Справа № 826/3386/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2014 року № 826/3386/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві Державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві Хлистуненко
С.С.про визнання неправомірною та
скасування постанови №39218564 від 18.02.2014
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві (далі по тексту -
відповідач) в якому просить суд:
визнати протиправною та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві від 18 лютого 2014 року ВП № 39218564 про
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що рішення Подільського
районного суду міста Києва виконано в
повному обсязі позивачем, а тому
постанова про накладання штрафу є
безпідставною.

Представник відповідача у судові
засідання 17 квітня 2014 року та
25 квітня 2014 року не з'явився,
заперечень проти позову не надав.
Проте, на вимогу ухвали Окружного
адміністративного суду міста Києва про
відкриття провадження у справі надано
завірені належним чином копії
матеріалів спірного виконавчого
провадження.

Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Після розгляду адміністративного
позову та доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, колегія суддів зазначає
наступне.

Матеріали справи свідчать, що
постановою Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві від 08 серпня 2013 року відкрито
виконавче провадження № 39218564 по
примусовому виконанню виконавчого
листа Подільського районного суду
міста Києва від 02 серпня 2013 року №
2607/14962/12 про зобов'язання ОСОБА_1
використовувати земельну ділянку, яка
розташована на лінії 9, ділянки НОМЕР_1
(с/т Більшовик) у Подільському районі
міста Києва за цільовим призначенням
згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку від 13
липня 2007 року, зареєстрованого в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
користування землею, договорів оренди
за № 03-7-0217.

Зазначеною постановою встановлено
Боржнику строк до 15 серпня 2013 року для
добровільного виконання рішення суду.

Слід зазначити, що згідно супровідного
листа Відділу державної виконавчої
служби Подільського районного
управління юстиції у місті Києві
постанова про відкриття виконавчого
провадження направлена 06 серпня 2013
року, проте доказів направлення та/або
отримання позивачем зазначеної
постанови матеріали справи не містять.

У подальшому, відповідачем винесено
вимогу від 30 серпня 2013 року із
попередженням у строк до 10 вересня 2013
року виконати рішення суду.

Заявою від 09 вересня 2013 року позивачем
повідомлено державного виконавця, що
земельна ділянка, яка розташована на
лінії 9, ділянки НОМЕР_1 (с/т Більшовик) у
Подільському районі міста Києва
використовується за призначенням -
садівництво. При цьому, запропоновано
державному виконавцю перевірити
зазначену обставину.

Актом державного виконавця від 24
вересня 2013 року встановлено не
виконання позивачем рішення
Подільського районного управління
юстиції у місті Києві, а саме
невикористання земельної ділянки за
цільовим призначенням, перебування на
земельній ділянці 15 собак.

Аналогічні висновки викладені в акті
державного виконавця від 18 лютого 2014
року.

Постановами Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві від 18 лютого 2014 року та від 27
березня 2014 року на Боржника - ОСОБА_1
накладено штрафи у розмірі 170,00 грн. та
340,00 грн. відповідно.

Наразі, виконавче провадження № 39218564
закінчено у зв'язку з неможливістю
виконання рішення суду без участі
боржника.

Не погоджуючись із спірною постановою,
позивач зазначає, що земельна ділянка
нею використовується за цільовим
призначенням, а тому спірна постанова
про накладання штрафу підлягає
скасуванню.

Умови та порядок виконання рішень
судів та інших органів, що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку регулюються
Законом України "Про виконавче
провадження".

Відповідно до статті 75 Закону України
«Про виконавче провадження» після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Частиною 3 статті 75 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Відповідно до п. 6 Пленуму Вищого
адміністративного Суду України "Про
внесення змін до постанови Пленуму В
АСУ від 13.12.2010 № 3 "Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" від 21.05.2012 року № 5, судам
необхідно враховувати, що постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору та накладення штрафу
належать до видів відповідальності за
невиконання рішення самостійно та за
невиконання без поважних причин
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії та рішення про поновлення на
роботі.

Слід зазначити, що матеріали справи
містять акт обстеження земельної
ділянки, складений СТ «Більшовик», в
якому зазначено які плодові дерева та
кущі ростуть на земельній ділянці, що
підтверджує використання земельної
ділянки за її цільовим призначенням.

Крім цього, позивачем надано копію акту
обстеження земельної ділянки від
14 вересня 2013 року, складений
Громадською організацією «Садівниче
товариство «Більшовик», на території
якого знаходиться земельна ділянка
боржника, у якому зазначено, що на
ділянці НОМЕР_1, лінія 9 росте: яблуня -4
шт., груша - 2 шт., абрикос - 1 шт., слива - 1
шт., черешня - 1 шт., горіх - 1 шт., малина,
виноград, декоративні рослини, квітник.

Матеріали справи свідчать, що
підставами для винесення спірної
постанови про накладання штрафу стали
акти державного виконавця від 24
вересня 2013 року та від 18 лютого
2014 року, якими встановлено,
невикористання земельної ділянки за
цільовим призначенням, та перебування
на земельній ділянці 15 собак.

Суд звертає увагу, що навіть
перебування на земельній ділянці 15
собак не виключає можливості
використання позивачем земельної
ділянки за цільовим призначенням, а
саме вирощування на земельній ділянці
яблунь -4 шт., груш - 2 шт., абрикосів - 1 шт.,
слив - 1 шт., черешні - 1 шт., горіхів - 1 шт.,
малини, винограду, декоративних рослин,
квітів.

Також, обґрунтованими є доводи
позивача щодо невідповідності актів
державних виконавців від 24 вересня 2013
року та 18 лютого 2014 року положенням
частини 2 статті 15 Закону України «Про
виконавче провадження», оскільки при
складанні першого акту був присутній
лише один понятий (в акті не зазначено
про роз'яснення йому його прав та
обов'язків відповідно до частини 4
статті 15 Закону України «Про виконавче
провадження»), а при складанні акті від
18 лютого 2014 року поняті взагалі були
відсутні.

За таких обставин, враховуючи, що
матеріали справи не містять
беззаперечних доказів не виконання
позивачем рішення суду, а накладення
штрафу належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, суд
приходить до висновку, що державним
виконавцем не правомірно було винесено
постанову про накладення штрафу від 18
лютого 2014 року ВП № 39218564.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, відповідачем не
доведено правомірність винесення
оскаржуваної постанови з урахуванням
вимог, встановлених частиною другою
статті 19 Конституції України та
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 69, 70, 71, 128, 158 - 163, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати
постанову Відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у місті
Києві від 18 лютого 2014 року ВП № 39218564 про
накладання штрафу.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник