Справа № 810/2276/14
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 травня 2014 року 810/2276/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Терлецька О.О.,
розглянувши порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Реєстраційної служби
Броварського міськрайонного
управління юстиції
Київської області

про визнання протиправними
рішення та зобов'язання вчинити певні
дій

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду з позовом до Реєстраційної служби
Броварського міськрайонного
управління юстиції (далі - відповідач)
про визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,
встановив.

Предметом позову є правовідносини між
сторонами з приводу звернення позивача
до відповідача з вимогою провести
реєстрацію нерухомого майна та відмови
відповідача у проведеннні реєстрації,
відображеною у рішенні відповідача
№6999779 від 21.10.2013 (далі - оскаржуване
рішення).

Позивач в позовній заяві вказує на
безпідставність такої підстави для
відмови у реєстрації як неналежне
зазначення частки майна у рішенні суду.
Як наслідок, позивач просить суд
визнати протиправним та скасувати
рішення відповідача про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №6999779 від 21.10.2013 та зобов'язати
відповідача зареєструвати право
власності на нерухоме майно, а саме - на
3,44 часток від загальної спільної
часткової власності, яка відповідно до
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 18.06.2007 у
справі №2-2238/2007 року складається з
житлового приміщення площею 20,0 кв.м.
під НОМЕР_2 згідно з технічним планом
будинку АДРЕСА_1.

Відповідач проти позову заперечив,
надіслав до суду письмове
обгрунтування запечень, з яких слідує,
що він вважає себе неналежним
відповідачем по справі, оскільки
оскаржуване рішення було прийняте не
відповідачем безпосередньо, а
державним реєстратором, а тому -
просить суд відмовити у задоволенні
позову.

Дослідивши обставини справи, суд
встановив наступне.

9.08.2013 позивач звернувся до
Реєстраційної служби Броварського
міськрайонного управління юстиції із
заявою про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, а саме - на 3,44 часток
від загальної спільної часткової
власності, яка відповідно до рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 18.06.2007 у справі
№2-2238/2007 року складається з житлового
приміщення площею 20,0 кв.м. під НОМЕР_2
згідно з технічним планом будинку,
частини коридору загального
користування площею 6,52 кв.м., частини
кухні площею 3,24 кв.м. нежитлового
приміщення НОМЕР_1 згідно з технічним
планом будинку АДРЕСА_1 (далі - Об'єкт
реєстрації).

Позивач в позовній заяві стверджує, що
до вищезазначеної заяви ним було
додано також всі необхідні для
реєстрації права власності документи,
визначені Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
№703. Дана обставина не заперечувалась і
відповідачем.

У відповідь на заяву позивача від 9.08.2013
державним реєстратором Тащевою А.М.
було винесене оскаржуване рішення, з
якого слідує, що державним
реєстратором було відмовлено у
реєстрації нерухомого майна у зв'язку з
завершенням п'ятиденного строку з дня
отримання заявником (позивач у даній
справі) письмового повідомлення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та не усуненням
обставин, що були підставою для
прийняття рішення про зупинення
розгляду заяви.

Таким чином змістом оскаржуваної
ухвали спростовується твердження
позивача про те, що йому було
відмовлено у реєстрації у звязку з тим,
що в рішенні суду частка майна була
зазначена незрозуміло. Оскаржуване
рішення було винесено вийнятково з
формальних підстав - невиконання
позивачем вимог попередньо винесеного
державним реєстратором рішення про
зупинення розгляду заяви про
реєстрацію та не оскарження такого
рішення в строк, визначений
законодавством.

В той же час судом було встановлено, що
28.08.2013 державним реєстратором Тащевою
А.М. було винесене рішення про
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень за №5355926
(далі - рішення про зупинення розгляду
заяви). З цього рішення слідує, що
державним реєстратором було зупинено
розгляд заяви позивача про реєстрацію
від 9.08.2013 оскільки в рішення суду не
зрозуміло зазначена частка.

При цьому суд звертає увагу сторін на
те, що в матеріалах справи відсутні
будь-які вказівки на те, що позивач
оскаржив рішення про зупинення
розгляду заяви в судовому порядку.

