Справа № К/9991/16955/12-С
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/16955/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.

розглянувши у письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 17 березня 2011 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 7 лютого 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Дніпропетровської міської ради
Дніпропетровської області (далі -
Міська рада), третя особа: ОСОБА_3,

про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з адміністративним позовом про
скасування рішення Міської ради № 50/28
від 13.02.2008 року (далі - Рішення № 50/28)
щодо передачі ОСОБА_3 земельної
ділянки, площею 0,1000 га., на АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, визнання недійсним
державного акту від 13.05.2008 року
виданого ОСОБА_3 на зазначену земельну
ділянку, визнання права користування
спірною земельною ділянкою.

На обґрунтування позову ОСОБА_2
зазначила, що вона успадкувала
домоволодіння з господарськими
спорудами та набула право на земельну
ділянку, площею 1500 м.кв., на АДРЕСА_1.

Частину зазначеної земельної ділянки,
площею 297 м.кв., самовільно зайняв та
безпідставно отримав у власність
ОСОБА_3

17 березня 2011 року постановою
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду, у
задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
першої та апеляційної інстанцій
зазначили, що Рішення № 50/28 прийняте
Міською радою у відповідності до ст.,ст.
116, 122, 123, 125, 126 Земельного кодексу
України.

ОСОБА_2 звернулася із касаційною
скаргою про скасування постанови
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська та ухвали
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду і направлення
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, 13.02.2008 року
Міська рада прийняла Рішення № 50/28 про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, площею
0,1000 га., на АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
передала її у власність ОСОБА_3 за
рахунок земель, не переданих у
власність або користування.

На підставі Рішення № 50/28 13.05.2008 року
ОСОБА_3 був виданий державний акт на
право власності на спірну земельну
ділянку.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу
України (чинної на час виникнення
спірних правовідносин) громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування, або
державних органів приватизації, або
центрального органу виконавчої влади з
питань земельних ресурсів в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно
у власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.

Надання у користування земельної
ділянки, що перебуває у власності або у
користуванні, провадиться лише після
вилучення (викупу) її в порядку,
передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ст. 122 цього Кодексу сільські,
селищні, міські ради надають земельні
ділянки у постійне користування
юридичним особам із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

Районні, обласні ради надають земельні
ділянки у постійне користування
юридичним особам із відповідних земель
спільної власності територіальних
громад для всіх потреб.

Районні державні адміністрації на їх
території надають земельні ділянки із
земель державної власності у постійне
користування юридичним особам у межах
сіл, селищ, міст районного значення для
всіх потреб та за межами населених
пунктів для:

а) сільськогосподарського
використання;

б) ведення водного господарства, крім
випадків, передбачених частиною сьомою
цієї статті;

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з
обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), крім
випадків, визначених частиною сьомою
цієї статті.

Обласні державні адміністрації
надають земельні ділянки на їх
території із земель державної
власності у постійне користування
юридичним особам у межах міст
обласного значення та за межами
населених пунктів для всіх потреб, крім
випадків, визначених частинами
третьою, сьомою цієї статті.

Київська та Севастопольська міські
державні адміністрації надають
земельні ділянки із земель державної
власності у постійне користування
юридичним особам у межах їх територій
для всіх потреб, крім випадків,
визначених частиною сьомою цієї
статті.

Рада міністрів Автономної Республіки
Крим надає земельні ділянки із земель
державної власності у постійне
користування юридичним особам у межах
міст республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення та за їх
межами для всіх потреб, крім випадків,
визначених частинами третьою, сьомою
цієї статті.

Кабінет Міністрів України надає
земельні ділянки із земель державної
власності у постійне користування
юридичним особам у випадках,
визначених статтями 149, 150 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу
України надання земельних ділянок
юридичним особам у постійне
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування за
проектами відведення цих ділянок.

Умови і строки розроблення проектів
відведення земельних ділянок
визначаються договором, укладеним
замовником з виконавцем цих робіт
відповідно до типового договору. Форма
типового договору, нормативи та строки
розробки проектів відведення
земельних ділянок визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Юридична особа, зацікавлена в
одержанні земельної ділянки у постійне
користування із земель державної або
комунальної власності, звертається з
відповідним клопотанням до районної,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій або сільської,
селищної, міської ради.

До клопотання про відведення земельної
ділянки додаються матеріали,
передбачені частиною п'ятнадцятою
статті 151 цього Кодексу, документи, що
обґрунтовують її розмір, призначення
та місце розташування.

Відповідна районна державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає клопотання у
місячний строк і дає згоду на
розроблення проекту відведення
земельної ділянки.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується із землекористувачем,
органом по земельних ресурсах,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури та охорони
культурної спадщини і після одержання
висновку державної землевпорядної
експертизи по об'єктах, які їй
підлягають, подається до відповідної
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради, які розглядають
його у місячний строк і, в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки.

При наданні земельної ділянки у
користування обласними державними
адміністраціями, Радою міністрів
Автономної Республіки Крим або
Кабінетом Міністрів України сільські,
селищні, міські, районні, обласні ради,
районні державні адміністрації за
місцем розташування земельної ділянки
подають свій висновок відповідно
обласній державній адміністрації, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим.

При наданні земельної ділянки у
користування Кабінетом Міністрів
України Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, обласні, Київська,
Севастопольська міські державні
адміністрації подають свої висновки та
проект відведення земельної ділянки
центральному органу виконавчої влади з
питань земельних ресурсів, який
розглядає ці матеріали і у місячний
строк подає їх до Кабінету Міністрів
України.

Відмову органів місцевого
самоврядування або органів виконавчої
влади у наданні земельної ділянки в
користування або залишення клопотання
без розгляду в установлений строк може
бути оскаржено в судовому порядку.
Рішення про відмову у наданні
земельної ділянки в користування має
містити мотивовані пояснення з
посиланням на відповідні положення
нормативно-правових актів,
затвердженої містобудівної
документації та документації із
землеустрою.

Згідно з ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу
України право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 цього Кодексу
Право власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами. Форми державних
актів затверджуються Кабінетом
Міністрів України.

Суди попередніх інстанцій
обґрунтовано зазначили, що свідоцтво
про право на спадщину ОСОБА_2 отримала
23.05.2008 року, а зареєструвала право
власності на домоволодіння на АДРЕСА_1
26.06.2008 року після прийняття
оскаржуваного рішення.

26 липня 2010 року рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 листопада 2010 року набуття
ОСОБА_3 права власності на спірну
земельну ділянку визнане правомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Висновки судів попередніх інстанцій
про відмову у задоволенні позову є
обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 17 березня 2011 року
та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 7 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.