеру
має бути зазначено, коли виникло
захворювання, в результаті чого, чи
могло воно стати наслідком психічних
переживань через порушення
конкретного права, мало місце
погіршення загального стану чи сталося
загострення хронічної хвороби у
визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди
може бути підтверджений також
показаннями свідків, зокрема, про
важкий душевний стан потерпілого,
спричинений правопорушенням, його
переживання, хвилювання, зміни в
самопочутті, загальному душевному
настрої тощо, стані здоров'я, способі
життя, спілкування, звичках,
працездатності.

В обґрунтування позовної вимоги
про стягнення моральної шкоди всупереч
ч. 1 ст. 71 КАС України позивачем не
доведено обставин і підстав, які
зумовлюють наявність моральної шкоди,
зокрема, позивачем не надано жодних
доказів про моральні страждання
позивача та ступінь моральних чи
фізичних страждань або шкоди завданої
його здоров'ю внаслідок неправомірних
дій відповідача, а також не надано
доказів щодо розміру моральної шкоди.

В зв'язку з безпідставністю та
недоведеністю позовної вимоги про
стягнення моральної шкоди, суд прийшов
до висновку, що не підлягає до
задоволення позовна вимога про
зобов'язання Головне управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області стягнути
з Головного управління юстиції у
Вінницькій області 51000,00 грн. моральної
шкоди на користь ОСОБА_6

На підставі викладеного та
керуючись ст. 19 Конституції України,
ст.ст. 1, 11, 17, 49, 75 Закону України "Про
виконавче провадження", ст. ст. 23, 1167 ЦК
України, ст.ст. 2, 7, 11, 14, 158-163, 181 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов
задовольнити частково.

Визнати бездіяльність державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області Комлєвої (Сінгаєвської) Ольги
Миколаївни по виконанню виконавчого
листа по справі № 2-а-2500/10, виданого
14.09.2011 року Ленінським районним судом м.
Вінниці - неправомірною.

Постанову державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області Комлєвої
(Сінгаєвської) Ольги Миколаївни від
14.12.2011 року про закінчення виконавчого
провадження по виконанню виконавчого
листа по справі № 2-а-2500/10, виданого
14.09.2011 року Ленінським районним судом м.
Вінниці визнати незаконною та
скасувати.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена через Вінницький міський суд
Вінницької області протягом десяти
днів з дня її проголошення до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя: