Справа № 813/3404/14
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/3404/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі колегії:
головуючого судді Брильовського Р.М.,
судді Крутько О.В.,
судді Сасевича О.М.
при секретарі Косів М.Б.
представників позивача - Гнатковської
представника відповідача 1 - Стахіва О.
представника третьої особи 1 - Сидор О.Б.
представника третьої особи 2 - Мельника
розглянувши у відкритому судовому з
асіданні у місті Львові справу за
адміністративним позовом Виконавчого
комітету Львівської міської ради до
Громадської організації «Ідея Нації»,
Громадської організації «Львівська
міська рада Організації ветеранів
України», треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Львівське міське
управління ГУ МВС України у Львівській
області, Львівська обласна рада про
встановлення обмеження права на
проведення масових заходів, -
Виконавчий комітет Львівської
міської ради звернувся до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Громадської організації
«Ідея Нації», Громадської організації
«Львівська міська рада організації
ветеранів України», треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Львівське
міське управління ГУ МВС України у
Львівській області, Львівська обласна
рада, в якому просять заборонити
Громадській організації «Ідея Нації»,
Громадській організації «Львівська
міська рада Організації ветеранів
України», а також будь-яким іншим
політичним партіям, громадським
організаціям та окремим громадянам
проводити 09 травня 2014 року у м.Львові
масові заходи (збори, мітинги, походи,
демонстрації чи інші зібрання).
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що від двох громадських
організацій надійшло повідомлення про
проведення масових заходів.
Відповідачі мають намір проводити
масові заходи практично одночасно
відповідно до поданих заявок 09 травня
2014 року в одному ж місці, що дає
підстави стверджувати та передбачити,
що між учасниками масових заходів
можуть виникнути непорозуміння. Це, в
свою чергу, може призвести до порушення
прав та свобод інших людей, а, отже,
ймовірність виникнення конфліктів на
ідеологічному ґрунті є реальною.
Зазначає, що згідно із листом Львіської
обласної ради від 30.04.2014 року № 02-вих-512,
що надійшов на адресу Львівської
міської ради та зареєстрований у
відділі „Центр надання
адміністративних послуг" від 05.05.2014
року № 1.5-85: «Сьогодні Україна
переживає найдраматичніший період з
часу відновлення своєї Незалежності.
Частина території України знаходиться
під ворожою окупацією. Нині вже відомо,
що наступний етап плану дестабілізації
ситуації - здійснення провокацій на
Заході України». Координаційна рада, що
діє при Львівській обласній раді,
вважає за доцільне відмовитись від
будь-яких масових акцій 1 та 9 травня.
Саме ці дати є найбільш ймовірними для
здійснення провокацій. З цих підстав
виконавчий комітет Львівської міської
ради вважає, що у випадку одночасного
проведення запланованих відповідачами
масових акцій існує загроза порушення
інтересів національної безпеки,
громадського порядку та завдання шкоди
населенню. За таких обставин, на думку
позивача, існують передбачені законом
підстави для обмеження права на мирні
зібрання та заходи, що відбуваються у
В судовому засіданні
представники позивача позов
підтримали з мотивів, зазначених в
позовній заяві, просили позов
Представник відповідача 1 в
судовому засіданні позов визнав
повністю, просив ухвалити відповідне
рішення.

Представник відповідача 2 в судове
засідання не прибув, хоча про дату, час
та місце судового розгляду справи, з
урахуванням ч.ч. 3, 4 ст. 33, ч.ч. 3, 11 ст. 35,
ст. 38 КАС України, повідомлений
належним чином.

Представники третьої особи позовні
вимоги підтримали з підстав,
викладених у позовній заяві.

Відповідно до вимог ст. 182 КАС України
адміністративна справа про обмеження
права на мирні зібрання вирішується
судом протягом трьох днів після
відкриття провадження, а в разі
відкриття провадження менш як за три
дні до проведення відповідних заходів -
невідкладно.

