Справа № 2-а-1101/08/1522
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 р.м.ОдесаСправа №
2-а-1101/08/1522

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Кравчук(Дорбалюк) Тетяна Станіславівна
Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Джабурія О.В., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
військового прокурора Південного
регіону України на постанову
Приморського районного суду м.Одеси
від 23 жовтня 2008 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
військово-медичного клінічного центру
Південного регіону про стягнення
одноразової грошової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

02.09.2008р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до військово-медичного
клінічного центру Південного регіону
про визнання права та стягнення
одноразової грошової допомоги.

Постановою Приморського районного
суду м.Одеси від 23.10.2008р. позов
задоволений; визнано за позивачем
право на отримання одноразової
грошової допомоги у розмірі до
п'ятирічного грошового забезпечення за
останньою посадою, як
військовослужбовця інвалідність 2-ої
групи якого настала в період
проходження військової служби
внаслідок захворювання від травми,
пов'язаної з виконанням зобов'язань
військової служби; стягнуто з
відповідача на користь позивача
одноразову грошову виплату, у розмірі 54
- місячного грошового забезпечення за
останньою посадою на день звільнення з
військової служби - 04 липня 2001р., у
складі грошового забезпечення,
визначеного ч.2. ст.9 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців і членів їх сімей»
з урахуванням раніше виплаченої суми.

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням, військовий прокурор подав
апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду скасувати та ухвалити
нову про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач проходив військову службу у
Збройних Силах України. Наказом
заступника Міністра оборони України -
командувача Сухопутними військами ЗС
України від 21.03.2001р. №48, був звільнений
з військової служби у запас за пунктом
65, підпункт «в» (за станом здоров'я), з
правом носіння військової форми одягу.
Наказом начальника 411 Центрального
військового клінічного ордена
Червоної Зірки госпіталю Південного
оперативного командування по
стройовій частині від 10.05.2001р. №184
виключений зі списків особового складу
госпіталю з 04 липня 2001 року. Згідно з
довідкою обласної медико-соціальної
експертної комісії №1 (МСЄК №1) в м.
Одесі від 11.04.2001р., йому встановлена
друга група інвалідності з причин
захворювання від травми, пов'язаної з
виконанням зобов'язань військової
служби.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей" (в редакції, чинній до 3 листопада
2006 року) позивач підлягав державному
обов'язковому особистому страхуванню у
разі поранення (контузії, травми або
каліцтва), захворювання, одержаних у
період проходження служби (зборів), у
розмірі, залежному від ступеня втрати
працездатності, що визначається у
відсотковому відношенні від загальної
суми страхування на випадок загибелі
або смерті.

Умови страхування і порядок виплат
страхових сум військовослужбовцям на
той час були регламентовані постановою
Кабінету Міністрів України від 19.08.1992
року № 488, пп. "б" п. 6 якої було
передбачено: в разі втрати
застрахованим працездатності, що
сталася внаслідок поранення (контузії,
травми або каліцтва), захворювання,
одержаних в період проходження служби
(зборів), - йому виплачується страхова
сума у розмірі залежно від ступеня
втрати працездатності, що визначається
у процентному відношенні до загальної
суми страхування на випадок загибелі
або смерті.

Законами України про Державний бюджет
України на відповідні роки
передбачалося нарахування відповідної
страхової суми з державного
обов'язкового страхування
військовослужбовців згідно зі ст.16
Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей".

На виконання вимог вищенаведених
нормативно-правових актів позивач мав
право звернутися до HACK «Оранта» та
отримати страхову суму в розмірі 60 %
ступеня втрати професійної
працездатності.

