Справа № 813/1683/14
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/1683/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючий суддя
представників позивача
представник відповідача
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Софтек» про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Обставини справи.
Позивач, товариство з обмеженою
відповідальністю «Софтех», звернувся
до суду з позовом про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
відповідачем, Державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області.
Позовні вимоги обґрунтовано
безпідставністю прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, оскільки у
позивача є в наявності всі
підтверджуючі документи пов'язані із
здійсненням господарської діяльності,
тому вимог чинного законодавства
позивач не порушував.
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві, просить позов
Представник відповідача проти позову
заперечив повністю, вважає позовні
вимоги безпідставними, оскільки при
проведенні перевірки встановлено
відсутність факту господарських
операцій, зазначає, що на час видачі
позивачеві податкових накладних до ЄДР
було внесено запис про судове рішення
про визнання ТзОВ "Торговий дім "Софі"
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури. Відтак податкові накладні
не могли бути підписані директором
ТзОВ "Торговий дім "Софі", просить у
задоволенні позову відмовити повністю.
Суд заслухав пояснення представників
сторін, повно, всебічно та об'єктивно
оцінив подані докази у їх сукупності та
Відповідачем, Державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області з
14.10.2013 р. по 17.10.2013 р. проведено
позапланову виїзну перевірку
товариства з обмеженою
з питань перевірки показників
декларації з податку на додану
вартість за липень 2013 року, про що 24.10.2013
року складено акт № 220/83/22-10/36312131 (а.с.
На підставі складеного за результатами
перевірки акта, відповідачем 14.11.2013р.
про збільшення позивачеві грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 143703 грн.
Спірне податкове повідомлення-рішення
прийнято згідно викладеного у акті
перевірки висновку про порушення
позивачем п. 198.3 ст.198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2756-VI,
із змінами і доповненнями, занижено
Вказане порушення полягає у тому, що
позивачем до складу податкового
кредиту за липень 2013 року віднесено
суми податку на додану вартість згідно
податкових накладних виписаних ТзОВ
"Торговий дім" Софі" у серпні 2012 року по
операціях, зміст яких позивачем
відображено лише на первинних
документах, оскільки позивач не
сплачував коштів за виконані роботи та
надані послуги, а згідно аналітично
інформаційних ресурсів ГУ Міндоходів у
Львівській області ТзОВ "Торговий дім"
Софі" має 4 стан платника - порушено
провадження у справі про банкрутство.
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч.1 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів згідно з ч.2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.
Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.
Згідно з п.1.1 ст.1 Податкового кодексу
України (далі ПК України), відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулюються
Податковим кодексом України.
Відповідно до ст. 20.1.1 ПК України
відповідачу надано право запрошувати
платників податків або їх
представників для перевірки
правильності нарахування та
своєчасності сплати податків та
зборів, дотримання вимог іншого
законодавства, здійснення контролю за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби. Письмові
повідомлення про такі запрошення
надсилаються в порядку, встановленому
статтею 42 цього Кодексу, не пізніше ніж
за 10 календарних днів до дня запрошення
рекомендованими листами, в яких
зазначаються підстави запрошення, дата
і час, на які запрошується платник
податків (представник платника
Згідно п.75.1 ст.75 ПК України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.
Документальною перевіркою згідно із
п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.
Відповідно до положень Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.
Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
Згідно із п.5.2 Порядку, у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
навести регістри бухгалтерського
обліку, кореспонденцію рахунків
операцій та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних
документів або ненадання для перевірки
первинних та інших документів, що
підтверджують факт порушення,
зазначити перелік цих документів.
Згідно із п.6.2 Порядку, виявлені
порушення податкового та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, відображаються у
гривнях у розрізі податків та зборів з
розбивкою за роками та податковими
періодами у межах періоду, що
перевіряється. Виявлені порушення
валютного законодавства
відображаються у розрізі
зовнішньоекономічних договорів
Право платника податку на включення
сум до валових витрат та сум податку до
податкового кредиту обумовлено
юридичним складом, до якого входять
такі юридичні факти, як придбання
платником податку у інших платників
цього податку товарів (послуг) або
основних фондів, призначених для
використання в оподатковуваних
операціях, що відповідають цілям
господарської діяльності платника
податку; підтвердження податковою
накладною, виписаною постачальником -
платником податку, митною декларацією
(іншими подібними документами тощо.
Ці обставини відповідно до частини 1 ст.
138 КАС України входять до предмета
доказування при розгляді судом
адміністративного позову стосовно
правомірності рішення контролюючого
органу про донарахування сум
податкових зобов'язань.
З'ясування наведених обставин має
істотне значення для правильної
юридичної оцінки дій позивача з питань
формування валових витрат та щодо
віднесення ним до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість.
Надання податковому органу належним
чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди (бюджетного
відшкодування з бюджету) є підставою
для її одержання, якщо податковим
органом не встановлено та не доведено,
що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.
Судом з матеріалів справи встановлено
укладення позивачем (замовник) з ТзОВ
"Торговий дім" Софі" (виконавець)
договору про надання послуг №Z-01/12-А від
01.01.2012 року з додатком (а.с.31-32),
предметом якого є надання виконавцем
замовнику послуг автонавантажувача та
договору про надання послуг №Z-01/11/У від
01.01.2011р. (а.с.36) предметом якого є надання
позивачеві послуг з обслуговування та
утримання складських та офісних
Також позивачем (орендар) укладено з
ТзОВ "Торговий дім" Софі" договір оренди
№15/11-1 С від 15.11.2011 року (а.с.33-34),
предметом якого є оренда позивачем
складських та офісних приміщень.
У період з 23.08.2012 року по 31.08.2012 року
позивачем з ТзОВ "Торговий дім" Софі"
оформлено акти виконаних робіт (а.с.37-53)
по наданню послуг та отримано від ТзОВ
"Торговий дім" Софі" податкові накладні
Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Виходячи з вимог Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.99 №996-ХГУ
обґрунтування відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.
У статті 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» зазначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності (далі -
підприємства), які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
Відповідно до вимог п.3.2 ст. З Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
Наказом ДПА України «Про затвердження
форми декларації з податку на прибуток
підприємства та порядку її складання»
від 29.03.2003 р. №143, передбачено, що дані,
наведені в декларації, повинні
підтверджуватись первинними
документами обліку та відповідати
податковому обліку (звітності).
Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
збереження записів у бухгалтерському
обліку, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за №168/704.
Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного
Положення, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).
Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(п.2 ст.9 цього Закону).
У листі Державної податкової
адміністрації України від 08.04.2008р.
№3146/6/15-016 зазначено, що частиною другою
та третьою статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» передбачається,
що підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, що фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
Частиною 5 статті 8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» передбачено, що
підприємство самостійно визначає
облікову політику; обирає форму
бухгалтерського обліку як певну
систему регістрів обліку, порядку і
способу реєстрації та узагальнення
інформації в них з додержанням єдиних
засад, встановленим цим Законом, та з
урахуванням особливостей своєї
діяльності і технології обробки
облікових даних; розробляє систему і
форму внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів.
Судом з поданих представником
відповідача доказів встановлено
винесення Господарським судом
Львівської області Постанови від 08.05.2012
року у справі №21/142 (а.с.102-110) про
визнання Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «Софі»
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури. Призначено ліквідатором
банкрута арбітражного керуючого
Онушканича Ярослава Васильовича.
Згідно з ч. 5 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом. Норми цієї статті регулюють
порядок набрання законної сили
рішенням суду.

