Справа № 822/150/14
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/150/14
Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

при секретарі: Сокольвак Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача: Коноплянко О.А.

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Шепетівської об'єднаної
державної податкової інспекції до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про
стягнення податкового боргу , -

В С Т А Н О В И В :

Шепетівська ОДПІ звернулась до
Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом про
стягнення з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 податкового боргу по податку з
доходів фізичних осіб. Позовні вимоги
мотивовано тим, що за ОСОБА_4 рахується
податковий борг по податку з доходів
фізичних осіб, який виник внаслідок
порушення відповідачем вимог п.п. 8.1.2 п.
8.1 ст. 8 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» №889-ІУ від 22.05.2003
року. Оскільки борг не погашений
самостійно, просили стягнути вказану
суму в судовому порядку.

Справа розглядалася судом першої
інстанції повторно після скасування
Вищим адміністративним судом України
постанови Хмельницького окружного
адміністративного суду від 02.03.2011 року
та ухвали Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 29.09.2011 року,
та направлення справи на новий розгляд
до суду першої інстанції. Підставою для
скасування зазначених рішень судів
стало невжиття заходів щодо
встановлення істотних для справи
обставин, а саме того, чи надсилалася
відповідачу податкова вимога, що, в
свою чергу, дає право на звернення до
суду із даним позовом.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10.02.2014 року
позов задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10.02.2014 року,
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судовому засіданні представник
відповідача (апелянта) апеляційну
скаргу підтримала у повному обсязі за
обставин, викладених у ній, просила
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 10.02.2014 року
скасувати, дала пояснення, аналогічні
доводам, викладеним в апеляційній
скарзі.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційну скаргу не визнав
у повному обсязі, проти її задоволення
заперечив, вважаючи рішення суду
першої інстанції законним,
обґрунтованим і таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. Просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

При поданні апеляційної скарги
відповідачем було заявлено клопотання
про призначення судово-почеркознавчої
експертизи підписів, що містяться на
оригіналах податкових вимог. В
судовому засіданні представник
відповідача клопотання підтримала.
Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи та доводи заявленого
клопотання, залишила його без
задоволення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_4 як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа зареєстрована виконавчим
комітетом Шепетівської міської ради
04.06.2008 року, перебуває на взята на
податковому обліку в Шепетівській ОДПІ
05.06.2008 року за №7973-м.

У відповідача станом на 20.12.2010 року
утворилась заборгованість по податку з
доходів фізичних осіб в сумі 96561,24 грн.

Вказана заборгованість виникла
внаслідок порушення відповідачем
вимог п.п.8.1.2 п.8.1 ст.8 Закону України
„Про податок з доходів фізичних осіб"
від 22.05.2003 року (далі- Закон), а саме -
неперерахування утриманих сум податку
з доходів фізичних осіб до бюджету у 2009
році.

Факт неперерахування податку з доходів
фізичних осіб встановлений при
проведенні виїзної планової
документальної перевірки
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів) за період з
05.06.2008 р. по 30.06.2010 р., про що складено акт
від 15.10.2010 р. № 2061/17-020. Акт підписаний та
отриманий платником 15.10.2010 року.
Заперечення до акту перевірки не
надходили. Податкове
повідомлення-рішення, сформоване на
основі акту перевірки від 21.10.10 року
№/0/10148, платником отримано 21.10.2010
р., скарги на це податкове повідомлення
- рішення не надходило, тому воно
вважається узгодженим.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
відповідно до ст.14 Закону України „Про
систему оподаткування" до
загальнодержавних податків віднесено
податок на доходи фізичних осіб.

Відповідно до ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про прибутковий
податок з громадян" від 26.12.1992р.
передбачено, що оподаткуванню
підлягають доходи, одержані за звітний
податковий період фізичною
особою-суб'єктом підприємницької
діяльності від продажу нею товарів
(надання послуг, виконання робіт) у
межах її підприємницької діяльності
без створення юридичної особи.

Загальним оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий дохід,
тобто різниця між валовим доходом
(виручкою у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу.

Відповідно до розділу 4 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян" ст.13,
ст.14 податок фізичним особам-суб'єктам
підприємницької діяльності
обчислюється податковими органами на
підставі поданих ними в установленому
порядку податкових декларацій, в яких
зазначається очікуваний (оціночний) у
поточному році дохід або фактично
одержані у звітному календарному році
доходи.

Обчислений таким чином податок
сплачується протягом календарного
року авансовими платежами в
установлені терміни, а в кінці року
проводиться остаточний розрахунок
суми податку з фактично отриманого
ними доходу з урахуванням сплаченого
протягом звітного календарного року
авансовими платежами податку.

Згідно п.п. 8.1.1, 8.1.2 п.8.1 ст.8 Закону
України „Про податок з доходів
фізичних осіб" (надалі - Закон № 889)
податковий агент, який нараховує
(виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує
податок від суми такого податку за його
рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах статті 7 цього Закону. Податок
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету під час виплати оподаткування
доходу єдиним платіжним документом.
Банки не мають права приймати платіжні
документи на виплату доходу, які не
передбачають сплати (перерахування)
цього податку до бюджету. Якщо
оподатковуваний дохід нараховується ,
але не виплачується платнику податку
особою, що його нараховує, то податок,
який підлягає утриманню з такого
нарахованого доходу, підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для місячного
податкового періоду.