Суд вважає за можливе проводити
розгляд справи у відсутності
представника відповідача 2, який був
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду адміністративної
справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, представника відповідача-1,
представників третіх осіб, оцінивши
докази, які мають значення для справи
суд виходив з наступного.

05 травня 2014 року Громадська
організація «Ідея Нації» звернулась до
Львівського міського голови Андрія
Садового з повідомленням №30 про
проведення 09 травня 2014 року з 09.00 до 20.00
год. просвітницько-екологічної акції
під гаслом - «Знищ колорадського жука».
На акцію учасникам буде запропоновано
взяти із собою захисні медичні маски.
Місце проведення акції: Пагорб Слави по
вул. Пасічна, Монумент Слави по вул.
Стрийській, а також Марсове Поле по вул.
Мечникова. Приблизна кількість
учасників - 300 осіб. Мета акції
(відповідно до інформації зазначеної у
заявці): оскільки у цей день для
громадян України не має жодного
національного чи релігійного свята,
тому Громадська організація «Ідея
Нації» вирішила організувати
мешканців Львова для профілактичної
діяльності. Відповідальна особа -
ОСОБА_10.

27.03.2014 року (вх.№ 2-4876) та 06.05.2014 року (вх.№
2-7119) Львівська міська рада Організації
ветеранів України звернулась до
Львівського міського голови Андрія
Садового з повідомленнями про
проведення покладання квітів на
Пагорбі Слави (вул. Пасічна),
Солдатському кладовищі (вул.
Мечникова), Монументі Слави (вул.
Стрийська). Час проведення акції - 09
травня 2014 року о 11.00 год. (2-7119). Мета
проведення: вшанування пам'яті воїнів,
які віддали своє життя за Батьківщину.
Програма проведення масового заходу
(2-4876):10:00 - покладання квітів на
Солдатському кладовищі з наступним
переїздом на автобусах на Пагорб Слави:
11:00 - покладання квітів на Пагорбі
Слави. Приблизна кількість учасників -
300 осіб. Відповідальна особа - ОСОБА_11.

В матеріалах справи містяться копії
листів органів державної влади, їх
посадових/службових осіб, зокрема:

- звернення Львівського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області від 05 травня 2014
року №16/2850 з проханням звернутись з
відповідним поданням в судові органи м.
Львова для вирішення питання про
обмеження проведення 09 травня 2014 року
на території міста Львова політичним
партіям, громадським організаціям та
окремим громадянам будь-яких масових
заходів, пов'язаних із відзначенням 69-ї
річниці Перемоги у Великій Вітчизняній
війні із використанням партійної
символіки, символіки колишнього СРСР
та так-званих «Георгіївських стрічок»,
або альтернативних заходів, за
винятком тих, які ініційовані
державними органами влади;

- лист Львівської обласної ради від 30
квітня 2014 року №02-вих-512 з проханням
звернутись із позовом до суду щодо
заборони проведення 1 та 9 травня 2014
року масових вуличних заходів.

Як вбачається із вказаних вище заявок
відповідачів масові заходи
заплановані в один і той же час в тих же
самих місцях.

Не погоджуючись з одночасним
проведенням відповідачами на
території міста таких заходів та
вважаючи за необхідне встановити
обмеження щодо реалізації права на
мирні зібрання, виконавчий комітет
Львівської міської ради звернувся до
суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті суд виходив з
наступного.

Конвенція про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
ратифікована Верховною Радою України
згідно із Законом України від 17 липня
1997року N 475/97-ВР "Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року", Першого
протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції", гарантує кожній особі,
серед інших прав і свобод, право на
свободу зібрань та об'єднання. Зокрема,
частиною першою статті 11 Конвенції
передбачено право кожного на свободу
мирних зібрань і свободу об'єднання з
іншими особами, включаючи право
створювати профспілки та вступати до
них для захисту своїх інтересів.