Порядок набрання законної сили
постановою суду про визнання боржника
банкрутом встановлюється ст. 23 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції
чинній на час отримання позивачем
податкових накладних).

За змістом цієї статті, з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури
підприємницька діяльність банкрута
завершується закінченням
технологічного циклу з виготовлення
продукції у разі можливості її продажу;
строк виконання всіх грошових
зобов'язань банкрута та зобов'язання
щодо сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів),
повернення коштів Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності вважається таким, що
настав. З дня прийняття господарським
судом постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури припиняються повноваження
органів управління банкрута щодо
управління банкрутом та розпорядження
його майном, якщо цього не було
зроблено раніше, керівник банкрута
звільняється з роботи у зв'язку з
банкрутством підприємства, про що
робиться запис у його трудовій книжці,
а також припиняються повноваження
власника (власників) майна банкрута,
якщо цього не було зроблено раніше.
Також приймаючи постанову про визнання
боржника банкрутом та відкриваючи
ліквідаційну процедуру суд призначає
ліквідатора, повноваження якого
передбачено ст. 25 цього ж Закону.

З аналізу змісту цієї статті Закону,
моментом набрання законної сили
постановою про визнання боржника
банкрутом є момент її прийняття .

Відомості про визнання товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Софі» банкрутом, введення
процедури ліквідації та призначення
ліквідатором Ошуканича Я.В.
опубліковані в газеті "Голос України"
№89 від 18.05.2012 року (а.с.165) та занесені до
ЄДР (а.с.172, 181), відтак позивач мав бути з
ними обізнаний.

Судом встановлено, що всі акти
здачі-прийняття робіт у період з 23.08.2012
року по 31.08.2012 року (а.с.37-53) (після
визнання товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «Софі»
банкрутом) підписані від вказаного
товариства ОСОБА_5, повноваження якого
згідно закону припинилися, а не
ліквідатором Ошуканич Я.В.

