Справа № 818/249/14
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 р.Справа № 818/249/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Макаренко Я.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

за участю секретаря судового засідання
Гончаровій С.В.

представника позивача Роєнко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства "Сумихімпром" на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 19.02.2014р. по справі № 818/249/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Сумихімпром"

до Сумської митниці Міндоходів

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
"Сумихімпром" (надалі по тексту
позивач) звернувся до суду з позовом до
Сумської митниці Міндоходів (надалі по
тексту відповідач), в якому просив суд:

- скасувати рішення відповідача від
12.07.2013 р. №805130000/2013/000129/1 про коригування
митної вартості товарів;

- стягнути з Державного бюджету України
на користь ПАТ «СУМИХІМПРОМ» суму
надмірно сплаченого ввізного мита у
розмірі 68104,01 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України
на користь ПАТ «СУМИХІМПРОМ» суму
надмірно сплаченого ПДВ у розмірі 694660,85
грн.;

- стягнути з Державного бюджету України
на користь ПАТ «СУМИХІМПРОМ» витрати
на судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 19.02.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову Публічного акціонерного
товариства "Сумихімпром" до Сумської
митниці Міндоходів про скасування
рішення відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить суд апеляційної
інстанції скасувати постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 28.01.2014 року та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
вимоги апеляційної скарги задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
14 вересня 2012 року між ПАТ «Сумихімпром»
(покупець) та компанією «Тоlexis International»
(продавець) укладено контракт №1409 RPT,
відповідно до якого продавець
зобов'язується поставити на адресу
покупця фосфорити виробництва Алжир на
умовах поставки CIF порт
Миколаїв/Бердянськ або інший
український порт Чорного моря (в
редакції Інкотермс -2000) (а.с. 8-14).

В межах виконання господарських
зобов'язань між ПАТ «Сумихімпром» та
компанією «Tolexis International» укладено
додаткову угоду №9 від 17.06.2013 р., згідно
якої сторони визначили ціну товару 1
(фосфорити виробництва Алжир) в розмірі
115,00 доларів США за 1 метричну тону (а.с.
15).

Відповідно до умов контракту продавцем
було зафрахтовано судно H.HASAN ТURAN для
перевозки 13734,000 м/т товару та
виставлено рахунок від 18.06.2013 р. №03383 на
загальну суму 1579410,00 доларів США.

З метою митного оформлення 10650570,00 кг
фосфоритів позивачем до Сумської
митниці було подано митну декларацію
від 12.07.2013 р. №805130000/2013/008430 з зазначенням
митної вартості товару в розмірі 9789950,69
грн. за 1 методом, тобто за ціною
договору щодо товару, який
імпортується .

12.07.2013 р. Сумською митницею прийнято
рішення №805130000/2013/000129/1 про коригування
митної вартості товарів на рівні 155
доларів США за 1 тону метричну,
другорядним методом - за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів (б).

За заявою позивача придбаний товар
(фосфорити виробництва Алжир) митним
ріалом було випущено у вільний обіг з
визначенням митної вартості в розмірі
115 доларів США за 1 метричну тону, що
підтверджується митною декларацією
від 19.07.2013 р. №805130000/2013/008788.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
Сумська митниця діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені чинним законодавством
України з питань митної справи, а тому
підстави для визнання недійсними
рішення про коригування митної
вартості товарів відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.318 Митного кодексу
України, митному контролю підлягають
усі товари, транспортні засоби
комерційного призначення, які
переміщуються через митний кордон
України. Митний контроль здійснюється
виключно митними органами відповідно
до цього Кодексу та інших законів
України.

У свою чергу, згідно з ч. 1-3 ст.54 Митного
кодексу України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Згідно ст. 49 Митного кодексу України,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 5. ст. 58 Митного кодексу
України, ціна, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті, - це
загальна сума всіх платежів, які були
здійснені або повинні бути здійснені
покупцем оцінюваних товарів продавцю
або на користь продавця через третіх
осіб та/або на пов'язаних із продавцем
осіб для виконання зобов'язань
продавця.

Відомості про митну вартість
застосовуються для: 1) нарахування
митних платежів; 2) застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; 3) ведення митної статистики; 4)
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (ст. 50 МК
України).

Відповідно до ч.2 статті 52 Митного
Кодексу України декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, зобов'язані
декларувати достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Відповідно до ч.1 ст. 53 МК України у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає органу доходів і
зборів документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є, якщо,
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару, а також за наявності - інші
платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару (ч.3
ст.53 МК України).

Відповідно до приписів ст. 54 МК України
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
органом доходів і зборів під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

В процесі дослідження інформаційних
даних товаросупровідних документів та
перевірки достовірності складових
митної вартості товарів, заявлених
позивачем у митній декларації,
посадовою особою митного поста
"Суми-центральний" Сумської митниці
встановлено наступні обставини.

Поставка даного товару здійснювалась
за зовнішньоекономічним контрактом
купівлі-продажу № 1409 RPT від 14 вересня 2012
року, укладеним позивачем із «Tolexis
International Limited».

Відповідно до пункту 4.1 цього контракту
розрахунки між сторонами здійснюються
шляхом оплати вартості товару у
розмірі 100% його вартості протягом 5-ти
календарних днів від дати
відвантаження.

Згідно п.1 додаткової угоди від 23.10.2012
року №2 до контракту №1409 RPT від 14.09.2012
року покупець здійснює оплату товару в
такому порядку: 100% вартості партії
товару, на протязі 5-ти календарних днів
з дня відвантаження або передплата.

15.06.2013 року відповідно до умов
контракту продавцем було зафрахтовано
судно H.HASAN ТURAN для перевозки 13734,000 м/т
товару, що підтверджується
коносаментом № 42/2013 та виставлено
рахунок від 18.06.2013 р. №03383 на загальну
суму 1579410,00 доларів США.