Статтею 21 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права,
ратифікованого Указом Президії
Верховної Ради Української РСР від 19
жовтня 1973 року N 2148-VIII, також визнається
право на мирні збори. Зазначена стаття
визначає, що користування цим правом не
підлягає ніяким обмеженням, крім тих,
які накладаються відповідно до закону,
і які є необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах державної чи
суспільної безпеки, громадського
порядку, охорони здоров'я і моральності
населення або захисту прав та свобод
інших осіб.

Мирні зібрання можна розтлумачити як
масові заходи громадян, відкриті й
доступні кожному, хто бажає взяти у них
участь. Мирні заходи найчастіше
проводяться з метою вираження
ставлення тих чи інших груп, об'єднань
громадян до суспільних явищ та проблем,
привернення уваги органів влади до них
та є однією із форм безпосередньої
демократії.

Частиною другою статті 11 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод встановлено, що здійснення прав
на свободу зібрань та об'єднання не
підлягає жодним обмеженням, за
винятком тих, що встановлені законом і
є необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
або громадської безпеки, для
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я чи моралі або для
захисту прав і свобод інших осіб. Ця
стаття не перешкоджає запровадженню
законних обмежень на здійснення цих
прав особами, що входять до складу
збройних сил, поліції чи
адміністративних органів держави.

Право громадян України на мирні
зібрання також гарантується
Конституцією України, згідно з
частиною першою статті 39 якої вони
мають право збиратися мирно, без зброї
і проводити збори, мітинги, походи і
демонстрації, про проведення яких
завчасно сповіщаються органи
виконавчої влади чи органи місцевого
самоврядування. Частиною другою цієї
статті встановлено, що обмеження щодо
реалізації цього права може
встановлюватися судом відповідно до
закону і лише в інтересах національної
безпеки та громадського порядку - з
метою запобігання заворушенням чи
злочинам, для охорони здоров'я
населення або захисту прав і свобод
інших людей.

Статтею 1 Закону України "Про основи
національної безпеки України"
встановлено, що національна безпека -
захищеність життєво важливих
інтересів людини і громадянина,
суспільства і держави, за якої
забезпечуються сталий розвиток
суспільства, своєчасне виявлення,
запобігання і нейтралізація реальних
та потенційних загроз національним
інтересам.

Відповідно до статті 182 КАС України
органи виконавчої влади, органи
місцевого самоврядування негайно
після одержання повідомлення про
проведення зборів, мітингів, походів,
демонстрацій тощо мають право
звернутися до окружного
адміністративного суду за своїм
місцезнаходженням із позовною заявою
про заборону таких заходів чи про інше
обмеження права на мирні зібрання (щодо
місця чи часу їх проведення тощо).

Отже, єдиною правовою підставою для
задоволення позову органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування про обмеження щодо
реалізації права на мирні зібрання є
визнання судом того факту, що
проведення такого заходу може створити
реальну небезпеку заворушень чи
вчинення кримінальних правопорушень,
загрозу здоров'ю населення або правам і
свободам інших людей. Така небезпека не
повинна бути уявною, а ґрунтуватися на
конкретних фактах чи даних про
наявність реальної загрози інтересам
національної безпеки та громадського
порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про увічнення Перемоги у Великій
Вітчизняній війні 1941-1945 років" День
Перемоги (9 Травня) - державне свято.

Стаття 2 вказаного Закону
визначає, що основними формами
увічнення Перемоги та подвигу
народу-переможця, зокрема, є покладання
вінків до могил солдатів у День
Перемоги.