У подальшому з метою здійснення
правового врегулювання відносин між
державою і громадянами України у
зв'язку з виконанням ними
конституційного обов'язку щодо захисту
Вітчизни було прийнято Закон України
від 4.04.2006 року № 3597-ІУ "Про внесення
змін до Закону України "Про загальний
військовий обов'язок і військову
службу", відповідно до якого даний
закон був викладений у новій редакції
зі зміною назви (Закон України "Про
військовий обов'язок та військову
службу"). Прикінцевими положеннями
даного закону (п. 1) передбачено, що цей
Закон набирає чинності з дня його
опублікування. Текст вищезазначеного
закону було опубліковано у Відомостях
Верховної Ради України від 12.05.2006 року
№ 38.

Зазначеним Законом було прийнято главу
VIIІ "Правовий і соціальний захист
громадян України, які виконують
конституційний обов'язок щодо захисту
Вітчизни" (ст.ст. 40 - 41), якою були
передбачені гарантії правового і
соціального захисту громадян України,
котрі виконують конституційний
обов'язок щодо захисту Вітчизни, та
державне страхування і виплати в разі
загибелі (смерті), поранення (контузії,
травми, каліцтва) або захворювання чи
інвалідності військовослужбовців
Збройних Сил України, інших військових
формувань та призваних на збори
військовозобов'язаних. Частиною 3 ст. 41
цього Закону, зокрема, передбачено, що
порядок та умови щодо виплати
одноразової грошової допомоги у разі
каліцтва, заподіяного
військовослужбовцю під час виконання
службових обов'язків, а також
інвалідності визначається Кабінетом
Міністрів України.

Крім того, Законом України № 328-V "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України з питань соціального
захисту військовослужбовців,
військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, і
деяких інших осіб" (надалі Закон № 328-V)
від 3.11.2006 року внесено зміни до ст. 16
Закону України "Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей" щодо виплати
одноразової грошової допомоги у разі
загибелі (смерті) або каліцтва
військовослужбовців,
військовозобов'язаних та резервістів,
які призвані на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори.
Згідно з Прикінцевими положеннями
цього Закону він набирає чинності з 1
січня 2007 року, крім абзацу 14 п. 1, другого
речення абзацу 11 пп. 1, абзацу 9 пп. 14 п. 2,
абзацу 7 п. 5, абзацу 6 п, 11, абзацу 6 п, 13
розділу 1 цього Закону, які набирають
чинності з 1 січня 2008 року.

Цим же Законом викладено в новій
редакції ст. 41 Закону України "Про
військовий обов'язок і військову
службу" щодо виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті) або каліцтва
військовослужбовців.

Крім того, в Прикінцевих положеннях
Закону № 328-V встановлено, що витрати,
пов'язані з реалізацією норм цього
Закону у 2007 році, здійснюються в межах
коштів, передбачених у Державному
бюджеті України на 2007 рік на утримання
Збройних Сил України, інших утворених
відповідно до Законів України
військових формувань та
правоохоронних органів.

На виконання вимог ст. 41 Закону України
"Про військовий обов'язок та військову
службу" Кабінетом Міністрів України
було прийнято постанови від 21.02.2007 року
№ 284 "Про затвердження Порядку та умов
призначення і виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті), каліцтва або інвалідності
військовослужбовців та інвалідності
осіб, звільнених з військової служби,
що сталися у 2006 році" та від 28.05.2008 № 499
«Про затвердження порядку та умов
призначення і виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті), поранення (контузії, травми
або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб».

Таким чином, оскільки інвалідність
ОСОБА_1 настала до дати опублікування
зазначених змін Закону України "Про
військовий обов'язок та військову
службу", то дія ст.41 цього Закону
України на нього не поширюється.

Отже, суд першої інстанції дійшов до
помилкового висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
задоволення позову.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції при
вирішені справи невірно застосував
норми матеріального права, тому в
порядку п.4 ч.1 ст. 202 КАС України
постанова суду підлягає скасуванню з
прийняттям нової про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військового
прокурора Південного регіону України
задовольнити, постанову районного
суду м.Одеси від 23 жовтня 2008 року
скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до військово-медичного клінічного
центру Південного регіону про
стягнення одноразової грошової
допомоги.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: