Справа № 2а-3706/10/1970
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року
Справа № 3746/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Ніколіна О.М.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної судової
адміністрації України на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Державного казначейства
України, апеляційного суду
Тернопільської області про
зобов'язання вчинити дії та стягнення
заборгованості із заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного
суду з позовом до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України, Апеляційного суду
Тернопільської області про
зобов'язання вчинити дії - стягнення
заборгованості по зарплаті та
грошовому утриманні, посилаючись на те,
що з березня 1993 року він працює на
посаді судді, а з 03 квітня 2003 р. обраний
суддею апеляційного суду
Тернопільської області безстроково
згідно Постанови Верховної Ради
України № 721-ІV від 03.04.2003р.

В позові покликається на те, що йому
була не доплачена заробітна плата, і на
цей борг має бути нарахована
компенсація за невчасну виплату. У
позові посилаючись на Конституцію
України, Закони України "Про статус
суддів", "Про оплату праці", "Про
судоустрій України", постанови КМ
України №856 від 03.09.2005 року "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів"; №1243 від 21.05.2005 року "Питання
оплати праці вищих посадових осіб
України, окремих керівних працівників
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування та суддів",
Положення про порядок компенсації
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням термінів
її виплати, затвердженого постановою
КМ України №1427 від 20.12.1997 року, ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.08.2009 року,
просив: визнати протиправною
бездіяльність відповідачів щодо не
проведення перерахунку заробітної
плати, зобов'язати відповідачів
здійснити даний перерахунок
заробітної плати.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2010
року позов задоволено. Постанова
мотивована наступним. Постановою КМ
України № 1310 від 31.12.2005 року
затверджено зміни, що вносяться до
постанови КМ України від 3 вересня 2005
року № 865, а саме постанову доповнено п.
4-1 наступного змісту: «Установити, що
розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться».
Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
21.05.2008 року визнано незаконними
постанови КМ України від 21.12.2005 року №
1243 «Про питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 41 постанови КМ
України від 31.12.2005 року № 1310 «Про
внесення змін до постанови КМ України
від 03.09.2005 року № 865» та пункт 41
постанови КМ України від 03.09.2005 року №
865 «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів». Приймаючи
зазначену постанову, суд встановив, що
КМ України, в порушення п. 14 ст. 92
Конституції України, вийшов за межі
своєї компетенції та перебрав на себе
функцію законодавця щодо встановлення
розмірів посадових окладів суддів,
поставивши в залежність виплату
заробітної плати суддям від розмірів
мінімальної заробітної плати, з
одночасною забороною їх перерахування,
чим допустився обмеження гарантій
незалежності і недоторканості суддів.
Постанова Окружного адміністративного
суду м. Києва від 21.05.2008 року набрала
законної сили 19 серпня 2009 року після її
перегляду в апеляційному порядку
(ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.08.2009 року)
і є обов'язковою до виконання на всій
території України відповідно до ст.124
Конституції України. Обов'язок
виплачувати безпосередньо позивачу, як
судді, заробітну плату, покладено на
територіальне управління державної
судової адміністрації у
Тернопільській області, яке і
допустило порушення прав позивача.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржили відповідач Державна судова
адміністрація України. Вважає, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати постанову та
прийняти нову, якою в позові відмовити
повністю. На обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначають,
зокрема, що постановою Вищого
адміністративного суду від 13 квітня 2011
року скасовано постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
травня 2008 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 серпня 2009 року, які стали
підставою для задоволення позовних
вимог.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та доповнення до неї, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід задовольнити з наступних підстав.

Постановою КМ України «Про оплату
праці суддів» від 03.09.2005р. №865, яка
набрала чинності з 01.01.2006р., було
затверджено схеми посадових окладів
керівників та суддів Конституційного
Суду України, Верховного Суду України,
вищих спеціалізованих судів,
Апеляційного суду України, апеляційних
та місцевих судів згідно з додатками 1-6,
які розраховано, виходячи з кратності
до мінімальної заробітної плати, а
також розміри надбавок до посадових
окладів суддів за кваліфікаційні
класи.

Постановою КМ України «Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21.12.2005р.
№ 1243 встановлено, що для вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою КМ України від
03.09.2005р. № 865 та іншими
нормативно-правовими актами, розміри
посадових окладів встановлюються
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати 332 гривні і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати перерахунок не
провадиться.

Постановою КМ України від 31.12.2005р. № 1310
постанову КМ України від 03.09.2005р. № 865
доповнено пунктом 4-1, відповідно до
положень якого розміри посадових
окладів, передбачених цією постановою,
встановлюються, виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19.03.2007р. визнано
протиправним та скасовано пункт 4-1
постанови КМ України «Про оплату праці
та щомісячне грошове утримання суддів»
від 03.09.2005р. № 865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2007р. та
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29.10.2009р. постанову
Печерського районного суду м. Києва від
19.03.2007р. в частині визнання
протиправним та скасування пункту 4-1
постанови КМ України «Про оплату праці
та щомісячне грошове утримання суддів»
від 03.09.2005р. № 865 залишено без змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.05.2008р., залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19.08.2009р.,
визнано незаконними постанови КМ
України «Про питання оплати праці
вищих посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21.12.2005р.
№ 1243 в частині встановлення розміру
посадового окладу суддям; пункт 4
постанови КМ України «Про внесення
змін до постанови КМ України від
03.09.2005р. № 865»від 31.12.2005р. № 1310 та пункт 4-1
постанови КМ України «Про оплату праці
та щомісячне грошове утримання суддів»
від 03.09.2005р. № 865.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 13.04.2011р. постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 21.05.2008р. та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19.08.2009р. скасовано, у задоволенні
позову про визнання незаконними та
скасування зазначених постанов КМ
України відмовлено.

