Справа № 805/1087/14
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Аканов О.О.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року справа №805/1087/14

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В.,

при секретарі: Борисовій А.А.,

за участю: представника позивача:
Шинкарьової І.С. (довіреність від 27.12.2013
р.),

представників відповідача:
Симоненко Л.А. (наказ від 27.05.2010 р.),

Прокоповича О.В. (довіреність від 17.02.2014
р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства «Донецький
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року в адміністративній справі за
позовом Державної фінансової
інспекції в Донецькій області до
Державного підприємства «Донецький
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» про зобов'язання
виконати не вчинені дії,-

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція в
Донецькій області звернулась до суду з
даним позовом, в якому просила
зобов'язати Державне підприємство
«Донецький науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою»
виконати не вчинені дії, зазначені в
п.п.6,7 листа-вимоги від 24.07.2013 р. №
05-07-10-14/8641.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року позов задоволено, внаслідок
чого зобов'язано Державне підприємство
"Донецький науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою"
виконати дії, зазначені в пунктах 6, 7
листа-вимоги Державної фінансової
інспекції в Донецькій області від
24.07.2013 № 05-07-10-14/8641, а саме: відобразити в
обліку дебіторську заборгованість за
нестягнутими штрафними санкціями в
сумі 10,81 тис. грн., стягнути штрафні
санкції з 5 контрагентів, а саме:
Добропільської сільської ради в сумі
5,66 тис. грн., Ганнівської сільської ради
в сумі 1,57 тис. грн., Іванопільської
сільської ради в сумі 2,59 тис. грн.,
Новодмитрівської сільської ради в сумі
0,22 тис. грн., Служби автомобільних доріг
у Донецькій області в сумі 0,77 тис. грн.,
за невиконання умов договорів, в т.ч. в
судовому порядку, за несвоєчасне
виконання зобов'язань з оплати
вартості виконаних землевпорядних
робіт на відповідну суму; відшкодувати
збитки за рахунок винних у
непроведенні претензійно-позовної
роботи осіб у порядку та розмірі,
встановлених ст.ст. 130-136 Кодексу
законів про працю України.

Не погодившись з таким рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, а також
неповне з'ясування всіх обставин
справи, просить постанову суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову. На
обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що, враховуючи положення
чинного законодавства України, для
відображення в бухгалтерському обліку
відповідача дебіторської
заборгованості за нестягнутими
штрафними санкціями в сумі 10 8124,53 грн.,
як його доходів, необхідно або визнання
цієї заборгованості боржниками, або
отримання рішень господарського суду
про її стягнення. Так, в існуючих умовах
необхідних та достатніх правових
підстав для відображення даної
заборгованості як дебіторської в
бухгалтерському обліку відповідача
станом на 24.07.2013 р., на чому наполягає
позивач, не було і немає на даний час.
Апелянт також зауважує на тому, що,
оскільки встановлені статтею 136
Кодексу законів про працю України
строки притягнення до матеріальної
відповідальності працівників, на яких
покладено обов'язок вести
претензійно-позовну роботу
відповідача, минули, то вжиття таких
заходів є неправомірними, а у разі їх
застосування призведуть до виникнення
трудових спорів із передбачуваними
негативними правовими наслідками для
відповідача.

В судовому засіданні представники
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримали і просили її задовольнити, в
той час, як представник позивача проти
цього заперечувала, просила залишити
без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, судом установлено і
підтверджується матеріалами справи,
що, згідно п.1.2.5.2 Плану
контрольно-ревізійної роботи
Державної фінансової інспекції в
Донецькій області на І квартал 2013 року
на підставі направлень від 22.03.2013 №648,
№649 проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства "Донецький
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою" за період з
01.04.2010, 2011-2012, та завершений звітний
період 2013 року, за наслідками якої
складений акт від 26.06.2013 № 07-17/012, в якому
відображені виявлені з боку
відповідача певні порушення.

На підставі акта ревізії позивачем
відносно відповідача прийнята вимога
від 24.07.2013 № 05-07-10-14/8641, яка відповідачем
виконана частково, при цьому, не
виконані вимоги, викладені в пунктах 6,7,
а саме: не відображено в обліку
дебіторську заборгованість за
нестягнутими штрафними санкціями в
сумі 10,81 тис. грн., не стягнуті штрафні
санкції з 5 контрагентів за невиконання
умов договорів, в т.ч. в судовому
порядку, за несвоєчасне виконання
зобов'язань з оплати вартості
виконаних землевпорядних робіт на
відповідну суму; не відшкодовано
збитки за рахунок винних у
непроведенні претензійно-позовної
роботи осіб у порядку та розмірі,
встановлених ст.ст. 130-136 Кодексу
законів про працю України.

Виконання цих пунктів Вимоги є
предметом даного позову.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що, оскільки,
Державним підприємством "Донецький
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою" вимога
Державної фінансової інспекції в
Донецькій області від 24.07.2013 № 05-07-10-14/8641
не оскаржена в судовому порядку і судом
не скасована, то вона є обов»язковою до
виконання.

