Справа № 872/11503/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 лютого 2014 рокусправа № 808/2359/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

представника позивача: Міняйло Алли
Миколаївни,

представників відповідача:
Стародубцевої Ірини Іванівни,
Бурашнікової Олени Сергіївни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Бердянської Об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби

на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 06
червня 2013 р.

у справі за позовом Приватного
підприємства "Квартал Плюс" до
Бердянської Об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 05.09.2012,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПП "Квартал Плюс" звернувся
26.02.2013 року до Запорізького окружного
адміністративного суду з позовом до
Бердянської Об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 05.09.2012
року на загальну суму 61119,10грн. Позивач
неодноразово подавав уточнюючий позов:
21.03.2013 року (а.с. 68-77), 30.05.2013 року (а.с. 198-203,
209-219). Згідно останнього уточнення
позивач просив визнати нечинним та
скасувати у повному обсязі податкові
повідомлення-рішення № від 05.09.2012
року на загальну суму 61119,10грн., №
від 29.11.2012 року на загальну суму
62679,02грн.

Постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від
06.06.2013 року позовні вимоги задоволені
частково. Скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 05.09.2012
року з урахуванням рішення ДПС №
5744/10/10-420 від 22.11.2012. Скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 29.11.2012
року, яким збільшено грошове
зобов'язання за платежем орендна плата
з юридичних осіб на суму 62679,02грн. (з
яких 52315,54 - основний платіж, 10363,48 -
штрафні санкції). В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Свою
позицію суд першої інстанції
обґрунтував тим, що будь-які підстави
для прийняття відносно ПП "Квартал
Плюс" податкового повідомлення-рішення
№ від 05.09.2012 року та № від
29.11.2012 року у відповідача - відсутні.
Відповідачем не надано до суду
організації та проведення позивачем
азартних ігор та ігор на гроші на
вказаній земельній ділянці. Суд вважає
за можливе щодо позивача застосувати
коефіцієнт Кф - 0,5 при визначенні
функціонального використання
земельної ділянки.

Не погодившись з даним рішення суду
представник відповідача подав
апеляційну скаргу. В апеляційній
скарзі просить скасувати постанову
суду першої інстанції скасувати,
прийняти нове рішення, про відмову в
задоволенні позову. Вважає, що судом
першої інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що специфікою справляння
орендної плати за землю є з одного боку
належність земель до комунальної
власності та надання її в оренду
місцевим органам влади, з іншого боку,
декларування належних сум до сплати до
податкового органу, на якого покладено
контроль за повнотою та правильністю
сплати цього податку до бюджету. Розмір
орендної плати за землю є водночас, як
умовою договору оренди, так і формою
податку на землю, тому справляння плати
за землю належить до сфери регулювання
податкового законодавства. Таким
чином, сплата обов'язкових платежів не
може залежати виключно від умов
договору. Відносини оподаткування не
можуть регулюватися на засадах угоди
між учасниками, вони не передбачають
укладення договорів стосовно
виконання податкового обов'язку,
оскільки сплата обов'язкових платежів
не може залежати від умов договору. Під
час проведення перевірки податковим
органом було встановлено, що позивач
використовував орендовану земельну
ділянку за цільовим призначенням -
землі рекреаційного призначення,
однак, розширивши при цьому
функціональне призначення земельної
ділянки - не безпосереднє розміщення та
обслуговування бази відпочинку, а
надання в оренду суб'єктом
господарювання будівель, розташованих
на цій ділянці, тобто з комерційною
метою, що є використанням земельної
ділянки з іншим видом підприємницької
діяльності, тому коефіцієнт
функціонального використання повинен
був бути розрахований, виходячи з
фактичного виду діяльності, а не з
самостійного обслуговування
туристичного притулку, як зазначено у
нормативній грошовій оцінці цієї
земельної ділянки. Підставою для
нарахування орендної плати є
встановлені під час перевірки факти
здійснення діяльності позивачем
шляхом надання в оренду суб'єктом
господарювання будівель, розташованих
на цій ділянці, тобто з комерційною
метою, що не було зазначено позивачем
під час надання відомостей та
документів на отримання нормативної
грошової оцінки земельної ділянки та
укладені договору оренди.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач зазначив, що вважає рішення
суду першої інстанції законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
безпідставною. Просить рішення суду
першої інстанції залишити без змін.
Посилається на те, що Земельним
кодексом не України не передбачено
такої категорії основного цільового
призначення земель України як
комерційна. Доказів використання
земельної ділянки, яка є предметом
договору оренди землі від 13.12.2006 року,
не за цільовим призначенням,
Бердянською ОДПІ під час судового
розгляду справи надано не було. Аналіз
норм законодавства (п. 2 ст. 21 ЗУ «Про
оренду на землю», абз. 5 ч. 1 ст. 1, ст. 13 ЗУ
«Про плату за землю», ст.288.1 ПКУ) дає
підстави вважати, що розмір орендної
плати за землю встановлюється
сторонами відповідно до умов договору.
А отже, збільшення розміру орендної
плати за рішенням податкового органу
не передбачено законодавством. Базою
оподаткування є нормативна грошова
оцінка ділянки, визначена у
встановленому законом порядку. Цей
порядок передбачає зміну грошової
оцінки шляхом проведення ревізії
землересурсами та затвердженням радою.
Лише після цього нормативно-грошова
оцінка буде іншою, і її можна буде
використовувати як нову базу
оподаткування. Але Бердянська міська
рада не розглядала питання щодо зміни
нормативно-грошової оцінки спірної
ділянки. Водночас податковий орган не
може на власний розсуд змінити
нормативно-грошову оцінку без
дотримання відповідної процедури.
Отже, сплата податку у вигляді орендної
плати у збільшеному розмірі буде
можливою лише після зміни
нормативно-грошової оцінки земельної
ділянки, але міською радою за поданням
земресурсів, а не через перевірку
податковим органом.

