Справа № 2а-2187/10/1370
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/53535/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова

на постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 16 червня 2010
року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02 серпня 2011
року

у справі № 2а-2187/10/1370

за позовом Приватного підприємства
«Компанія БМС»

до Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 16 червня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02 серпня 2011
року, адміністративний позов
Приватного підприємства «Компанія
БМС» (далі - ПП «Компанія БМС»; позивач)
до Державної податкової інспекції у
Личаківському районі м. Львова (далі -
ДПІ у Личаківському районі
м. Львова; відповідач) задоволено
повністю. Визнано протиправними та
скасовано податкові
повідомлення-рішення № /0/4558 від 27
лютого 2010 року та № /0/4559
від 27 лютого 2010 року. Судові витрати
покладено на відповідача.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі, ДПІ у
Личаківському районі м. Львова
оскаржила їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Львівського окружного
адміністративного суду від 16 червня 2010
року, ухвали Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02 серпня 2011
року та прийняття нового рішення про
повну відмову в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що податковим
органом проведено планову виїзну
перевірку ПП «Компанія БМС» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 січня 2007
року по 30 вересня 2009 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
січня 2007 року по 30 вересня 2009
року, за результатами якої складено акт
№ 63/23-2/32483588 від 15 лютого 2010
року.

На підставі зазначеного акту
перевірки відповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0/4558 від 27 лютого 2010 року, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 22 870,00 грн. (15
247,00 грн. - основний платіж, 7 623,00 грн. -
штрафні (фінансові) санкції), та
податкове повідомлення-рішення №
/0/4559 від 27 лютого 2010 року,
яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 18 296,00 грн. (12
197,00 грн. - основний платіж,
6 099,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 5.1, підпункту 5.2.1
пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті
5 Закону України від 28 грудня 1994 року №
334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 334/94-ВР), пунктів 1.7, 1.8 статті 1,
підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.3.1
пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 168/97-ВР) у
зв'язку з неправомірним віднесенням до
складу валових витрат та податкового
кредиту з податку на додану вартість
сум, сформованих при здійсненні
господарських операцій з придбання
пусконалагоджувальних та монтажних
робіт у Товариства з обмеженою
відповідальністю «Профліга» та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Втордеревпром», з
підстав нікчемності правочинів,
укладених між ПП «Компанія БМС» та
вказаними юридичними особами.

Зазначений висновок контролюючим
органом зроблено з огляду на
неможливість встановлення
пов'язаності отриманих послуг з
господарською діяльністю позивача,
економічної доцільності проведених
господарських операцій, а також
користі в результаті проведених
контрагентами робіт.

Крім того, обґрунтовуючи свою правову
позицію щодо неправомірного
формування позивачем даних
податкового обліку в охоплений
перевіркою період, відповідач
посилався на відсутність у ТОВ
«Профліга» та ТОВ «Втордеревпром»
основних фондів, необхідних для
виконання обумовлених договорами
робіт, та відповідних дозволів на
виконання робіт підвищеної небезпеки.

Задовольняючи адміністративний позов
повністю, суди попередніх інстанцій
виходили з наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
визначено, що валовими витратами
виробництва та обігу є сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону № 334/94-ВР до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5
Закону № 334/94-ВР передбачено, що не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону
№ 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на
яку платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті 7
Закону № 168/97-ВР передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно із статтею 1 Закону України
від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон №
996-XIV) первинним документом є документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені та підтверджені належним
чином оформленими первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

При цьому судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що фактичне
виконання господарських операцій з
придбання позивачем
пусконалагоджувальних та монтажних
робіт у ТОВ «Профліга» та ТОВ
«Втордеревпром» підтверджується
належним чином оформленими первинними
та платіжними документами. Крім того,
як з'ясовано судами, необхідність
придбання ПП «Компанія БМС» вказаних
робіт обумовлена в розглядуваній
ситуації договірними зобов'язаннями
підприємства перед третіми особами, що
свідчить про придбання позивачем
спірних робіт з метою їх використання в
межах власної господарської
діяльності.

Що стосується доводів відповідача про
нікчемність укладених догорів з
підстав відсутності у контрагентів ПП
«Компанія БМС» відповідних дозволів на
виконання робіт підвищеної небезпеки,
то слід зазначити, що питання наявності
необхідних дозвільних документів не
входить до предмета доказування в
даній справі, оскільки, недотримання
суб'єктами господарювання вимог,
встановлених, зокрема, постановою
Кабінету Міністрів України від 15
жовтня 2003 року № 1631 «Про затвердження
Порядку видачі дозволів Державним
комітетом з нагляду за охороною праці
та його територіальними органами» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), під час
провадження господарської діяльності
є підставою для застосування до таких
суб'єктів передбаченої відповідним
законодавством відповідальності,
однак не має безпосереднього впливу на
податковий облік платника
податку-покупця таких робіт.

А відтак, враховуючи встановлений
судовими інстанціями факт реального
здійснення спірних господарських
операцій, що, в свою чергу, податковим
органом не спростовано, а також з
огляду на те, що податкове
законодавство не ставить в залежність
право платника податків-покупця на
формування валових витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість від інших осіб, в тому
числі від господарських та виробничих
можливостей постачальників, висновок
судів попередніх інстанцій про
відсутність у контролюючого органу
правових підстав для прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень слід визнати
правильним.

За наведених обставин, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 16
червня 2010 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 02 серпня 2011
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Личаківському
районі м. Львова відхилити, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 16 червня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 02 серпня 2011 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.