Відповідно до положень частини 5 статті
124 Конституції України судові рішення
ухвалюються судами іменем України є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

За правилами частини 1 статті 255 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, а також для
всіх органів, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Враховуючи викладене, постанова
Печерського районного суду м. Києва від
19.03.2007р. була обов'язковою з 03.12.2007р.
(дати набрання нею законної сили) до
01.01.2012р. (дати втрати чинності
скасованої нею постанови Кабміну), а
постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21.05.2008р. - з 19.08. 2009р.
(дати набрання нею законної сили) до
13.04.2011р., дати її скасування постановою
Вищого адміністративного суду України.
Проте постанова Печерського районного
суду м. Києва від 19.03.2007р. не може бути
підставою для задоволення позовних
вимог, оскільки нею визнано
протиправним та скасовано лише пункт 4-1
постанови КМ України «Про оплату праці
та щомісячне грошове утримання суддів»
від 3 вересня 2005 року № 865, відповідно до
положень якого розміри посадових
окладів, передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Між тим аналогічні обмеження були
передбачені також постановою КМ
України «Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21.12.2005р.
№ 1243, якою встановлено, що для вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою КМ України від
03.09.2005р. №865 та іншими
нормативно-правовими актами, розміри
посадових окладів встановлюються,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати 332 гривні і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати перерахунок не
провадиться. Положення зазначеної
постанови стали преамбулою постанови
КМ України від 03.09.2005р. № 865.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 19.03.2007р. постанова КМ
України від 21.12.2005р. № 1243 незаконною та
нечинною не визнавалась, а тому
підлягала виконанню.

Пункт 4-1 постанови КМ України «Про
оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 03.09.2005р. № 865,
постанова КМ України від 21.12.2005р. № 1243
та пункт 4 постанови КМ України «Про
внесення змін до постанови КМ України
від 03.09.2005 р. № 865»від 31.12.2005р. №1310
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
21.05.2008р. (набрала законної сили 19.08.2009р.)
були визнані лише незаконними.
Обов'язковому виконанню підлягає
рішення суду, резолютивна частина
якого ухвалена відповідно до вимог
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У справах щодо оскарження
нормативно-правових актів органів
виконавчої влади відповідно до
положень частини 11 статті 171 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд зобов'язаний у резолютивній
частині постанови вирішити питання не
тільки про визнання
нормативно-правового акта незаконним
або таким, що не відповідає правовому
акту вищої юридичної сили, але й
обов'язково зазначити у резолютивній
частині постанови про визнання
нормативно-правового акта нечинним.
Тобто нормативно-правовий акт у
відповідності до положень статті 171
Кодексу адміністративного судочинства
України втрачає чинність лише при
умові наявності відповідного запису
про це у резолютивній частині рішення
суду.

У резолютивній частині постанови
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 21.05.2008р. суд визнав
незаконними постанови КМ України «Про
питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів»від 21.12.2005р. №1243 в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 4 постанови КМ
України «Про внесення змін до
постанови КМ України від 03.09.2005 р.
№865»від 31.12.2005р. № 1310 та пункт 4-1
постанови КМ України «Про оплату праці
та щомісячне грошове утримання
суддів»від 03.09.2005р. №865. Рішення про
визнання зазначених
нормативно-правових актів нечинними
судом не ухвалювалось.

Відповідно до положень пункту 2 частини
1 статті 168 Кодексу адміністративного
судочинства України суд, що ухвалив
судове рішення, може за заявою особи,
яка брала участь у справі, чи з власної
ініціативи прийняти додаткову
постанову у випадку, якщо суд,
вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення. Додаткова постанова у
зазначеній справі судом не приймалась.
Отже, зазначені положення постанов КМ
України, були визнані судом
незаконними, а нечинними не
визнавались і тому підлягали
виконанню. З огляду на встановлені
обставини рішення судів є незаконними.
У зв'язку з викладеним, вимоги позивача
про перерахунок заробітної плати та
інших виплат на підставі постанови
Печерського районного суду м. Києва від
19.03.2007р. та постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.05.2008р. задоволенню не підлягають.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржувана
постанова підлягає скасуванню,
оскільки вона прийнята з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 195, 197, ст. 198, ст. 202, ч. 2
ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної судової
адміністрації України задовольнити.
Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2010
року у справі № 2-а-3706/10/1970 за позовом
ОСОБА_1 до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України, апеляційного
суду Тернопільської області про
зобов'язання вчинити дії та стягнення
заборгованості із заробітної плати -
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскарження протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

ГОЛОВУЮЧИЙ
В.В. Ніколін

СУДДІ
О.М. Гінда

В.Я. Качмар