Справа № 808/2235/14
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 808/2235/14

08 квітня 2014 року 15год. 38хв. м. Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі судді Дуляницької С.М., за
участю секретаря судового засідання
Ширшова А.А., та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: представник не прибув;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1 до Мелітопольської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області
про визнання дії протиправними та
скасування вимоги від 20.02.2014р. №Ф-561, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
Запорізького окружного
адміністративного суду з позовом до
Мелітопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області (далі - відповідач) про визнання
протиправними дій відповідача щодо
нарахування позивачу боргу по сплаті
єдиного соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та визнання
протиправною та скасування вимоги від
20.02.2014 № Ф-561.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він є підприємцем, який
обрав спрощену систему оподаткування,
а також пенсіонером за віком, який
отримує пенсію відповідно до закону.
Позивач стверджує, що в силу положень
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" він
звільнений від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, тому дії
відповідача та вимога органу доходів і
зборів про сплату недоїмки за єдиним
внеском є протиправними. Просить позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув. Про місце, час та
дату судового засідання повідомлений
належним чином 02.04.2014 року, що
підтверджується підписом
уповноваженої особи відповідача на
поштовому повідомленні. Про причину
неприбуття у судове засідання суд не
повідомлено.

Відповідно до частин 4 та 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Вивчивши матеріали адміністративного
позову, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до висновку, що позов слід задовольнити
частково. При цьому суд зазначає таке.

ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 р.
(категорія 2), що підтверджується
посвідченням від 23 грудня 1992 року серії
НОМЕР_1 (а.с.9).

З липня 2011 року позивачу призначена
пенсія за віком, що підтверджується
пенсійним посвідченням від 05 вересня
2011 року серії НОМЕР_2 (а.с.9), довідками
УПФУ в м.Мелітополі та
Мелітопольському районі Запорізької
області від 29 жовтня 2013 року (а.с.10).

Відповідно до довідки УПФУ в
м.Мелітополі та Мелітопольському
районі Запорізької області від 07.04.2014 №
704, позивач отримує пенсію згідно з
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за віком потерпілим
внаслідок аварії на ЧАЕС при повному
стажі з 24.07.2011 - довічно (а.с.19).

Крім того, ОСОБА_1 є фізичною
особою-підприємцем, зареєстрований 28
листопада 1996 року Виконавчим комітетом
Мелітопольської міської ради
Запорізької області, є платником
податків, який обрав спрощену систему
оподаткування шляхом сплати єдиного
податку (дата (період) обрання
спрощеної системи оподаткування - 01
січня 2012 року) (а.с.7, 8).

20.02.2014 Мелітопольська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області сформувала вимогу
№ Ф-561, якою вимагає сплатити суми
недоїмки зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 3606,73 грн.
(а.с.11).

Не погоджуючись з діями відповідача та
вказаною вимогою, позивач звернувся до
суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Процедуру нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування
страхувальниками, визначеними Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", нарахування і
сплати фінансових санкцій, стягнення
заборгованості зі сплати страхових
коштів органами доходів і зборів
визначено Інструкцією про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 09 вересня 2013
року № 455, затвердженою наказом
Міністерства доходів і зборів України
від 09 вересня 2013 року № 455,
зареєстрована в Міністерстві юстиції
України від 19 вересня 2013 року за №
1622/24154 (далі по тексту постанови -
Інструкція № 455).

Відповідно до пункту 2.1 вказаної
Інструкції № 455, платниками єдиного
внеску є роботодавці, у тому числі
фізичні особи - підприємці.

Однак, в силу пункту 2.5 Інструкції № 455,
фізичні особи - підприємці, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Аналогічна
норма міститься і в п. 4 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Пенсія "за віком" є одним з видів
трудової пенсії, що передбачені
статтею 2 Закону України "Про пенсійне
забезпечення".

Розділ ІІ "Трудові пенсії" Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
містить норми, що регулюють питання
набуття права на пенсію за віком.

Так, статтею 12 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" встановлено
загальні умови призначення пенсій за
віком, відповідно до яких право на
пенсію за віком мають: чоловіки - після
досягнення 60 років і при стажі роботи
не менше 25 років; жінки - після
досягнення 55 років і при стажі роботи
не менше 20 років.