Оскільки докази, які б підтверджували
право ОСОБА_5 на підписання первинних
документів від товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «Софі»
у справі відсутні, то складені
позивачем з ТзОВ «Торговий дім «Софі»
акти здачі-прийняття робіт у період з
23.08.2012 року по 31.08.2012 року не є належними
первинними документами, які фіксують
факт здійснення господарської
операції.

Відповідно до п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду у
відповідності до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою встановленою п. 193.1
статті 193 цього кодексу, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно з
п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України
є дата здійснення першої з наступних
подій:

а) дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг);

б) дата отримання податкової накладної.

У відповідності до п.201.1 ст.201
Податкового кодексу України, податкова
накладна має містити: порядковий номер
податкової накладної; дату її
виписування, назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місце розташування юридичної
особи або місце податкової адреси
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
опис (номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
повну назву отримувача; ціну продажу
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (п.201.6
Податкового Кодексу України)).

Згідно п. 201.2 ПК України, форма та
порядок заповнення податкової
накладної затверджуються центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
фінансової політики.

Порядок заповнення податкової
накладної затверджено наказом
Міністерства фінансів України від
01.11.2011 N 1379, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за N
1333/20071.

Відповідно до п.16 вказаного Порядку,
усі примірники податкової накладної
підписуються особою, уповноваженою
платником податку здійснювати
постачання товарів/послуг, та
скріплюються печаткою такого платника
податку - продавця. Податкова накладна
не підписується покупцем
товарів/послуг і не скріплюється його
печаткою.

Судом встановлено, що всі податкові
накладні у період з 23.08.2012 року по 31.08.2012
року (а.с.37-53) (після визнання товариства
з обмеженою відповідальністю
«Торговий дім «Софі» банкрутом)
підписані від вказаного товариства
ОСОБА_5, повноваження якого згідно
закону припинилися, а не ліквідатором
Ошуканич Я.В.

Згідно п.198.6 ПК України не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Оскільки докази, які б підтверджували
право ОСОБА_5 на підписання податкових
накладних від товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім «Софі»
у справі відсутні, то отримані
позивачем від ТзОВ «Торговий дім
«Софі» податкові накладні у період з
23.08.2012 року по 31.08.2012 року є згідно п.198.6
ПК України такими, що оформлені з
порушенням вимог статті 201 ПК України, а
отже вказані у них суми ПДВ згідно п.198.6
ПК України не відносяться до
податкового кредиту.

Суд також звертає увагу на ту
обставину, що укладеними позивачем з
ТзОВ «Торговий дім «Софі» договорами
(а.с.31, 34, 36) передбачено порядок
розрахунків шляхом перерахування
коштів на рахунок ТзОВ «Торговий дім
«Софі» за умови виставлення рахунків.

Проте у справі відсутні рахунки на
оплату послуг виставлені ТзОВ
«Торговий дім «Софі» позивачеві, але
позивач виплачував у серпні 2012 року
кошти готівкою згідно видаткових
касових ордерів (а.с.147-152) ТзОВ
«Торговий дім «Софі» через ОСОБА_5.

Докази наявності у вказаної особи
повноважень на отримання коштів для
ТзОВ «Торговий дім «Софі» у справі
відсутні.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів.

З урахуванням встановлених фактичних
обставин справи та норм чинного
законодавства, висновок податкового
органу про заниження позивачем податку
на додану вартість в сумі 95802 грн. є
обґрунтованим.

Оцінюючи рішення відповідача на
відповідність ч. 3 ст. 2 КАС України, суд
вважає, що воно прийнято на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законами України; з
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії) та неупереджено. За таких
обставин суд вважає, що вимоги є
необґрунтованими, а тому у позові слід
відмовити повністю.

Згідно п.2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» за подання до
адміністративного суду позову
майнового характеру ставка судового
збору встановлена у розмірі 2 відсотки
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати на час подання позову
(1218 грн.) та визначеної позивачеві
спірним податковим
повідомленням-рішенням суми грошового
зобов'язання (143703 грн.) , ставка за
подання позову становить 2874,06 грн. (143703
грн. х 2%).

Згідно ч.3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір», під час подання
адміністративного позову майнового
характеру сплачується 10 відсотків
розміру ставки судового збору. Решта
суми судового збору стягується з
позивача або відповідача пропорційно
до задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Оскільки позивачем при звернення до
суду сплачено 287,41 грн. (а.с.8), а у
задоволенні позову відмовлено
повністю, стягненню з позивача
підлягає судовий збір в сумі 2586,65 грн.
(2874,06 грн. - 287,41 грн.).

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 94, 143, 158, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

2. Стягнути до Державного бюджету
України з товариства з обмеженою
відповідальністю «Софтех» (м. Львів,
вул. Шевченка 335, ) судовий
збір в сумі 2586 (дві тисячі п'ятсот
вісімдесят шість) грн. 65 коп.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано 12.05.2014р. о 17:00 год.

Суддя
Коморний О.І.