Справа № К/9991/13803/12-С
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/13803/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: Сіроша
М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Луганській
області (далі - Інспекція) на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 8 грудня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 2 лютого 2012
року у справі за адміністративним
позовом Контрольно-ревізійного
управління Луганської області (далі -
КРУ) до Виконавчого комітету
Щастинської міської ради м. Луганськ м.
Щастя (далі - Виконавчий комітет),

про зобов'язання виконати п. 2 вимоги,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2011 року КРУ звернулося до
суду з адміністративним позовом про
зобов'язання Міської ради виконати п. 2
вимоги КРУ № 110-05/1130 від 4.07.2011 року (далі
- Вимога № 110-05/1130) щодо стягнення з
Виконавчого комітету до місцевого
бюджету недоотриманого доходу, у
розмірі 468 139,47 грн., за оренду земельних
ділянок.

На обґрунтування позову зазначило, що у
добровільному порядку Міською радою п.
2 Вимоги № 110-05/1130 не був виконаний.

8 грудня 2011 року постановою Луганського
окружного адміністративного суду
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 2 лютого 2012 року, у задоволенні
позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
зазначили, що питання регулювання
земельних відносин відповідно до ст. 26
Закону України № 280/97-ВР від 21.05.1997 року
«Про місцеве самоврядування в Україні»
належить виключно до компетенції ради,
як органу місцевого самоврядування,
договори оренди землі були укладені
Щастинської міської ради м. Луганськ м.
Щастя (далі - Міська рада), питання щодо
внесення змін до вказаних договорів
має вирішуватися Міська рада, а не її
Виконавчий комітет.

Інспекція звернулася із касаційною
скаргою про скасування постанови
Луганського окружного
адміністративного суду та ухвали
Донецького апеляційного
адміністративного суду і ухвалення
нової постанови про задоволення
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, у період з 1.03.2009
року до 1.05.2011 року КРУ була здійснена
планова ревізія
фінансово-господарської діяльності
Виконавчого комітету, за результатами
якої 17.06.2011 року складений акт.

Відповідно до зазначеного акту були
встановленні порушення ч. 4, 5 ст. 21
Закону України «Про оренду землі» та
ст. 288.5.1 Податкового кодексу України
річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, не може бути
меншою трикратного розміру земельного
податку.

Міською радою в 24 договорах оренди
земельних ділянок не змінений розмір
річної орендної плати по юридичним та
фізичним особам, що призвело до
недоотримання доходів бюджетами, у
загальному розмірі 468 139,47 грн.

На підставі зазначеного акту 4.07.2011 року
КРУ прийняло Вимогу № 110-05/1130.

Відповідно до п. 2 зазначеної вимоги
відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного
кодексу України КРУ зобов'язує
Виконавчий комітет внести зміни до
діючих договорів у частині підвищення
розміру орендної ставки, в разі відмови
контрагента внести такі зміни,
розірвати договори в установленому
законодавством порядку, в разі
необхідності звернутися з цивільним
позовом до суду у відношенні винних
осіб щодо відшкодування заподіяної
шкоди; після надходження недоотриманої
плати за оренду земельних ділянок, у
розмірі 468 139,47 грн., перерахувати до
обласного бюджету - 100 594,56 грн., до
міського бюджету м. Луганська - 60 356,73
грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
встановили, що станом на 1.05.2011 року між
Міською радою та фізичними
особами-підприємцями та юридичними
особами були укладені договори оренди
земельних ділянок.

У договорах визначено, що орендна плата
вноситься орендарем у грошовій формі у
розмірі земельного податку з
договірним коефіцієнтом 1.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 21 Закону України
№ 309-VI від 03.06.2008 року «Про оренду землі»
річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, надходить
до відповідних бюджетів,
розподіляється і використовується
відповідно до закону і не може бути
меншою: для земель
сільськогосподарського призначення
розміру земельного податку, що
встановлюється Законом України «Про
плату за землю», для інших категорій
земель трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється Законом
України «Про плату за землю».

