Справа № 806/1479/14
Суддя: Літвин Олексій Терентійович
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2014 р.
м. Житомир

справа №
806/1479/14

категорія 8.3.12

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Літвина О. Т. ,

за участі
секретаря Стралківської К.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень від 24.03.2014 р. №
і №, та вимоги від 28.02.2014 р. №Ф-346,-

встановив:

У березні 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення - рішення від 24 березня 2014
року №, згідно якого позивачу
було визначено податкове зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб в
сумі 517 грн. 04 коп. та застосовано
штрафні санкції в сумі 639 грн. 26 коп., та
№ , згідно якого позивачу було
визначено зобов'язання зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
17192 грн. 33 коп. та застосовано штрафні
санкції в сумі 1110 грн. 41 коп., а
також вимогу від 28 лютого 2014 року №Ф-346
про сплату боргу (недоїмки) зі сплати
єдиного внеску та штрафу на загальну
суму 18302грн. 74 коп.

В обґрунтування позовний вимог позивач
посилається на те, що вказані рішення
Коростенською об'єднаною державною
податковою інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області винесені на підставі
висновків проведеної документальної
планової виїзної перевірки фізичної -
особи підприємця ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, дотримання законодавства щодо
укладання трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, про що був
складений акт від 28 лютого 2014 року №
45/226/17/НОМЕР_2. Позивач не погоджується з
оскаржуваними
повідомленнями-рішеннями і вимогою про
сплату боргу (недоїмки) та вважає, що
вони були винесені безпідставно та не у
відповідності до діючих норм права.
Зокрема, вказав, що ним правомірно
віднесено до складу валових витрат
сплачені відсотки на суму 3447 грн. за
користування банківськими кредитними
коштами у відповідності до п. п. 138.10.5 п.
138.10 ст. 138 Податкового кодексу України.
Крім того, зазначив, що ним не було
порушено вимоги п.1 ч.2 ст.6 п.2 ч.1 ст. 7 ч. 2
ст. 9 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
соціальне страхування", у зв'язку з чим
висновок відповідача про заниження
позивачем показників чистого доходу,
на який нараховується єдиний внесок є
безпідставним. Водночас висновки
відповідача про заниження позивачем
розміру єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування не ґрунтується
на будь яких документах
бухгалтерського обліку та суперечить
положенням Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування".

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, з підстав викладених в
позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив відмовити в
задоволенні позовних вимог, з підстав
викладених в письмовому запереченні.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд приходить до висновку про
те, що позов підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
Коростенською об'єднаною державною
податковою інспекцією головного
управління Міністерства доходів та
зборів у Житомирській області було
проведено документальну планову
виїзну перевірку фізичної-оеоби
підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів, дотримання
законодавства щодо укладання
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 року по
31.12.2013 року, правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 року по 31.12.2013 року, за
результатами якої був складений акт
від 28.02.2014р. № 45/226/17/НОМЕР_2 (надалі - акт,
а.с.8-34).

Перевіркою встановлені наступні
порушення:

1) п. 138.1 ст. 138, п. 177.4 ст. 177 Податкового
кодексу України, в результаті чого
платником занижено податок на доходи
фізичних осіб за 2013 рік у розмірі 517,04
грн.;

2) п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1 ст.7 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування", в результаті чого
занижено показники чистого доходу, на
який нараховується єдиний внесок;

ч. 2 ст. 9 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування", в результаті чого
занижено нарахування єдиного внеску в
сумі 17192,23 грн.;

3) за неналежне ведення книги обліку
доходів та витрат, затверджене п. 177.10
ст. 177 Податкового кодексу України до
платника буде застосовано штраф ( а.с.33).

За висновками вказаного акту перевірки
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення - рішення від 24 березня 2014
року, а саме № , згідно якого
позивачу було збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем для фізичних
осіб-підприємців, у т. ч., які обрали
спрощену систему зобов'язання зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 17192 грн. 33
коп. та застосовано штрафні санкції в
сумі 1110 грн. 41 коп. (а.с. 35) та № від
24 березня 2014 року, згідно якого
позивачу було визначено податкове
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування в сумі 517 грн. 04
коп. та застосовано штрафні санкції в
сумі 639 грн. 26 коп. (а.с. 36).

Крім того, на підставі акту
відповідачем було сформовано вимогу
від 28 лютого 2014 року № Ф-346 про сплату
боргу (недоїмки) зі сплати єдиного
внеску та штрафу на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на загальну суму
18302 грн. 74 коп., у т.ч. недоїмки в сумі
17192,33 грн. та 1110,41 грн. штрафу ( а.с.37).

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) в
перевіряємий період здійснював
господарську діяльність на загальній
системі оподаткування та сплачував до
бюджету самостійно розраховані
авансові платежі з податку на доходи
фізичних осіб.

Як видно з акту перевірки підставою для
донарахування позивачу грошового
зобов'язання по податку на доходи
фізичних осіб стали висновки
податкового органу, відповідно до яких
позивачем безпідставно включено до
складу валових витрат на суму 3447 грн.
сплачених відсотків за користування
банківськими кредитними коштами, чим
порушено п.138.1, п.п.138.10.5, п.138.10, ст.138,
п.п.139.1.4, п.139.1, ст.139, п.177.4, ст.177
Податкового кодексу України (а.с. 18-19).

Проте, суд не погоджується з такими
висновками відповідача з огляду на
законодавче врегулювання спірних
правовідносин.

