Справа № 812/711/14
Суддя: Гайдар А.В.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Агевич К.В.
Суддя-доповідач - Гайдар А.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року справа № 812/711/14

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючий суддя:
Гайдар А.В.,

судді:
Ханова Р.Ф., Яковенко М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Луганської митниці Міндоходів та
Публічного акціонерного товариства
«Алчевський коксохімічний завод» на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2014 року по адміністративній справі №
812/711/14 за позовом Публічного
акціонерного товариства «Алчевський
коксохімічний завод» до Луганської
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Луганській області
про визнання протиправним та
скасування рішення від 05.08.2013 №
702020001/2013/000466/2, скасування картки
відмови в прийнятті митної декларації,
-

В С Т А Н О
В И В :

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2014 року по адміністративній справі №
812/711/14 адміністративний позов
Публічного акціонерного товариства
"Алчевський коксохімічний завод" до
Луганської митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Луганській області
про визнання протиправним та
скасування рішення від 05.08.2013
№702020001/2013/000466/2, скасування картки
відмови в прийнятті митної декларації
- задоволено частково. Скасовано
рішення Луганської митниці про
визнання митної вартості товарів
№702020001/2013/000466/2 від 05.08.2013. Скасовано
картки відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№702020001/2013/00091. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства "Алчевський
коксохімічний завод" на користь
Державного бюджету України решту
судового збору у сумі 4311,72 грн. (чотири
тисячі триста одинадцять гривень 72
коп.). В іншій частині позовних вимог
відмовлено за необґрунтованістю.
(арк.справи 192-198)

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції позивач - Публічне
акціонерне товариство «Алчевський
коксохімічний завод» звернувся з
апеляційною скаргою, просив скасувати
постанову суду першої інстанції в
частині відмови в стягненні з
відповідача - Головного управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області надмірно
сплачених у зв'язку із коригуванням
митної вартості імпортованого товару
561 289,64 грн. податку на додану вартість
та ухвалити нове рішення. Також
скасувати постанову суду першої
інстанції в частині стягнення з
позивача на користь Державного бюджету
України судового збору у сумі 4311,72 грн.
Залишити без змін постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 17.04.12р. по
справі № 812/711/14 в частині визнання
протиправним та скасування рішення
Луганської митниці про визначення
митної вартості товарів № 702020001/2013/000466/2
від 05.08.2013 року і картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 702020001/2013/000091.
(арк.справи 216-219).

Також, відповідач - Луганська митниця
Міндоходів, подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
першої інстанції та постановити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог позивачу відмовити в повному
обсязі. (арк.справи 205-209)

У відповідності до пункту 2 частини 1
статті 197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

За правилами частини 1 статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний перегляд
постанови суду першої інстанції
здійснюється в межах апеляційної
скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що між
позивачем та компанією "ТОППРОМ
ТРАЙДИНГ ЛТД" (Кипр) 01 жовтня 2010 року
було укладено зовнішньоекономічний
контракт №61-545, в межах якого позивачем
на митну територію України в серпі 2013
року на умовах DDU станція Комунарськ
(ІНКОТЕРМС 2010) було ввезено вантаж -
вугільний концентрат марки «ОС»
(арк.справи 19-28).

Товар надійшов для розмитнення на
Луганську митницю. На підставі
вищезазначеного контракту №61-545 та
додатків до нього позивачем було
заявлено до митного оформлення в
режимі імпорту зазначений товар (ВМД
№702020001/2013/007540) за ціною договору, а саме
135 доларів США за одну тону, та надано
декларацію митної вартості
№702020001/2013/007540 і необхідний пакет
документів (а.с.31)

Частиною першою статті 53 Митного
кодексу України декларанта зобов'язано
подавати одночасно з митною
декларацією документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення,
перелік яких визначено частиною другою
цієї статті, а саме:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52
Митного кодексу України, та документи,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У наданому позивачем до митного
оформлення разом з МД від 29.07.13
№702020001/2013/007540 висновку ДП
"Укрпромзовнышекспертиза" від 31.07.2013 №
3361 зазначено, що рівень цін на товар
"Вугілля кам'яне марки "ОС"" російського
виробництва може становити 135-145 дол.
США/т. (а.с.37).

Відповідно до положень частини третьої
статті 53 Митного кодексу України у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, на ознаки підробки або не
містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язанні договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість я визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначені договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробні товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У судовому засіданні встановлено, що у
відповідача при здійсненні митного
оформлення товарів виникли сумніви у
достовірності поданих декларантом
відомостей через те, що ідентичні та
подібні товари, час експорту яких
наближений до часу експорту
вищезазначеного товару оформлюється
за рівнем митної вартості 150 доларів
США за тону.