Відповідно до п.4 п.19.2 ст.19 Закону № 889
передбачено, що особи, які відповідно
до цього Закону мають статус
податкових агентів, зобов'язані
своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, який виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час виплати та за її рахунок;
надавати у строки, встановлені законом
для податкового кварталу, якщо інше не
визначено нормами цього Закону,
податковий розрахунок сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також сум
утриманого з них податку податковому
органу за місцем розташування. У разі
коли зазначена особа протягом звітного
кварталу не виплачує такі доходи або
виплачує доходи не всім платникам
податку, зазначена звітність не
подається або подається стосовно
платників податку, які фактично
отримали такі доходи. При цьому
податковий агент - це юридична особа (її
філія, відділення, інший відокремлений
підрозділ) або фізична особа чи
представництво нерезидента - юридичної
особи, які незалежно від їх
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону (п.1.15 ст.1
Закону №889).

Статтею 7 Закону України „Про податок з
доходів фізичних осіб" визначено
ставки податку. Статтею 20 Закону
України „Про податок з доходів
фізичних осіб" передбачено, що особами
відповідальними за погашення
податкового зобов'язання або
податкового боргу з цього податку
(податку з доходів фізичних осіб) - є
юридична особа, яка зобов'язана
нараховувати, утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджетів цей
податок і вони несуть фінансову
відповідальність.

Відповідно пп. 6.2.1 п. 6.2 ст. 6 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.2000 року №2181 (чинного на
момент вчинення правовідносин) у разі
коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.
Якщо контролюючий орган, що провів
процедуру узгодження суми податкового
зобов'язання з платником податків, не
є податковим органом, такий
контролюючий орган надсилає
відповідному податковому органу
подання про здійснення заходів з
погашення податкового боргу платника
податків, а також розрахунок його
розміру, на підставі якого
податковий орган надсилає податкові
вимоги.

На виконання вище вказаної норми
позивачем була надіслана перша
податкова вимога від 21.07.2010 року №1/947
(отримана відповідачем 21.07.2010 року) та
друга податкова вимога від 27.08.2010 року
№2/1308, яка вручена особисто відповідачу
під підпис 27.08.2010 року (а.с. 164).

Згідно із пп.7.1.3 п.7.1 ст.7 Закону № 2181, в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, у разі, коли
контролюючий орган самостійно
донараховує суму податкового
зобов'язання платника податків за
підставами, викладеними у підпункті "б"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього
Закону, такий платник податків
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі
десяти відсотків від суми недоплати
(заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого
податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на
який припадає така недоплата, та
закінчуючи податковим періодом, на
який припадає отримання таким
платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу,
але не більше п'ятдесяти відсотків
такої суми та не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк
недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули.

Пунктом 6.1 ст.6 Закону № 2181, в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, передбачено, що у разі,
коли сума податкового зобов'язання
розраховується контролюючим органом
відповідно до статті 4 цього Закону,
такий контролюючий орган надсилає
платнику податків податкове
повідомлення, в якому зазначаються
підстава для такого нарахування,
посилання на норму податкового закону,
відповідно до якої був зроблений
розрахунок або перерахунок податкових
зобов'язань, сума податку чи збору
(обов'язкового платежу), належного до
сплати, та штрафних санкцій за їх
наявності, граничні строки їх
погашення, а також попередження про
наслідки їх несплати в установлений
строк та граничні строки, передбачені
законом для оскарження нарахованого
податкового зобов'язання (штрафних
санкцій за їх наявності).

Відповідно до пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону № 2181
податкове зобов'язання платника
податків, нараховане контролюючим
органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3
статті 4 цього Закону, вважається
узгодженим у день отримання платником
податків податкового повідомлення, за
винятком випадків, визначених
підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Положеннями підпункту 5.3.1. пункту 5.3
статті 5 встановлено, що у разі
визначення податкового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах "а" - "в"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4, платник
податків зобов'язаний погасити
нараховану суму податкового
зобов'язання протягом десяти
календарних днів від дня отримання
податкового повідомлення, крім
випадків коли протягом такого строку
такий платник податків розпочинає
процедуру апеляційного узгодження.

Підпунктом 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону
№ 2181 встановлено, що узгоджена сума
податкового зобов'язання, не сплачена
платником у строки, визначені цією
статтею, визначається сумою
податкового боргу платника податків.

Згідно з пунктом 87.11 статті 87 названого
Кодексу орган стягнення звертається до
суду з позовом про стягнення суми
податкового боргу платника податку -
фізичної особи. Стягнення податкового
боргу за рішенням суду здійснюється
державною виконавчою службою
відповідно до закону про виконавче
провадження.

У той же час право на стягнення
податкового боргу виникає у
податкового органу через 60 календарних
днів з моменту надіслання такому
платнику податкової вимоги, як це
передбачено пунктом 95.2 статті 95
Податкового кодексу України. Відтак у
податкового органу були наявні всі
необхідні та достатні підстави для
звернення до суду з позовом про
стягнення податкового боргу.

Оскільки розмір суми податкового боргу
підтверджується дослідженими в
судовому засіданні матеріалами справи,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
позовних вимог. Судом першої інстанції,
відповідно до вимог ч. 5 ст. 227 КАС
України, враховані висновки і мотиви, з
яких були скасовані в касаційному
порядку попередні судові рішення.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4, - залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 10
лютого 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
08 травня 2014 року .

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.