Податковим кодексом України, зокрема
п.138.1 ст.138, визначено які витрати
платника податків враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування та
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Так, відповідно до п.п. 138.10.5 п. 138.10 ст. 138
Податкового кодексу України до складу
інших витрат включаються фінансові
витрати, до яких належать витрати на
нарахування процентів (за користування
кредитами та позиками, за випущеними
облігаціями та фінансовою орендою) та
інші витрати підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

Водночас, на думку суду, безпідставними
є посилання податкового органу на
порушення вимог п. 139.1.4 п. 139.1.4 ст. 139
Податкового кодексу України,
відповідно до якого не включається до
складу витрат витрати на погашення
основної суми отриманих позик,
кредитів (крім повернення поворотної
фінансової допомоги, включеної до
складу доходів відповідно до підпункту
135.5.5 пункту 135.5 статті 135 цього Кодексу).
В даному випадку мова йде про включення
позивачем до складу витрат відсотків
за користування кредитом, а не витрат
на погашення основної суми отриманого
кредиту.

Разом з тим, за змістом п. 177.4 ст. 177
Податкового кодексу України (на
порушення якого посилається
відповідач) до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

З огляду на зазначене висновки
відповідача про безпідставне
віднесення позивачем до складу валових
витрат сплачених відсотків за
користування банківськими кредитними
коштами є помилковими та такими, що не
відповідають діючим нормам
Податкового кодексу України.

Однак, як вбачається з акту перевірки
та безспірно встановлено в судовому
засіданні не ведення позивачем у
перевіряємому періоді книги обліку
доходів та витрат, чим порушено п. 177.10
ст. 177 Податкового кодексу України.
Вказаний факт під час розгляду справи
в суді представником позивача не
заперечувався, а тому застосування
фінансових санкцій за не ведення
книги обліку доходів та витрат є
правомірним. Як пояснив в судовому
засіданні представник відповідача за
невиконання вимог п. 177.10 ст. 177
Податкового кодексу України до
позивача були застосовані фінансові
санкції у розмірі 510 грн., які включені
до суми грошового зобов'язання за
штрафними (фінансовими) санкціями до
податкового повідомлення - рішення від
24 березня 2014 року № . Тому в цій
частині нарахування податковим
органом штрафних (фінансових) санкцій є
правомірним.

Що стосується посилань відповідача на
порушення позивачем п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1
ст.7 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
соціальне страхування", що призвело до
заниження ним показників чистого
доходу, на який нараховується єдиний
внесок в сумі 49546,04 грн. (а.с.24), судом
зазначається наступне.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.6 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове
соціальне страхування", платник
єдиного внеску зобов'язаний своєчасно
та в повному обсязі нараховувати,
обчислювати і сплачувати єдиний
внесок.

Згідно п.2 ч.1 ст.7 зазначеного Закону
єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування) та 5
частини першої статті 4 цього Закону, -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Відповідно до акту, перевіркою
правильності визначення загального
оподаткованого доходу, отриманого від
провадження діяльності за період з
01.01.2011 року по 31.12.2013 року, відображеного
в розділі ІІІ податкової декларації та
додатку 5 до декларації порушень не
встановлено (а.с. 17). Стосовно
правильності формування позивачем
валових витрат в акті зазначено про
завищення позивачем витрат на суму 3447
грн., та як наслідок заниження
показників чистого доходу на цю суму.
Проте, правомірність віднесення
вказаної суми до складу витрат
доведено під час розгляду справи в
суді. Будь яких інших порушень
формування позивачем валових витрат в
акті не встановлено.

Також в акті перевірки (а.с. 26)
податковий орган зазначає, що в
порушення ч.2 ст.9 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" позивачем
занижено нарахування єдиного внеску в
сумі 17192,33 грн.

Відповідно до ч.2 ст.9 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", обчислення
єдиного внеску здійснюється на
підставі бухгалтерських та інших
документів, відповідно до яких
провадиться нарахування (обчислення)
або які підтверджують нарахування
(обчислення) виплат (доходу), на які
відповідно до цього Закону
нараховується єдиний внесок.

Порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування
страхувальниками, визначеними Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", затверджений
наказом Міністерства доходів і зборів
України, від 09.09.2013, № 455 "Про
затвердження Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", відповідно до
положень якої фізичні особи -
підприємці, що застосовують загальну
систему оподаткування та отримують
дохід безпосередньо від цієї
діяльності, сплачують єдиний внесок у
розмірі 34,7 відсотка суми доходу
(прибутку), отриманого від їх
діяльності, що підлягає обкладенню
податком на доходи фізичних осіб. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

За змістом п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий оподаткований
дохід, тобто різниця між загальним
оподаткованим доходом (виручка у
грошовій та не грошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

З огляду на встановлені обставини
справи та законодавче врегулювання
спірних правовідносин, висновки
відповідача про заниження позивачем
розміру єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування не ґрунтується
на будь яких документах
бухгалтерського обліку та суперечать
положенням Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення (ч.1 ст. 71 КАС
України), та згідно із ст. 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що прийняті відповідачем
податкове повідомлення - рішення від
24.03.2014 року № та вимога від
28.02.2014р. № Ф-346 про сплату боргу
(недоїмки) є протиправними, та
підлягають скасування, а податкове
повідомлення - рішення від 24.03.2014 року
№ підлягає скасуванню в частині
збільшення грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних осіб в
розмірі 517,04 грн. та нарахування
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
129,26 грн.

Керуючись статтями 159-163 кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 24.03.2014 року № в
частині збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 517,04 грн. та
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 129,26 грн.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 24.03.2014 року № та
вимогу від 28.02.2014 року № Ф-346.

В решті позову відмовити за
безпідставністю.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 365,40 грн. сплаченого судового
збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Головуючий суддя
О.Т. Літвин

Повний текст постанови виготовлено: 07
травня 2014 р.