Так, дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 15
Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні" законні вимоги
службових осіб державної фінансової
інспекції є обов'язковими для
виконання службовими особами об'єктів,
що ревізуються.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
неоскарження вимоги відповідачем не
може свідчити про її безумовну
законність.

Згідно зі ст.2 Закону України "Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" (далі -
Закон № 2939) головними завданнями
органу державного фінансового
контролю є: здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи. Державний
фінансовий контроль забезпечується
органом державного фінансового
контролю через проведення державного
фінансового аудиту, перевірки
державних закупівель та інспектування.
Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до ст. 4 Закону № 2939
інспектування здійснюється органом
державного фінансового контролю у
формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Пунктом 10 статті 10 Закону № 2939
закріплено, що органу державного
фінансового контролю надається право
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, ухвалюючи оскаржуване
рішення, не в повній мірі з»ясував
обставини, що мають значення для
справи, і висновки суду не відповідають
обставинам справи, що призвело до її
неправильного вирішення.

Так, судова колегія погоджується з
доводами апелянта, що вимоги службових
осіб позивача щодо відображення в
бухгалтерському обліку дебіторської
заборгованості 5 контрагентів
відповідача за нестягнутими штрафними
санкціями в сумі 10 814,53 грн. та вжиття
заходів щодо відшкодування збитків за
рахунок винних у непроведенні
претензійно-позовної роботи осіб у
порядку та розмірі, встановленому
ст,ст,130-136 КЗиП України, не відповідають
приписам чинного законодавства
України.

Так, відповідач при укладанні
вищезазначених господарських
договорів виходив з добросовісності
контрагентів. Планувати виникнення з
певною вірогідністю дебіторської
заборгованості вказаних 5 контрагентів
за штрафними санкціями через неналежне
виконання ними господарських
зобов'язань в момент укладання даних
господарських договорів у відповідача
правових підстав не було. Всі згадані
контрагенти є бюджетними
організаціями, якими не закладаються
до власних бюджетів кошти, які мають
бути витрачені на сплату неустойки.

Для відображення в бухгалтерському
обліку відповідача дебіторської
заборгованості за нестягнутими
штрафними санкціями в сумі 10 814,53 грн.,
як його доходів, необхідно або визнання
цієї заборгованості боржниками, або
одержання судових рішень про її
стягнення, тому, як вірно зазначає
апелянт, правові підстави для
відображення даної заборгованості як
дебіторської в бухгалтерському обліку
відповідача станом на 24.07.2013 відсутні.

Як пояснили суду представники
відповідача, і не спростовано
позивачем, у них не було підстав для
ініціювання питання щодо притягнення
своїх контрагентів до
відповідальності у зв»язку з
несвоєчасним виконанням спірних
договорів, оскільки з цими
контрагентами, які є бюджетними
організаціями, вівся постійний діалог,
в якому останні обумовлювали затримку
оплати відсутністю бюджетного
фінансування, що суд вважає
загальновідомим фактом, тому приймає
як належний доказ. До того ж, на
теперішній час всі зобов»язання
контрагентами відповідача виконані.

Щодо виконання пункту 7 Вимоги в
частині притягнення винних у
непроведенні претензійно-позовної
роботи працівників відповідача до
матеріальної відповідальності,
колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 136 Кодексу
законів України про працю покриття
шкоди працівниками в розмірі, що не
перевищує середнього місячного
заробітку, провадиться за
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу, а
керівниками підприємств, установ,
організацій та їх заступниками - за
розпорядженням вищестоящого в порядку
підлеглості органу шляхом
відрахування із заробітної плати
працівника. Розпорядження власника або
уповноваженого ним органу або
вищестоящого в порядку підлеглості
органу має бути зроблено не пізніше
двох тижнів з дня виявлення заподіяної
працівником шкоди і звернено до
виконання не раніше семи днів з дня
повідомлення про це працівникові. Якщо
працівник не згоден з відрахуванням
або його розміром, трудовий спір за
його заявою розглядається в порядку,
передбаченому законодавством.

Колегія суддів приймає доводи апелянта
щодо спливу законодавчо встановлених
строків, передбачених для притягнення
працівників, на яких покладено
обов'язок вести претензійно-позовну
роботу, до матеріальної
відповідальності, тому вжиття таких
заходів є неправомірним, а їх
застосування призведе до виникнення
трудових спорів із передбачуваними
негативними правовими наслідками для
відповідача. Крім того, як
наголошувалось вище, судова колегія
погодилась з доводами апелянта щодо
відсутності підстав для ведення
претензійно-позовної роботи.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з підстав, передбачених п.4
ст.202 КАС України, з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,211,212,254
Кодексу адміністративного
судочинства, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Донецький
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою» - задовольнити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 03 березня
2014 року в адміністративній справі №
805/1087/14 - скасувати.

Прийняти нову постанову.

В задоволенні позову Державної
фінансової інспекції в Донецькій
області до Державного підприємства
«Донецький науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою» про
зобов'язання виконати не вчинені дії -
відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови, постанова в повному обсязі
складена 12 травня 2014 року.

Головуючий:
Л.В. Губська

Судді:
Т.Г. Арабей

І.В.
Геращенко