Справа № 2а/2370/579/12
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/65429/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,

суддів:Олексієнка М.М.,
Тракало В.В.,

при секретарі: Буденку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області, начальника
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області Захарченка Андрія
Володимировича про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди, за касаційною скаргою Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Черкаській області на
постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 26 квітня 2012
року і ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2012
року,-

у с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулася із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що з 13 березня 2008 року працювала в
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області на посаді
завідувача сектору правового
забезпечення.

Наказом від 20 грудня 2011 року №76-о/с
відповідач її звільнив за прогули, з
підстав пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Звільнення вважає таким, що не
відповідає вимогам закону і порушує її
права, а тому посилаючись на ці
обставини ОСОБА_4 просила про
задоволення позову.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 26
квітня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 жовтня 2012
року позов задоволено частково,
скасовано наказ Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області від 20 грудня 2011 року
№76-о/с, поновлено ОСОБА_4 на посаді
завідувача сектору правового
забезпечення та зобов'язано
відповідача нарахувати і виплатити
позивачу середню заробітну плату за
час вимушеного прогулу з дня
звільнення по день поновлення на
роботі.

У касаційній скарзі Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю у Черкаській області
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить
оскаржувані рішення судів скасувати та
відмовити у позові.

Касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до частини 1 статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як убачається з матеріалів справи,
позивач з 13 березня 2008 року працювала в
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області на посаді
завідувача сектору правового
забезпечення.

Наказом від 20 грудня 2011 року №76-о/с
відповідач її звільнив за прогули, з
підстав пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Задовольняючи частково позов і
скасовуючи оскаржуваний наказ
відповідача суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і
апеляційний суд виходив з того, що
звільнення позивача з роботи здійснено
без належних підстав та в порушення
закону.

Зокрема, суди визнали поважними
причинами відсутності позивача на
роботі її виклик і участь по справі в
суді.

Проте до таких висновків суди дійшли
без з'ясування дійсних прав та
обов'язків сторін, в порушення норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За змістом цієї норми процесуального
права у мотивувальній частині рішення
суд зобов'язаний навести дані про
встановлені обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну
оцінку та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд
виходив при задоволенні грошових
вимог.

Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як убачається з оскаржуваного наказу
відповідача, підставою для прийняття
такого слугувало невихід позивача на
роботу 7 грудня 2011 року без поважних
причин.

За приписами статті 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП
України та роз'яснень даними в пункті 24
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 6 листопада 1992
року №9, зі змінами, при розгляді
позовів про поновлення на роботі осіб,
звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП
суди повинні виходити з того, що
передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин
(наприклад, у зв'язку з поміщенням до
медвитверезника, самовільне
використання без погодження з
власником або уповноваженим ним
органом днів відгулів, чергової
відпустки).

Як убачається з матеріалів справи і
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_4 дійсно 7 грудня 2011 року
викликалася до Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області, засідання якого відбувалося з
10 до 12 години цього ж дня.

Після закінчення судового засідання
зазначеного дня, позивач більше трьох
годин була відсутня на роботі, проте
суди в порушення наведених вимог
закону не дослідили питання поважності
такого.

Суди також залишили поза увагою і
дослідження доводи відповідача про те,
що позивач за обставин її участі в
судовому засіданні по кримінальній
справі повинна була з'явитися на
роботі об 14 годині 7 грудня 2011 року,
проте жодних підтверджуючих
документів своєї відсутності на роботі
не надала і таких не встановлено
судами.

За приписами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Ніякі докази не мають для суду наперед
встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Визнаючи одні та відхиляючи інші
докази, суд має свої дії мотивувати та
враховувати, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Неповне з'ясування судами дійсних
обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права
призвело до ухвалення рішень, які не
відповідають вимогам статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності і обґрунтованості.

Тому судові рішення підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд, оскільки суд касаційної
інстанції не може встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судових рішеннях.

За приписами частини другої статті 227
Кодексу адміністративного
судочинства України підставою для
скасування судових рішень судів першої
та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 223, 227, 232 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області задовольнити
частково.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 26 квітня 2012
року і ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 17
жовтня 2012 року скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
М.І. Мойсюк

Судді:
М.М. Олексієнко

В.В. Тракало