Водночас, статтями 13 - 22 розділу ІІ
"Трудові пенсії" Закону України "Про
пенсійне забезпечення" врегульовано
особливості набуття права на пенсію за
віком певними категоріями осіб
(працівниками, які набувають права на
пенсію за віком на пільгових умовах за
списками № 1 та № 2; працівниками,
зайнятими на підземних і відкритих
гірничих роботах та в металургії;
громадянами, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи;
багатодітними матерями і матерями
інвалідів з дитинства; інвалідами,
учасниками війни, сім'ями загиблих
(померлих) військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ тощо).

Так, стаття 15 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" містить
відсилочну норму, згідно з якою умови,
норми та порядок пенсійного
забезпечення громадян, які постраждали
від Чорнобильської катастрофи,
визначаються Законом Української РСР
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" або їм
надається право на одержання пенсій на
підставах, передбачених цим Законом.

Аналіз наведених положень Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
дозволяє дійти висновку про те, що
чинне законодавство України
передбачає загальні умови набуття
особами права на пенсію, а також
допускає існування особливостей для
певних категорій громадян (існування
загальних і спеціальних норм).

Нормами іншого законодавчого акта -
Закону України від 09 липня 2003 року
№1058-ІV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" також
визначено умови призначення пенсії за
віком.

Так, відповідно до статті 26 Закону
України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'яти років (у редакції, що
діяла на 26 липня 2011 року, тобто на
момент набуття позивачем права на
пенсію за віком).

Водночас, в силу положень статті 55
Закону України № 796-XII від 28 лютого 1991
року "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування":
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, які працювали у
зоні відчуження з моменту аварії до 1
липня 1986 року незалежно від кількості
робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31
грудня 1986 року - не менше 5 календарних
днів - 10 років; які працювали у 1987 році у
зоні відчуження не менше 14 календарних
днів - 8 років; які працювали з 1 липня 1986
року по 31 грудня 1986 року у зоні
відчуження від 1 до 5 календарних днів, у
1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у
1988 році - не менше 30 календарних днів, на
діючих пунктах санітарної обробки
населення і дезактивації техніки або
їх будівництві - не менше 14 календарних
днів у 1986 році - 5 років.

Норми усіх перелічених законодавчих
актів є чинними і сукупно утворюють
правове регулювання відносин з приводу
набуття особами права на пенсію за
віком в Україні.

Системний аналіз статей 2, 15 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
статті 26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", статті 55 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" дозволяє
дійти висновку, що особи, які працювали
або проживали на територіях
радіоактивного забруднення та
отримали право на пенсію за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", належать до кола
осіб, які отримали право на пенсію за
віком як різновиду трудової пенсії.

Оскільки в матеріалах справи відсутні
докази того, що позивач ОСОБА_1, у
відповідності до ст.12 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", уклав з
Пенсійним фондом договір про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, позивач, як
пенсіонер за віком, не є платником
єдиного внеску.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом. В зв'язку з
тим, що позивач отримує пенсію за віком,
а ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" не містить
застережень щодо її незастосування до
осіб, яким пенсію за віком призначено
як особам, які працювали або проживали
на територіях радіоактивного
забруднення, суд дійшов висновку про
те, що позивач не повинен сплачувати за
себе єдиний внесок.

А відтак, вимога від 20.02.2014 № Ф-561 - є
протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги позивача про
визнання протиправними дій
відповідача щодо нарахування позивачу
боргу по сплаті єдиного соціального
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, суд зазначає
таке.

Повноваження органів доходів і зборів,
Пенсійного фонду щодо збору та обліку
єдиного внеску визначені розділом IV
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
пунктами 6.1-6.10 Порядку № 455.

Дії по обчисленню сум єдиного внеску,
формуванню та направленню вимоги, є
частиною реалізації органом доходів і
зборів наданих йому повноважень.

Результатом реалізації цих
повноважень є винесення у відповідній
формі рішення (вимоги), яке породжує для
платника юридичні наслідки. Отже,
виключно результат реалізації
повноваження органу доходів і зборів, а
не процес реалізації його повноважень,
може бути об'єктом судового оскарження.

З врахуванням зазначеного, суд
відмовляє позивачу в задоволенні
позовної вимоги про визнання
протиправними дій відповідача.

За таких обставин, адміністративний
позов слід задовольнити частково,
визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
20.02.2014 № Ф-561 та відмовити в задоволення
позовної вимоги про визнання дій
відповідача протиправними.

Позивач від сплати судового збору
звільнений на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5
Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Мелітопольської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області про сплату боргу
(недоїмки) від 20.02.2014 №Ф-561.

В задоволені решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
С.М.Дуляницька