У зв'язку із чим відповідачем у
підприємства були витребувані
наступні додаткові документи:

- договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,

контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором;

- виписку з бухгалтерської
документації;

- за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

- каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

- інші додаткові наявні документи за
власним бажанням відповідно до
положень ч.6 ст.53 Митного кодексу
України, зокрема: якщо рахунок сплачено
- банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару; якщо
здійснювалося страхування - страхові
документи, а також документи, що
містять відомості про вартість
страхування.

У відповідь на запит митного органу
листом від 05.08.2013 № 003-1891 позивач
повідомив, що додаткові документи,
окрім заявлених у декларації,
підприємство надати не має можливості
(а.с.38).

29 липня 2013 року Відповідачем-1 було
прийняте рішення про коригування
митної вартості товарів №702020001/2013/000466/2,
згідно з яким визначення митної
вартості товару за ціною угоди до
товарів, які імпортуються неможливо в
зв'язку з неподанням декларантом інших
додатково витребуваних документів,
згідно із переліком та відповідно до
умов, зазначених у частині 3 статті 53
Митного кодексу України. Також
зазначено, що між митним органом та
декларантом проведена процедура
консультації з метою обґрунтованого
методу визначення митної вартості та
визначення основи такої вартості. За
результатами консультації було
досягнуто згоди щодо застосування 2-го
методу визначення митної вартості. На
підставі викладеного митним органом
було здійснено коригування митної
вартості оцінюваних товарів за 2-м
методом на підставі рівня митної
вартості ідентичного товару "Вугілля
кам'яне бітумінозне коксівне марки "ОС"
на однакових умовах поставки із
розрахунку 150 дол. США/тн. (а.с.14-15).

05 серпня 2013 року відповідачем 1 було
винесено картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
№702020001/2013/00091, якою позивачу відмовлено
в митному оформленні товару.

Згідно статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55цього Кодексу.

Орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право:

1) упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим
Кодексом, письмово запитувати від
декларанта або уповноваженої ним особи
встановлені статтею 53 цього Кодексу
додаткові документи та відомості, якщо
це необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим
Кодексом, здійснювати коригування
заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному
статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки
правильності визначення митної
вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до органів доходів і
зборів інших країн із запитами щодо
надання відомостей, необхідних для
підтвердження достовірності заявленої
митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Орган доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

У разі якщо під час проведення митного
контролю орган доходів і зборів не може
аргументовано довести, що заявлено
неповні та/або недостовірні відомості
про митну вартість товарів, у тому
числі невірно визначено митну вартість
товарів, заявлена декларантом або
уповноваженою ним особою митна
вартість вважається визнаною
автоматично.

Відповідно до ч.1 статті 55 Митного
кодексу України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
органом доходів і зборів у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо органом доходів і
зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції, що аналіз наведених
норм дає підстави вважати, що органи
доходів і зборів мають виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості.

Згідно статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до статті 58 Митного кодексу
України метод визначення митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, застосовується
у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав
покупця (імпортера) на використання
оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у
якому товари можуть бути перепродані
(відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на
вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або
їх ціни відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті;

4) покупець і продавець не пов'язані між
собою особи або хоч і пов'язані між
собою особи, однак ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу.

Митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за товари, якщо вони продаються
на експорт в Україну, скоригована в
разі потреби з урахуванням положень
частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Платежі можуть бути здійснені прямо чи
опосередковано. Прикладом
опосередкованого платежу може бути
врегулювання покупцем повністю чи
частково боргу продавця.

Платежі необов'язково повинні бути
здійснені у вигляді переказу грошей
(зокрема, але не виключно). Такі платежі
можуть бути здійснені шляхом
акредитива, інкасування або за
допомогою інших розрахунків (вексель,
передача цінних документів тощо).

Термін "ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті" стосується лише
ціни оцінюваних товарів. Дивіденди або
інші платежі покупця на користь
продавця, не пов'язані з оцінюваними
товарами, не є частиною митної
вартості. Додавання, якщо вони не
включалися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, згідно з
цією статтею робляться лише на основі
об'єктивних даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Розрахунки згідно із цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Згідно статті 59 Митного кодексу
України у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
58 цього Кодексу, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами, що продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться прийнята органом доходів і
зборів вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. При цьому під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як:

1) фізичні характеристики;

2) якість та репутація на ринку;

3) країна виробництва;

4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не
можуть бути підставою для відмови у
розгляді товарів як ідентичних, якщо в
цілому такі товари відповідають
вимогам частини другої цієї статті.

Ціна договору щодо ідентичних товарів
береться за основу для визначення
митної вартості товарів, якщо ці товари
ввезено приблизно в тій же кількості та
на тих же комерційних рівнях, що й
оцінювані товари.

У разі відсутності такого продажу
використовується вартість операції з
ідентичними товарами, що продавалися в
Україну в іншій кількості та/або на
інших комерційних рівнях. При цьому їх
ціна коригується з урахуванням
зазначених розбіжностей незалежно від
того, чи веде це до збільшення або
зменшення вартості. Інформація, що
використовується при здійсненні
коригування, повинна бути
документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені
в пунктах 5- 7 частини десятої статті 58
цього Кодексу, включаються у вартість
операції, здійснюється коригування для
врахування значної різниці в таких
коштах і витратах між оцінюваними
товарами та відповідними ідентичними
товарами, що зумовлено різницею у
відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування
цього методу виявляється більш як одна
вартість договору щодо ідентичних
товарів, для визначення митної
вартості оцінюваних товарів
використовується найменша така
вартість.

З вищенаведеного вбачається, що вимоги
статті 59 Митного Кодексу України,
встановлюють можливість застосування 2
методу, за умови неможливості
визначення митної вартості товару за 1
методом.

Як було встановлено вище, між позивачем
та компанією "ТОППРОМ ТРАЙДИНГ ЛТД"
(Кипр) 01 жовтня 2010 року було укладено
зовнішньоекономічний контракт №61-545, в
межах якого позивачем на митну
територію України в серпі 2013 року на
умовах DDU станція Комунарськ (ІНКОТЕРМС
2010) було ввезено вантаж - вугільний
концентрат марки «ОС».

У подальшому, між позивачем та
компанією "ТОППРОМ ТРАЙДИНГ ЛТД" було
укладено низку додаткових угод до
контракту №61-545 від 01.10.2010 (а.с.136-147), які
були надані митному органу.

У п.11.5 контракту №61-545 від 01.10.2010
зазначено, що усі зміни та додатки до
дійсного контракту оформлюються у
письмовій формі ті завіряються
підписами та печатками сторін.

Пунктом 11.7 контракту передбачено, що
всі додатки та додаткові угоди до
контракту складають його невід'ємну
частину.

В додаткових угодах, наявних у
матеріалах справи, також зазначено, що
вони є невід'ємною частиною контракту
№61-545 від 01.10.2010. Додаткові угоди
скріплені підписами та печатками
сторін.

Таким чином, зі змісту додаткових угод
до контракту вбачається, що відсутні
будь-які умови чи застереження, які
унеможливлюють визначення вартості
імпортованого вугілля, або які
встановлюють обмеження прав позивача
на використання імпортованого вугілля.

Як було встановлено в судовому
засіданні, відповідачем було
пред'явлено вимогу до позивача про
надання додаткових документів, а саме -
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором; виписку з бухгалтерської
документації; за наявності - інші
платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару;
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; інші
додаткові наявні документи за власним
бажанням.

Згідно пояснень відповідача в судовому
засіданні у суді першої інстанції,
вимога органу доходів і зборів
унеможливлювала для позивача надання
таких додатково витребуваних
документів в силу їх відсутності у
позивача, у зв'язку з комерційною
таємницею третьої особи.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції що перелічені вище
документи не мають відношення для
підтвердження митної вартості товару,
визначеної за 1-м методом "за ціною
контракту", оскільки не можуть свідчити
про наявність та розмір додаткових
витрат імпортера, які мають включатися
до митної вартості імпортованого
товару згідно ч.10 статті 58 Митного
кодексу України. Митна вартість
імпортного вугілля визначена у
контракті та додатку до нього.

Позивач, відповідно до ст.53 Митного
кодексу України, надав органу доходів і
зборів повний пакет документів для
визначення митної вартості вугілля -
ціни, що сплачена або підлягає до
сплати продавцю.