В судовому засіданні учасники процесу
підтримали кожну з своїх позицій та
надали пояснення, що аналогічні
викладеним в апеляційній скарзі та
запереченнях (викладено вище).

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
13.12.2006 року між Бердянською міською
радою (орендодавець) та позивачем
укладено Договір оренди землі (а.с. 79).
Згідно п. 1.1. договору орендар (позивач)
приймає в строкове платне володіння і
користування земельну ділянку для
розміщення і обслуговування
туристичного притулку, яка розташована
в АДРЕСА_1. В пункті 2.3 вказаного
договору зазначена нормативна грошова
оцінка земельної ділянки згідно з
довідкою Бердянського міського
управління земельних ресурсів № 2104 від
12.12.2006 року становить 139517,43грн. Згідно
п.4.1 цього договору орендна плата
вноситься орендарем у розмірі 2% від її
нормативної грошової оцінки (на
підставі рішення 39 позачергової сесії
міської ради ІVскликання від 20.04.2005 року
за №1 «Про затвердження переліку
розмірів орендної плати на земельні
ділянки у м. Бердянську). У пункті 4.4
договору зазначено, що розмір орендної
плати переглядається у разі зміни умов
господарювання, зміни розмірів
земельного податку, підвищення цін,
тарифів, у тому числі в наслідок
інфляції, погіршення стану орендованої
земельної ділянки не з вини орендаря,
що підтверджено документами, в інших
випадках, передбачених законом.
Пунктом 5.1 договору встановлено, що
земельна ділянка передається в оренду
для розміщення та обслуговування
туристичного притулку. Цільове
призначення земельної ділянки: землі
рекреаційного призначення (п.5.2).

Судом першої інстанції також
встановлено, що 01.04.2009 року між
позивачем (як орендодавцем) та ПП
ОСОБА_1 (орендар) укладено договір
оренди майна (пансіонату): орендар
прийняв в орендне користування
майновий комплекс «пансіонат «Квартал
плюс» , розташований за адресою:
АДРЕСА_1, який включає у себе 15 номерів з
меблюванням і побутовою технікою,
площадку для стоянки автомобілів,
розташовану на території від в'їзних
воріт до корпуса. Дія цього договору з
01.04.2009 року по 30.09.2009 року.

Аналогічні договори були укладені між
позивачем (як орендодавцем) та ПП
ОСОБА_1 (орендар) 01.04.2010 року (строк дії з
01.04.2010 року по 30.09.2010 року),

01.04.2011 (строк дії з 01.04.2011 року
по 30.09.2011 року),

01.04.2012 (строк дії з 01.04.2012 року
по 30.09.2012 року),

Суд першої інстанції дійшов висновку
про можливості задоволення позову в
частині, однак, на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, даний висновок
щодо задоволення вимог є помилковим.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що дані правовідносин
регулюються Конституцію України,
Земельним Кодексом України, ЗУ «Про
оренду на землю», «Про плату за землю».

В силу ст. 67 Конституції України
передбачено, що кожен зобов'язаний
сплачувати податки і збори в порядку і
розмірах, встановлених законом.
Правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачене законодавством (ч.1 ст. 19
Конституції України).

Згідно матеріалів справи податковим
органом проведено невиїзну
документальну перевірку ПП "Квартал
Плюс" з питань дотримання вимог
податкового законодавства в частині
нарахування та сплати орендної плати
за землю за період з 01.04.09 по 31.03.12 по
земельній ділянці площею 0,16га,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1. За
результатами перевірки складено акт
від 23.08.2012 року, винесено податкове
повідомлення-рішення № від 05.09.2012
року, яким донараховано орендну плату
на землю на суму 48895,28грн., застосовано
штрафні санкції на суму 12223,82грн.
(загальна сума 61119,10грн.) Перевіркою
встановлено порушення розділу 7 Наказу
№ 548 від 23.07.2010 року, пункт 1,4 «Порядку
нормативної грошової оцінки земель
сільськогосподарського призначення та
населених пунктів», затвердженого
Наказом № 18/15/21/11 від 27.01.06 року, та ст.. 271
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження бази
оподаткування з орендної плати за
землю та відповідно до заниження
податкових зобов'язань з орендної
плати за землю ПП "Квартал Плюс".