Згідно з підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 ст.
288 Податкового кодексу України (який
набрав чинності з 1.01.2011 року) розмір
орендної плати встановлюється у
договорі оренди, але річна сума платежу
не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом.

У касаційні скарзі Інспекція зазначає,
що обов'язки щодо орендних відносин
покладені на Виконавчий комітет, а
Міська рада лише затверджує договори
на своїх пленарних засіданнях.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного
кодексу України громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом
або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу
України сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 5 Закону України №
280/97-ВР від 21.05.1997 року «Про місцеве
самоврядування в Україні» система
місцевого самоврядування включає:
територіальну громаду; сільську,
селищну, міську раду; сільського,
селищного, міського голову; виконавчі
органи сільської, селищної, міської
ради; районні та обласні ради, що
представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.

У містах з районним поділом за рішенням
територіальної громади міста або
міської ради відповідно до цього
Закону можуть утворюватися районні в
місті ради. Районні в містах ради
утворюють свої виконавчі органи та
обирають голову ради, який одночасно є
і головою її виконавчого комітету.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» виконавчими органами
сільських, селищних, міських, районних
у містах (у разі їх створення) рад є їх
виконавчі комітети, відділи,
управління та інші створювані радами
виконавчі органи. Виконавчі органи
сільських, селищних, міських, районних
у містах рад є підконтрольними і
підзвітними відповідним радам, а з
питань здійснення делегованих їм
повноважень органів виконавчої влади -
також підконтрольними відповідним
органам виконавчої влади.

Згідно з ч. 1 ст. 16 цього Закону органи
місцевого самоврядування є юридичними
особами і наділяються цим та іншими
законами власними повноваженнями, в
межах яких діють самостійно і несуть
відповідальність за свою діяльність
відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються питання регулювання
земельних відносин, затвердження
договорів, укладених сільським,
селищним, міським головою від імені
ради, з питань, віднесених до її
виключної компетенції.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» до
відання виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад, зокрема,
належать: а) власні (самоврядні)
повноваження: 1) підготовка і внесення
на розгляд ради пропозицій щодо
встановлення ставки земельного
податку, розмірів плати за
користування природними ресурсами,
вилучення (викупу), а також надання під
забудову та для інших потреб земель, що
перебувають у власності
територіальних громад; визначення в
установленому порядку розмірів
відшкодувань підприємствами,
установами та організаціями незалежно
від форм власності за забруднення
довкілля та інші екологічні збитки;
встановлення платежів за користування
комунальними та санітарними мережами
відповідних населених пунктів;
справляння плати за землю; б)
делеговані повноваження: здійснення
контролю за додержанням земельного та
природоохоронного законодавства,
використанням і охороною земель,
природних ресурсів загальнодержавного
та місцевого значення, відтворенням
лісів та інше.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
оренду землі» орендодавцями земельних
ділянок є громадяни та юридичні особи,
у власності яких перебувають земельні
ділянки, або уповноважені ними особи.

Орендодавцями земельних ділянок, що
перебувають у комунальній власності, є
сільські, селищні, міські ради в межах
повноважень, визначених законом.

Орендодавцями земельних ділянок, що
перебувають у спільній власності
територіальних громад, є районні,
обласні ради та Верховна Рада
Автономної Республіки Крим у межах
повноважень, визначених законом.

Орендодавцями земельних ділянок, що
перебувають у державній власності, є
районні, обласні, Київська і
Севастопольська міські державні
адміністрації, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим та Кабінет
Міністрів України в межах повноважень,
визначених законом.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що питання
укладання договорів оренди землі та
внесення змін до цих договорів
віднесено до виключної компетенції
сільських селищних та міських рад, а не
до компетенції їх виконавчих
комітетів. Вказані повноваження не
можуть бути делеговані сільською,
селищною, міською радою виконавчому
комітету.

Висновки судів попередніх інстанцій
про відмову в задоволенні позову є
обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст.,ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Луганській області
відхилити.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 8 грудня 2011
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 2 лютого 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.