Наданими позивачем документами
підтверджена митна вартість
придбаного вугілля в сумі 135 дол. США за
1 тону. Оплата за товар здійснена і ці
обставини сторонами не спростовуються.
Наявними обов'язковими документами
підтверджуються митна вартість, яка
становить 135 дол. США/т і спростовується
вартість в сумі 150 дол. США/т, визначена
відповідачем.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що митна
вартість оцінюваного товару могла бути
визначена за методом 1 "за ціною
договору", згідно з положеннями статті
58 МК України, виходячи з повного пакету
документів, наданих позивачем митному
органу, та зважаючи на відсутність
умов, наявність яких виключає
можливість застосування 1-го методу, що
фактично позбавляє першого
відповідача права застосовувати інші,
ніж обраний позивачем, методи
визначення митної вартості
імпортованого товару.

Таким чином колегія суддів зазначає, що
матеріали справи не містять доказів
того, що використані декларантом
відомості при визначенні митної
вартості імпортованого вугілля за 1-м
методом є недостовірними, чи такими,
які не піддаються обчисленню та є
необ'єктивними, тобто такими, які на
думку органу доходів і зборів,
перешкоджають застосуванню 1-го методу
визначення митної вартості
імпортованого товару.

Митницею, як суб'єктом владних
повноважень не наведено суду
обґрунтованих доказів, чому
представлені документи, які базуються
на об'єктивних даних, не можуть бути
підставою для визначення митної
вартості за 1-м основним методом її
визначення, враховуючи відсутність
умов, що унеможливлюють використання
обраного декларантом методу
визначення митної вартості.

Позивачем доведено протиправність
відмови відповідача у митному
оформленні товару, за вказаною
позивачем ціною.

Виходячи із наявних матеріалів справи,
та документів, наданих для митного
оформлення, оцінюючи докази у їх
взаємній сукупності, колегія суддів не
вбачає відсутність будь-яких умов чи
застережень, які унеможливлюють
визначення вартості імпортованого
вугілля за 1 методом.

На підставі викладеного, колегія
суддів зазначає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про протиправність та
безпідставність рішення митного
органу №702020001/2013/000466/2 до від 05.08.2013 р.
щодо застосування другого методу
визначення митної вартості товару, та,
відповідно, картки відмови в прийнятті
митних декларацій, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
702020001/2013/00091.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з державного бюджету на
користь позивача надмірно сплаченої у
зв'язку із коригуванням митної
вартості імпортованого товару суми
податку на додану вартість в розмірі 561
289,64 грн., колегія суддів погоджує
висновок суду першої інстанції щодо
відмови в їх задоволенні з наступних
підстав.

Відповідно до п.1.2 Порядку
розрахунково-касового обслуговування
через органи Державного казначейства
України митних та інших платежів, які
вносяться до/або під час митного
оформлення, затвердженого наказом
Міністерством фінансів України,
Державної митної служби України від
24.01.2006 №25/44, та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25.01.2006 за
№64/11938, надміру сплачені митні та інші
платежі це сума коштів, що з різних
причин внесена понад розмір,
установлений законодавством.

Згідно п. 3.4. вказаного Порядку
повернення платникам помилково та/або
надмірно сплачених митних та інших
платежів, що зараховані на депозитні
рахунки митних органів № 3734,
здійснюється відповідно до Порядку
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженого наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 N 618.

Наказом Державної митної служби
України від 20.07.2007 № 618 затверджено
«Порядок повернення платникам
податків коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
переплата, і митних та інших платежів,
помилково та/або надмірно сплачених до
бюджету, контроль за справленням яких
здійснюється митними органами».

Цей Порядок визначає процедуру
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, у тому числі у випадках,
зазначених у статті 264, частині
четвертій статті 284 Митного кодексу
України та в міжнародних договорах
України.

Органи Казначейства організовують
виконання Державного бюджету і
фінансування його витрат. Межи
повноважень органів казначейства, в
частині повернення надмірно сплачених
платежів, встановлено спільним наказом
Державної митної служби України,
державного казначейства України від 20
липня 2007 року № 611/147 «Про затвердження
Порядку взаємодії митних органів з
органами Державного казначейства
України в процесі повернення з
Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладено на митні
органи.

Цей Порядок регламентує
взаємовідносини митних органів та
органів Державного казначейства
України в процесі повернення помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справляння яких покладається на митні
органи.

Відповідно до зазначено Порядку,
Митний орган на підставі заяви
платника готує висновок про повернення
з Державного бюджету України помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, та не пізніше п'яти робочих днів
від дня прийняття керівником
(заступника керівника) митного органу
рішення про повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладено на митні
органи, направляє його до виконання
відповідному органу Казначейства
разом із супровідним листом, в якому
вказується кількість висновків,
загальна сума, яка підлягає поверненню,
а також наводиться перелік висновків
із зазначенням такої інформації:
номера та дати висновку, найменування
юридичної або ім'я фізичної особи -
платника, ідентифікаційного коду за
ЄДРПОУ платника - юридичної особи або
ідентифікаційного номера за ДРФО
платника - фізичної особи (за
наявності), суми, яка підлягає
поверненню за кожним з висновків.
Висновки про повернення реєструються
органами Казначейства в журналі обліку
висновків, наданих митним органом.

На підставі отриманого висновку про
повернення відповідний орган
Казначейства готує платіжні документи
на перерахування коштів з рахунку з
обліку доходів державного бюджету на
рахунок, зазначений у висновку про
повернення, та протягом п'яти робочих
днів від дати отримання висновку про
повернення здійснює повернення коштів
з бюджету.

Порядок відшкодування податку на
додану вартість, затверджений спільним
наказом Державної митної служби
України та Державного казначейства
України від 20 липня 2007 року № 611/147.

У зв'язку з тим, що Порядком
передбачено, що Митний орган на
підставі заяви платника надає органу
Державного казначейства України
висновки про суми відшкодування
податку на додану вартість та Реєстр
висновків про суми відшкодування
податку на додану вартість, суд
погоджується з доводами другого
відповідача, що органи казначейства
повинні відшкодовувати податок на
додану вартість виключено на підставі
висновків Митних органів і зазначає, що
позивач, вимагаючи стягнути суму
бюджетного відшкодування з Державного
бюджету України, обрав неналежний
спосіб захисту.

Також слід зазначити, що з урахуванням
наведеного розв'язання судом питання
про стягнення надмірно сплаченого ПДВ,
фактично буде визначенням митної
вартості ввезеного товару,а у
відповідності до діючого
законодавства України, судові органи
своїми рішеннями не можуть підміняти
інші державні органи, тому в цій
частині позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Аналогічну думку висловив Верховний
Суд України у постанові від 7 вересня 2012
року у справі №21-242а12 за позовом
закритого акціонерного товариства
«Виробниче об'єднання «Конті» до
Східної митниці Державної митної
служби України, Головного управління
Держаного казначейства України в
Донецькій області про визнання дій
протиправними, а картки відмови -
недійсною, яка є обов'язковою для
застосування у судовій практиці.

Однак, колегія суддів також зазначає.
що при вирішенні питання щодо
розподілу судових витрат суд першої
інстанції допустився помилки з огляду
на наступне.

Судові витрати у справі складаються із
сплаченого позивачем судового збору у
розмірі 560,28 грн. Даний розмір
складається зі сплати судового збору з
вимоги немайнового характеру в сумі 73,08
грн. та 10% від сплати судового збору по
вимогам майнового характеру - 487,20 грн.

Оскільки позовні вимоги майнового
характеру задоволені частково (в
частині скасування рішення Луганської
митниці про визнання митної вартості
товарів №702020001/2013/000466/2 від 05.08.2013 р.), з
Публічного акціонерного товариства
"Алчевський коксохімічний завод" з
урахуванням вимог ч.3 ст.94 КАС України
та сплаченого ним судового збору при
поданні адміністративного позову
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 2362 грн. 92 коп. (50% від 4872 грн. -
73грн. 08 коп.) в доход Державного бюджету
України.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що судом
першої інстанції справа по суті
вирішена правильно, але з помилковим
застосуванням норм процесуального
права в частині вирішення питання щодо
розподілу судових витрат, з огляду на
зазначене апеляційна скарга позивача
підлягає частковому задоволенню, що
обумовлює зміну постанови суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 197, 198, 201,
207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Луганської митниці
Міндоходів на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 17
березня 2014 року по адміністративній
справі № 812/711/14 - залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Алчевський
коксохімічний завод» на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2014 року по адміністративній справі №
812/711/14 - задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 17 березня
2014 року по адміністративній справі №
812/711/14 - змінити.

В абзаці четвертому резолютивної
частини постанови Луганського
окружного адміністративного суду від 17
березня 2014 року по адміністративній
справі № 812/711/14, замінити слова та цифри
«4 311,72 грн. (чотири тисячі триста
одинадцять гривень 72 коп.)» словами та
цифрами «2 362 грн. 92 коп. (дві тисячі
триста шістдесят дві гривні 92 коп.)»

В іншій частині постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 17
березня 2014 року по адміністративній
справі № 812/711/14 - залишити без змін.

Направити особам, які беруть участь у
справі копію постанови протягом трьох
днів з моменту підписання даної
постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі.

Постанова може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
А.В. Гайдар

Судді
Р.Ф. Ханова

М.М. Яковенко