Судом встановлено, що підставою
звернення до суду з даним позовом стали
доводи позивача про те, що якщо масові
заходи відповідачів відбуватимуться
згідно з вказаними у повідомленнях
датами та годинами, то є реальна
загроза виникнення конфліктів між
учасниками зазначених масових заходів,
що в свою чергу може створити реальну
небезпеку заворушень чи кримінальних
правопорушень, загрозу здоров'ю
населення або правам і свободам інших
людей. На обґрунтування таких
тверджень позивач покликається на лист
Львіської обласної ради від 30.04.2014 року
№ 02-вих-512, у якому вказується наступне:
«сьогодні Україна переживає
найдраматичніший період з часу
відновлення своєї Незалежності.
Частина території України знаходиться
під ворожою окупацією. Нині вже відомо,
що наступний етап плану дестабілізації
ситуації - здійснення провокацій на
Заході України. Координаційна рада, що
діє при Львівській обласній раді,
вважає за доцільне відмовитись від
будь-яких масових акцій 1 та 9 травня.
Саме ці дати є найбільш ймовірними для
здійснення провокацій».

Також позивач посилається на
інформацію, розміщену на офіційному
сайті Львівської обласної ради, де
йдеться про те, що депутати Львівської
обласної ради звернулись із заявою,
щодо недопущення виникнення
провокацій 09 травня 2014 року. У вказаній
заяві зазначається: «...закликаємо всі
політичні сили Львівщини, громадські
організації, активістів та свідомих
громадян відмовитись від будь-яких
масових акцій у дні, що
використовуються для розпалювання
ворожнечі в Україні в останні роки.
Мова передусім йде про 1 та 9 травня.
Саме ці дати є найбільш імовірними для
здійснення провокацій.... навіть
найбезневинніша акція у ці дні може
бути використаною для дискредитації
львів'ян та області».

Як зазначалось вище, єдиною правовою
підставою для задоволення позову
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування про
обмеження щодо реалізації права на
мирні зібрання є визнання судом того
факту, що проведення такого заходу може
створити реальну небезпеку заворушень
чи кримінальних праовопорушень,
загрозу здоров'ю населення або правам і
свободам інших людей. Така небезпека не
повинна бути уявною, а має ґрунтуватися
на конкретних фактах чи даних про
наявність реальної загрози інтересам
національної безпеки та громадського
порядку.

Органи виконавчої влади та
місцевого самоврядування повинні не
просто повідомити про реальні загрози,
які можуть виникнути у зв'язку з
проведенням зібрання, а й надати суду
докази, які стали підставою для такого
висновку.

Таким чином, здійснення права на
свободу зібрань та об'єднання не
підлягає жодним обмеженням, за
винятком тих, що встановлені законом та
є необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
або громадської безпеки, для
запобігання заворушенням чи
кримінальним правоворушенням, для
охорони здоров"я чи моралі або для
захисту прав і свобод інших людей.

Позивачем до матеріалів справи
не надано жодних належних та
допустимих доказів того, що проведення
заходів, про які сповіщали відповідачі,
може створити реальну небезпеку
заворушень чи кримінальних
правопорушень, загрозу здоров'ю
населення або правам і свободам інших
людей.

Долучена до матеріалів справи
інформаційна довідка Залізничного
районного відділу ЛМУ ГУ МВСУ у
Львівській області від 08.05.2014 року
№16/14-1920 та витяги з інтернет-ресурсів
не свідчать про наявність реальної
небезпеки заворушень чи кримінальних
правоворушень, загрозу здоров'ю
населення або правам та свободам інших
людей внаслідок масових заходів, про
які повідомили представники позивача.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Бічікі проти
Туреччини" наголошено, що держава
зобов'язана не лише захистити право на
мирні зібрання, але також повинна
утриматись від безпідставного
непрямого обмеження цього права.

Згідно із преамбулою до Закону Україну
„Про увічнення Перемоги у Великій
Вітчизняній війні 1941-1945 років" однією з
підстав його прийняття є необхідність
постійного піклування про ветеранів
війни.

Суд враховує, що відповідно до заявок
громадської організації «Львівська
міська рада Організації ветеранів
України» їхній захід полягає у
вшануванні пам'яті воїнів, які віддали
своє життя за Батьківщину покладанням
квітів на Пагорбі Слави, Солдатському
кладовищі, Монументі Слави.