На момент пред'явлення імпортованого
товару до Сумської митниці та подачі МД
№805130000/2013/008430 від 12.07.2013 року будь-яких
платіжних документів декларантом не
пред'явлено.

Як вбачається з матеріалів справи,
товар, отриманий позивачем у «Tolexis
International Limited», попередньо було оплачено,
що підтверджується платіжним
дорученням № 276 від 20.05.2013 року (а.с.16), з
якого вбачається, що попередня оплата
відбулася за контрактом № 1409 RPT від 14
вересня 2012 року, укладеним з «Tolexis
International Limited».

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник позивача
заперечував внесення попередньої
оплати за товар по спірній поставці та
зазначив, що за вказаним вище платіжним
дорученням попередньо було проведено
оплату за іншими господарськими
операціями, між тим, не зміг зазначити
за якими конкретно господарськими
операціями проведено попередню оплату
за платіжним дорученням № 276 від 20.05.2013
року, при цьому вказав, що надати
доказів в підтвердження своїх
тверджень не може.

Згідно з ч.1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Між тим, представником позивача не
виконано обов'язок покладений
приписами вказаної статті та не
доведено обставини на які він
посилався в судовому засіданні.

Згідно з п.2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України, митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу.

При цьому слід зазначити, що
відповідно до ч.2 статті 334 Митного
кодексу України, особи, які переміщують
товари, транспортні засоби
комерційного призначення через митний
кордон України, зобов'язані надавати
митним органам документи та відомості,
необхідні для здійснення митного
контролю, в усній, письмовій та/або
електронній формі.

У відповідності до ч.3 статті 53 Митного
кодексу України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати
додаткові документи.

Згідно з ч. 21 статті 58 Митного кодексу
України, використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості
повинні бути об'єктивними, піддаватися
обчисленню та підтверджуватися
документально.

У відповідності до ч.5 статті 54 Митного
кодексу України, митний орган з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право, зокрема, упевнюватися в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи розрахунку, поданих
для цілей визначення митної вартості, а
у випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Керуючись положенням частини 3 ст.53
Митного кодексу України, посадовою
особою митного органу письмово
запитані у позивача додаткові
документи на підтвердження заявленою
митної вартості (перелік зазначений на
зворотній стороні основного аркуша
декларації митної вартості), а саме:
платіжні або бухгалтерські документи,
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором; виписки з бухгалтерської
документації; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини; розрахунок ціни
(калькуляцію).

Підписом декларанта позивача,
поставленим 12.07.2013 року на тому ж
звороті декларації митної вартості,
засвідчено факт ознайомлення із
зазначеним вище переліком документів.

Проте, позивачем не було надано митному
органу платіжні документи в
підтвердження вартості товару.

З урахуванням вищевикладених обставин,
декларантом позивача заявлені неповні,
необ'єктивні та непідтверджені
документально відомості про митну
вартість товару.

Згідно ч.2-3 статті 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Частиною 9 статті 58 Митного кодексу
України передбачено, що розрахунки
згідно із цією статтею (для
застосування методу визначення митної
вартості за ціною договору) робляться
лише на основі об'єктивних даних, що
підтверджуються документально та
піддаються обчисленню.

Враховуючи, що декларантом не було
надано доказів в підтвердження оплати
товару, то метод визначення митної
вартості товару за ціною договору не
може бути застосований.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом
застосовуються другорядні методи.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності (частина
четверта статті 57 Митного кодексу
України).

У зв'язку з викладеним, з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості
імпортованих товарів за іншим методом,
між митним органом і декларантом
проведено консультацію, про що
зроблено відповідний запис на
зворотному боці вищезазначеної
декларації митної вартості.

Відповідно до ч.1-2 статті 59 Митного
кодексу України, у разі якщо митна
вартість оцінюваних товарів не може
бути визначена згідно з положеннями
статті 58 цього Кодексу, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами, що продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться прийнята митним органом
вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. При цьому, під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як: фізичні характеристики;
якість та репутація на ринку; країна
виробництва; виробник.

Ціна договору щодо ідентичних товарів
береться за основу для визначення
митної вартості товарів, якщо ці товари
ввезено приблизно в тій же кількості та
на тих же комерційних рівнях, що й
оцінювані товари. У разі відсутності
такого продажу використовується
вартість операції з ідентичними
товарами, що продавалися в Україну в
іншій кількості та/або на інших
комерційних рівнях. При цьому, їх ціна
коригується з урахуванням зазначених
розбіжностей незалежно від того, чи
веде це до збільшення або зменшення
вартості. Інформація, що
використовується при здійсненні
коригування, повинна бути
документально підтверджена.

Таким чином, враховуючи, що заявлені
декларантом відомості не були
підтверджені документально, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що Сумською митницею
правомірно було визначено митну
вартість товарів за другорядним
методом.

Відповідно до ч. 3 ст. 54 МК України за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 55 МК України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
органом доходів і зборів у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо органом доходів і
зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

Отже, Сумською митницею, з урахуванням
приписів ст.ст. 51, 53-55, 59, 61 Митного
кодексу України та зважаючи на
неможливість застосування першого
методу визначення митної вартості,
було правомірно прийнято рішення про
коригування митної вартості товарів
12.07.2013 р. №805130000/2013/000129/1 відповідно за
другорядним методом .

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що Сумська митниця діяла на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені чинним
законодавством України з питань
державної митної справи, а тому
підстави для визнання протиправним і
скасування рішення про коригування
митної вартості товарів відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Сумихімпром"
залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 19.02.2014р. по
справі № 818/249/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Макаренко
Я.М.Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В.
Подобайло З.Г. Повний текст ухвали
виготовлений 28.04.2014 р.