Справа № 645/3216/14-а
Суддя: Алфьорова Т. М.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 645/3216/14-а
Провадження №
Постанова

іменем України

07 травня 2014 року

Суддя Фрунзенського районного суду
м. Харкова Алфьорова Т.М., розглянувши у
скороченому провадженні
адміністративну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в Фрунзенському районі
м. Харкова про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача Управління
Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,
посилаючись на наступне.

7 жовтня 2009 р. Конституційний Суд
України прийняв рішення №25-рп/2009, яким
визнав неконституційними положення
пункту 2 частини першої статті 49,
другого речення статті 51 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від 9
липня 2003 року № 1058 і таким чином зараз
немає перешкод для призначення йому
пенсії за віком з врахуванням
трудового стажу.

07.02.2014р. представник направив заяву
в Пенсійний Фонд України про
призначення і виплату пенсії, але
10.02.2014р. отримав відповідь, якою в
задоволенні заяви відмовлено. Вважає
відмову незаконною, такою що
суперечить рішенню Конституційного
Суду, оскільки пенсія має
виплачуватись незалежно від того де
проживає громадянин.

Посилаючись на п. 4 ст. 8 Закону України «
Про загальообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 9 липня 2003
року № 1058-ІУ, та ч. 2 ст. 1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» від 5
листопада 1991 року № 1788-ХІІ -вказує на
те, що право на отримання пенсії в
України мають не лише громадяни
України, а й іноземці, крім того це
право поширюється на осіб які
проживають за кордоном, що встановлено
рішенням Конституційного суду України.
А також, відповідач, отримавши заяву
представника позивача, повинен був
відповідно до п 5. Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", прийняти її і надати
строк у три місяці для подання
додаткових документів, і якщо
документи не були б подані, то мав би
призначити пенсію за наявними
документами. У зв'язку з порушенням
своїх прав на призначення пенсії за
віком просить позов задовольнити і
визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Фрунзенському районі м.
Харкова у відмові призначення і
виплаті пенсії по віку незаконною,
зобов'язати відповідача призначити та
виплачувати йому зазначену пенсію з
моменту подачі заяви.

Відповідач Управління Пенсійного
фонду України в Фрунзенському районі м.
Харкова - в наданих запереченнях просив
відмовити в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 183-2 КАС України
даний позов підлягає розгляду та
вирішенню у порядку скороченого
провадження. При цьому суд відзначає,
що оскільки матеріали справи містять
докази, які в своїй сукупності повно та
всебічно висвітлюють обставини
спірних правовідносин, то спір
підлягає вирішенню на підставі наявних
у справі документів.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що в позові слід
відмовити з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з
серпня 1962 року по лютий 1988 року
працював на підприємствах в Україні. У
1988 році виїхав з України до Держави
Ізраїль, що підтверджується виїзною
візою серії НОМЕР_1 від 04.03.1988 року на
постійне місце проживання і зараз
постійно мешкає у США

20.01.2014р. позивач звертався до
Управління Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова із
заявою про призначення та виплату йому
пенсії у зв'язку з прийняттям
Конституційним судом України рішення
№ 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, яким визнано
недійсними положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та
другого речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

В Україні пенсія позивачу не
призначалась.

Листом Управління Пенсійного фонду
України в Фрунзенському районі м.
Харкова від 10.02.2014 року №25/3-14 позивачу
було повідомлено про відмову в
призначенні пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Статтею 92
Конституції України встановлено, що
виключно законами України
визначаються права і свободи людини і
громадянина, гарантії цих прав і
свобод; основні обов'язки громадянина.

Стаття 1 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» визначає, що громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які
проживають в Україні, мають право на
пенсію нарівні з громадянами України
на умовах, передбачених законодавством
або міждержавними угодами (редакція ч.2
в редакції від 16.10.2012 року).

Згідно статті 8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» право на отримання
пенсій та соціальних послуг із
солідарної системи мають:

1) громадяни України, які
застраховані згідно із цим Законом та
досягли встановленого цим Законом
пенсійного віку чи визнані
інвалідами в установленому
законодавством порядку і мають
необхідний для призначення
відповідного виду пенсії
страховий стаж, а в разі смерті цих осіб
- члени їхніх сімей, зазначені у
статті 36 цього Закону, та інші особи,
передбачені цим Законом;

2) особи, яким до дня набрання
чинності цим Законом була
призначена пенсія відповідно до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" (крім соціальних
пенсій) або була призначена пенсія
(щомісячне довічне грошове утримання)
за іншими законодавчими актами, але
вони мали право на призначення пенсії
за Законом України "Про пенсійне
забезпечення" - за умови, якщо вони не
отримують пенсію (щомісячне довічне
грошове утримання) з інших джерел, а
також у випадках, передбачених цим
Законом, - члени їхніх сімей.

Підпунктом 2 п.1 ст.49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначено, що виплата
пенсії за рішенням територіальних
органів Пенсійного фонду або за
рішенням суду припиняється: 2) на весь
час проживання пенсіонера закордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України (Положення пункту 2
частини першої статті 49 втратили
чинність, як такі, що є
неконституційними на підставі Рішення
Конституційного Суду N 25-рп/2009 від
07.10.2009)

Згідно з ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»від 09.07.2003 року №1058-ІV у
разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду
України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року
положення п.2 ч.1 ст. 49 та 2 речення ст. 51
Закону №1058 визнано таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним) та втратило
чинність.

Таким чином, законодавчими нормами, що
регулюють виплату пенсії громадянам
України, які постійно проживають за
кордоном, на теперішній час є ст.ст. 1 та
92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ.
Дана норма чинності не втрачала та
неконституційною у встановленому
законом порядку не визнавалася

Вищезазначене рішення
Конституційного Суду України в
частині визнання неконституційними
положень п.2 ч.1 ст. 49 та 2 речення ст. 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування стосується осіб, яким
була призначена пенсія, коли вони були
громадянами України, проте у зв'язку з
виїздом на ПМЖ виплата пенсії була
припинена.

На момент виїзду за кордон ОСОБА_1
не мав статусу пенсіонера за віком, на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Фрунзенському районі м.
Харкова як пенсіонер за віком не
перебував.

Для призначення пенсії в Україні,
особа повинна бути або громадянином
України або іноземцем чи особою без
громадянства, які на законних
підставах перебувають на її території.

Відповідно до ст.5 Закону України
"Про громадянство України" документами,
що підтверджують громадянство України
є: паспорт громадянина України; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон; тимчасове посвідчення
громадянина України.

Однак, в наданих матеріалах немає
жодного документу, який би
підтверджував, громадянство України
ОСОБА_1

Як вбачається із змісту позовної
заяви позивач не вказав громадянином
якої країни він являється, але згідно
визи, з 1988 року виїхав на постійне
проживання за межами України, а тому
він права на отримання пенсії в
Україні, як іноземець або особа без
громадянства не має, оскільки
обов'язковою умовою для призначення
пенсії в даному випадку є факт
приживання на території України.

Оцінивши повідомлені позивачем
обставини, суд вважає що у матеріалах
справи достатньо підстав для прийняття
судового рішення про задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 160, 161, 162, 183-2,
256 КАС України, ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Рішенням
Конституційного Суду України від
07.10.2009р. №25-рп/2009, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Фрунзенському районі м. Харкова про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити.

Постанова може бути оскаржена
повністю або частково протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови
шляхом подачі апеляційної скарги до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення з одночасним надісланням
особою, яка подає апеляційну скаргу, її
копії до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили у
строки та порядку, встановленими ст. 254
КАС України.

Суддя