Вжиття заходів для охорони
національної безпеки та забезпечення
громадського порядку при проведенні
масових заходів є обов'язком органів
місцевого самоврядування,
правоохоронних органів.

Із звернення Львівського міського
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області та Львіської
обласної ради не вбачається наявність
реальної небезпеки заворушень чи
кримінальних правопорушень, про
загрозу здоров'ю населення або правам
та свободам інших людей внаслідок
зазначеного заходу.

Заборона проведення масових заходів
можлива лише після доведення
зацікавленими особами загрози
національній безпеці та громадському
порядку та неможливості запобігання
цій загрозі органами правопорядку,
органами місцевого самоврядування.

Сторонами та третіми особами не надано
доказів щодо існування реальної
загрози національній безпеці та
громадському порядку, судом таких
доказів під час розгляду справи не
здобуто.

Вимоги позивача ґрунтуються на
припущеннях, без доведення наявності
реальної загрози інтересам
національної безпеки та громадського
порядку.

З огляду на викладене, враховуючи
мету заходу ГО Львівської міської ради
Організації ветеранів України -
покладання квітів до памятників
загиблих солдат, позов в цій частині
задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні представник
відповідача 1 - Громадської організації
«Ідея Нації» позов визнав, про що подав
письмову заяву, яка долучена до
матеріалів справи.

Відповідно до ч.3 ст. 112 КАС
України у разі часткового визнання
адміністративного позову відповідачем
і прийняття його судом може бути
прийнята постанова суду про
задоволення визнаних відповідачем
позовних вимог відповідно до статті 164
цього Кодексу. У разі повного визнання
відповідачем адміністративного позову
і прийняття його судом приймається
постанова суду про задоволення
адміністративного позову. Згідно з ч.4
ст. 112 КАС України суд не приймає
відмови від адміністративного позову,
визнання адміністративного позову і
продовжує розгляд адміністративної
справи, якщо ці дії позивача або
відповідача суперечать закону чи
порушують чиї-небудь права, свободи або
інтереси.

Судом не встановлено, що визнання
позову відповідачем-1 суперечить
закону та порушує чиї-небудь інтереси.
Тому визнання позову Громадської
організації «Ідея Нації» слід прийняти
та обмежити Громадській організації
«Ідея Нації» проводити 09 травня 2014 року
у м. Львові масові заходи (збори,
мітинги, походи, демонстрації чи інші
зібрання), що тим самим унеможливить
загрозу протистояння та конфліктних
ситуацій між учасниками акцій,
громадських організацій, як стверджує
позивач, «з різнополярними поглядами».

У позовній заяві позивач просить
встановити обмеження щодо реалізації
права на мирні зібрання не лише
відповідачам, але й іншим суб'єктам, які
не є учасниками процесу та не подавали
відповідних заявок на проведення
мирних зібрань. Тому в цій частині
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Враховуючи викладене вище, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають до задоволення
частково, а саме: заборонити
Громадській організації «Ідея Нації»
проводити 09 травня 2014 року у м. Львові
масові заходи (збори, мітинги, походи,
демонстрації чи інші зібрання) на
Пагорбі Слави по вул. Пасічній,
Монументі Слави по вул. Стрийській, а
також на Марсовому полі по вул.
Мечникова. В решті позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 33-35, 69-71,
94, 112, 128, 158-163, 167, 182, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Заборонити Громадській організації
«Ідея Нації» проводити 09 травня 2014 року
у м. Львові масові заходи (збори,
мітинги, походи, демонстрації чи інші
зібрання) на Пагорбі Слави по вул.
Пасічній, Монументі Слави по вул.
Стрийській, а також на Марсовому полі
по вул. Мечникова.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова підлягає до негайного
виконання.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова суду, якщо інше не
встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя
Р. М. Брильовський

Суддя
О.В. Крутько

Суддя
О.М. Сасевич