Справа № 826/4787/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2014 року 13:05 № 826/4787/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії:
головуючого судді Шулежка В.П.,
при секретарі Пасічнюк С.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Медком Маркетинг і
Продаж України» до відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у м.
Києві, за участю третьої особи -
прокуратури міста Києва про визнання
протиправною та скасування постанови,-
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернулось товариство з обмеженою
відповідальністю «Медком Маркетинг і
Продаж України» (надалі - ТОВ «Медком
МП Україна», позивач) до відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві,
відповідач), за участю третьої особи -
прокуратури міста Києва (надалі - третя
особа) про визнання протиправною та
скасування постанови відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського району у м. Києві від
31.03.2014 року про відкриття виконавчого
провадження (ВП №42757427) про примусове
виконання ухвали Окружного
адміністративного суду м. Києва від
28.03.2014 року по адміністративній справі
№826/3954/14.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем при розгляді питання щодо
можливості відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
ухвали Окружного адміністративного
суду м. Києва від 28.03.2014 року не
перевірено виконавчий документ на
відповідність вимогам ст.18 Закону
України «Про виконавче провадження»,
що є порушенням вимог законодавства.
На думку позивача, такі протиправні дії
призвели до прийняття необґрунтованої
та протиправної постанови про
відкриття виконавчого провадження, а
також складання акту державного
виконавця від 04.04.2014 року про доведення
до відома резолютивної частини ухвали
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 28.03.2014 року.
Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просив суд
Відповідач явку свого уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, хоча про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, заяв про розгляд справи за його
відсутності не надав.
На виконання вимог ухвали суду від
11.04.2014 року надав належним чином
завірені копії матеріалів виконавчого
провадження ВП №42757427 від 31.03.2014 року.
Представник третьої особи, заперечуючи
проти адміністративного позову,
стверджував, що при відкритті
виконавчого провадження стосовно
боржника державний виконавець діяв у
відповідності до вимог закону, що
регулює порядок виконавчого
провадження, а тому вимоги позивача
задоволенню не підлягають.
Відповідно до вимог частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст.128 КАС України, суд
прийшов до висновку про доцільність
розгляду справи у письмовому
провадженні на підставі наявних
матеріалів справи.
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, судом встановлено наступне.
Державним виконавцем ВДВС
Голосіївського РУЮ у м. Києві Бережною
О.О. винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП №42757427 від
31.03.2014 року про примусове виконання
ухвали Окружного адміністративного
суду м. Києва від 28.03.2014 року №826/3954/14 про
заборону ТОВ «Медком Маркетинг і
банківським установам, що обслуговують
рахунки ТОВ «Медком Маркетинг і Продаж
Україна» вчиняти дії щодо використання
коштів (проведення будь-яких операцій)
по ряду банківських рахунках.
Позивач за виконавчим документом є
боржником, а прокуратура міста Києва -
Вказана вище постанова отримана
позивачем 04.04.2014 року, що
підтверджується актом від 04.04.2014 року.
Позивач вважає, що дану постанову
прийнято із порушеннями вимог Закону
України «Про виконавче провадження»,
що призводить до порушення прав, свобод
та інтересів ТОВ «Медком Маркетинг і
Продаж України», у зв'язку з чим
останній звернувся з відповідним
позовом до суду.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог виходячи з наступного.
Законом, що визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку є Закон України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
року №606-IV.
Відповідно до статті 1 Закону України
«Про виконавче провадження», виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Стаття 5 Закону України «Про виконавче
провадження» визначає, що державний
виконавець зобов'язаний здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно статті 8 Закону України «Про
виконавче провадження», сторонами у
виконавчому провадженні є стягувач і
боржник.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
обов'язки і права державних виконавців.

Зокрема, державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець:

здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом;

надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження;

розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого провадження і
їхні клопотання;

заявляє в установленому порядку про
самовідвід за наявності обставин,
передбачених цим Законом;

роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом,
зокрема, ухвали, постанови судів у
цивільних, господарських,
адміністративних справах,
кримінальних провадженнях та справах
про адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом (стаття
17 Закону України «Про виконавче
провадження»).

Статтею 18 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачаються
вимоги до виконавчого документу,
зокрема, у виконавчому документі
зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків,
крім випадку ухвалення постанови про
накладення на особу адміністративного
стягнення за неповагу до суду) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, які
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місце знаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем відкрито виконавче
провадження № 42757427 з примусового
виконання ухвали Окружного
адміністративного суду м. Києва від
28.03.2014 року № 826/3954/14 про забезпечення
адміністративного позову.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги,
зазначив, що виконавчий документ, а
саме вищевказана ухвала, не містить
обов'язкових реквізитів, таких як повне
найменування, місцезнаходження,
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача;
місцезнаходження боржника; дата
набрання законної (юридичної) сили
ухвалою суду; строк пред'явлення ухвали
суду до виконання.

Так, згідно зі статтею 19 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону, зокрема, за заявою стягувача
або його представника про примусове
виконання рішення.

У заяві про відкриття виконавчого
провадження стягувач вправі зазначити
відомості, що ідентифікують боржника
чи можуть сприяти примусовому
виконанню рішення (рахунок боржника,
місце роботи чи отримання ним інших
доходів, місцезнаходження його майна
тощо), а також шляхи отримання ним
коштів, стягнутих з боржника.

Разом з цим, відповідно до частини 1
статті 25 Закону України «Про виконавче
провадження», державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Аналіз вказаних норм законодавства дає
підстави дійти висновку, що існує три
складових елементи, які слугують
підставами для відкриття виконавчого
провадження, а саме: виконавчий
документ повинен відповідати вимогам,
що встановлені законом, строк
пред'явлення останнього не закінчився
та він поданий до відповідного органу
державної виконавчої служби. Державний
виконавець самостійно перевіряє
виконавчий документ на відповідність
вимогам закону.

Як встановлено судом, виконавчий
документ, а саме ухвала Окружного
адміністративного суду м. Києва від
28.03.2014 року про забезпечення позову,
містить посилання на статті 117-118
Кодексу адміністративного судочинства
України, що передбачають порядок
забезпечення адміністративного
позову, зокрема, способи забезпечення
позову, порядок розгляду заяв, порядок
виконання ухвал та їх оскарження.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.117, ч.5 ст.118
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд у порядку забезпечення
адміністративного позову може
відповідною ухвалою зупинити дію
рішення суб'єкта владних повноважень
чи його окремих положень, що
оскаржуються. Ухвала негайно
надсилається до суб'єкта владних
повноважень, що прийняв рішення, та є
обов'язковою для виконання.

Виконання ухвал з питань забезпечення
адміністративного позову здійснюється
негайно. Виконання ухвал про заборону
вчиняти певні дії виконуються в
порядку, встановленому законом для
виконання судових рішень.

Вищезазначене спростовує твердження
позивача про відсутність дати набрання
законної сили ухвалою суду.

Крім того, з матеріалів виконавчого
провадження вбачається, що прокуратура
м. Києва звернулась до відповідача із
заявою про відкриття виконавчого
провадження в порядку п. 2 ч. 1 ст. 19
Закону України «Про виконавче
провадження», в якій вказані реквізити
щодо стягувача та боржника, в тому
числі, найменування, місцезнаходження
стягувача; найменування,
місцезнаходження, ідентифікаційний
код боржника.

Зазначення вказаних відомостей є
правом стягувача, що надано йому ч. 2 ст.
19 Закону України «Про виконавче
провадження» з метою сприяння
примусовому виконанню рішення.

Тобто, з вказаної заяви про відкриття
виконавчого провадження можна
встановити необхідні відомості про
боржника та стягувача.

Крім того, заява прокуратури м. Києва
про відкриття виконавчого провадження
з примусового виконання ухвали
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 28.03.2014 року подана та прийнята
відповідачем 31.03.2014 року згідно штампу
відділу державної виконавчої служби,
тобто в строк, визначений ст. 22 Закону
України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, статтею 26 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено підстави для відмови у
відкритті виконавчого провадження, у
разі:

1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа
до органу державної виконавчої служби
не за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів;

8) наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

У разі відмови у відкритті виконавчого
провадження на підставі пункту 6
частини першої цієї статті державний
виконавець роз'яснює заявникові право
на звернення до суду чи іншого органу
(посадової особи), які видали
виконавчий документ, щодо приведення
його у відповідність з вимогами статті
18 цього Закону.

Як уже встановлено судом, строк
пред'явлення ухвали Окружного
адміністративного суду м. Києва від
28.03.2014 року до виконання не закінчився,
вказана ухвала пред'явлена до
виконання за заявою стягувача та яка
підлягає негайному виконанню, подана
до належного органу державної
виконавчої служби, крім того, при
перевірці державним виконавцем не
встановлено наявності інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження, суд приходить до висновку
про відсутність підстав у відповідача
для відмови у відкритті виконавчого
провадження.

Разом з тим, суд звертає увагу, що
відповідно до норм Закону України «Про
виконавче провадження», повноваження
щодо перевірки відповідності
виконавчих документів вимогам Закону,
строки пред'явлення, щодо належності
виконавчих документів та достатність
підстав для відкриття виконавчого
провадження на підставі таких
документів належать саме державним
виконавцям.

Оскільки, відповідно до норм чинного
законодавства примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яке здійснюють
державні виконавці на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

З огляду на встановлені обставини та
аналізу правових норм, суд дійшов
висновку, що відповідач при прийнятті
постанови про відкриття виконавчого
провадження діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
положеннями Закону України «Про
виконавче провадження».

Більш того, судом встановлено та не
заперечувалось представником
позивача, відповідно до комп'ютерної
програми «Діловодство
спеціалізованого суду» позивачем
оскаржено ухвалу про забезпечення
позову від 28.04.2014 року до суду
апеляційної інстанції, який в межах
повноважень перевірить дотримання
судом норм матеріального і
процесуального права.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративній справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено
правомірність своїх дій при винесенні
оскаржуваної постанови.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог та
відсутність підстав для їх
задоволення.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відшкодування судового збору
позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 11, 94, 158-163 КАС України,
суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю «Медком Маркетинг і
Продаж Україна» - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Суддя
В.П. Шулежко