Також суд, керуючись принципом
диспозитивності адміністративного
судочинства, закріпленого в статті 11
Кодексу адміністративного
судочинства, констатує, що рішення про
зупинення розгляду заяви від 9.08.2013 не є
предметом позову в даній справі, а тому
його правомірність не може бути
дослідження в межах даної справи.

З огляду на зазначене, суд не приймає до
уваги обгрунтування позивача щодо
неправомірності оскаржуваного рішення
у зв'язку з обставинами винесення
рішення про зупинення розгляду заяви
позивача про реєстрацію.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з наступного.

Суд відхиляє, як підставу для відмови у
задоволенні позову, обгрунтування
відповідача, викладені в письмових
запереченнях, про те, що він є
неналежним відповідачем у даній справі
з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", -
систему органів державної реєстрації
прав становлять: Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (далі - органи
державної реєстрації прав).

Відповідно до статті 8 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", -
орган державної реєстрації прав, серед
іншого, наділений управлінськими
повноваженнями - проводити державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмовляє у їх реєстрації.

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", -
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Аналіз зазначених норм приводить суд
до висновку, що орган держаної
реєстрації, яким є відповідач у даній
справі, є учасником правовідносин по
здійсненню державної реєстрації прав
на нерухоме майно, як і державний
реєстратор, що безпосередньо приймає
рішення про реєстрацію.

При цьому суд зверає увагу, що обсяг
управлінських повноважень, їх
реалізація та відповідальність за
реалізацію цих управлінських
повноважень, зокрема і адміністративна
відповідальність, є суть різні поняття,
оскільки передбачають різні за своїм
змістом правовідносини.

Відповідно до понять
адміністративного судочинства,
визначених статтею 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідачем в
адміністративній справі є суб'єкт
владних повноважень, а у випадках,
передбачених законом, й інші особи, до
яких звернена вимога позивача. В свою
чергу, суб'єктом владних повноважень є -
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Тобто, процесуальний закон передбачає
адміністративну відповідальність як
державного органу, так і посадової
особи цього органу.

З обставин справи слідує, що державний
реєстратор, який безпосередньо приймав
оскаржуване рішення є посадовою особою
відповідача, а тому останній є належним
відповідачем в розумінні
процесуального закону.

Разом з тим, з письмових заперечень
відповідача, в супереч вимогам норми ч.2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо обов'язку
доказування правомірності
оскаржуваного рішення, - не слідує
жодних вказівок про правомірність
оскаржуваного рішення, що позбавляє
суд можливості протиставити доводам
позивача доводи відповідача по суті
заявленого позову та спростувати
висновки позивича про неправомірність
оскаржуваного рішення. За таких умов,
суд приходить до висновку про
задоволення позову в частині визнання
протиправним та скасування
оскаржуваного рішення.

В той же час суд не вбачає за можливе
задовольнити позов в частині
зобов'язання відповідача до дій по
реєстрації права власності, оскільки
таке зобов'язання судом є за своїм
змістом перебиранням судом
управлінських повноважень відповідача
та державного реєстратора та
порушенням вимог ч.2 статті 19
Конституції України.

Щодо розподілу судових витрат за
наслідом розгляду даної справи, суд
вирішив наступне.

Відповідно до частини 3 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено

Оскільки суд задовольнив лише одну з
двох немайнових вимог позивача,
позивачу належить повернути половину
сплаченого судового збору, що
становить 36 грн. 54 коп.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов
задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та
скасувати рішення державного
реєстратора Тащевої А.М. Реєстраційної
служби Броварського міжрайонного
управління юстиції про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень № 6999779 від 21.10.2013.

3. В задоволенні решти позовних
вимог, - відмовити.

4. Повернути ОСОБА_1 з Державного
бюджету України суму сплаченого
судового збору у розмірі 36 (тридцять
шість) гривень 54 копійки, згідно
квитанції від 07.02.2014 № 226Е2Р.

5. Копію постанови надіслати
сторонам.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Терлецька О.О.