Специфікою справляння орендної плати
за землю є з одного боку належність
земель до комунальної власності та
надання її в оренду місцевими органами
влади, з іншого боку, декларування
належних сум до сплати до податкового
органу, на якого покладено контроль за
повнотою та правильністю сплати цього
податку до бюджету.

Розмір орендної плати за землю є
водночас, як умовою договору оренди,
так і формою податку на землю, тому
справляння плати за землю належить до
сфери регулювання податкового
законодавства. Сплата обов'язкових
платежів не може залежати виключно від
умов договору. Відносини оподаткування
не можуть регулюватися на засадах
угоди між учасниками, вони не
передбачають укладення договорів
стосовно виконання податкового
обов'язку, оскільки сплата обов'язкових
платежів не може залежати від умов
договору.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач використовував
орендовану земельну ділянку за
цільовим призначенням - землі
рекреаційного призначення, однак
розширивши при цьому функціональне
призначення земельної ділянки - не
безпосереднє розміщення і
обслуговування бази відпочинку, а
надання в оренду суб'єктом
господарювання будівель, розташованих
на цій ділянці, що є використанням
земельної ділянки з іншим видом
підприємницької діяльності, тому
коефіцієнт функціонального
використання повинен бути
розрахований виходячи з фактичного
виду діяльності, а не з самостійного
обслуговування туристичного притулку,
як зазначено в нормативній грошовій
оцінці спірної земельної ділянки.

Статтею 13 ЗУ «Про оренду землі»
визначено, що договір оренди землі - це
договір за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства. Згідно ст. 21
цього закону, орендна плата за землю -
це платіж, який орендодавець вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюється за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до ЗУ «Про плату за землю», а
з 01.01.2011 року - відповідно до
Податкового кодексу України).

В силу пп. 14.1.136 ст. 14 ПКУ орендна плата
за земельні ділянки державної та
комунальної власності - обов'язковий
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою.

Відповідно ст. 288 ПКУ, розмір орендної
плати встановлюється в договорі
оренди, але річна сума платежу не може
бути меншою: для інших категорій земель
- трикратного розміру земельного
податку, що встановлюється пп.288.5.1
розділу ХІІІ - орендна плата.

Підставою для нарахування земельного
податку є дані державного земельного
кадастру (п. 286.1 ст. 289 ПКУ).

В силу п. 1 ст. 96 Земельного кодексу
України, землекористувачі зобов'язані
забезпечувати використовувати землі
за цільовим призначенням, своєчасно
сплачувати земельний податок або
орендну плату, своєчасно надавати
відповідним органам виконавчої влади
та органам місцевого самоврядування
дані про стан і використання земель у
порядку, встановленому законом.

В порядку п. ст. 19 Земельного кодексу
України, землі за основним цільовим
призначенням поділяються на категорії,
однією з яких є землі рекреаційного
призначення.

Підставою для нарахування орендної
плати є встановлені під час перевірки
факти здійснення діяльності позивачем
шляхом надання в оренду суб'єктом
господарювання будівель, розташованих
на цій ділянці, тобто з комерційною
метою, що не було зазначено позивачем
під час надання відомостей та
документів на отримання нормативної
грошової оцінки земельної ділянки та
укладені договору оренди.
Підтвердженням здійснення позивачем
діяльності по наданню в оренду бази
відпочинку (в 2010-2012 роках) з зазначенням
адреси здійснення діяльності; договори
оренди нерухомості від 01.04.2010 №1, 01.04.2011
№1, 01.04.2012 №1.

Позивач допустив зміну
функціонального використання
земельних ділянок з розміщення та
обслуговування туристичного притулку
на «здавання в оренду приміщень
існуючих будівель», відбулася зміна
функціонального призначення земельної
ділянки, тобто надана в оренду земельна
ділянка для цілей рекреації,
використовувалася підприємством в
комерційних цілях, у зв'язку з чим при
обчисленні суми орендної плати на
спірну земельну ділянку, при
визначенні нормативної грошової
оцінки необхідно застосовувати
коефіцієнт функціонального
використання землі - 2,5, а не коефіцієнт
функціонального призначення, 0,5 -
використання якого призвело до
заниження податкових зобов'язань по
платі на землю.

Таким чином, протиправних дій
податковий орган не допустив.

З урахуванням наведеного колегія
суддів апеляційної інстанції дійшла
висновку, що суд першої інстанції не в
повній мірі дослідив обставини справи,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Отже рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню, а
апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись п. 3 ч. 1 статті 198,
статтями 202, 205, 207 КАС України,, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бердянської
Об'єднаної державної податкової
інспекції Запорізької області
Державної податкової служби -
задовольнити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 06 червня 2013
р. у справі за позовом Приватного
підприємства "Квартал Плюс" до
Бердянської Об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області Державної податкової служби
про скасування податкового
повідомлення-рішення № від 05.09.2012-
скасувати.

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду набирає законної
сили з моменту проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого адміністративного суду
України протягом 20 днів відповідно до
ст. 212 та ч.5 ст. 254 КАС України.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна