Справа № 806/1082/14
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року
Житомир справа № 806/1082/14

категорія 8.3.12

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Капинос О.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Овруцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправною та скасування вимоги від
19.02.2014 р., стягнення 841,00 грн.,-

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом в, якому
просить визнати протиправною та
скасувати вимогу Овруцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 19.02.2014 року
№Ф-105-17 про сплату недоїмки з єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 1218,67 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
вона отримує пенсію по віку та є
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою, платником єдиного
податку. Згідно ч.4 ст.4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" позивач
звільнений від сплати за себе єдиного
внеску. Однак незважаючи на це,
відповідач 19 лютого 2014 року виніс щодо
позивача вимогу № Ф-105-17 про сплату
боргу по єдиному внеску в сумі 1218,67грн.
На думку позивача, вказану вимогу слід
скасувати.

Позивач прибула до суду, позовні вимоги
підтримала в повному обсязі, просила
позов задовольнити. Подала заяву, про
розгляд справи в порядку письмового
провадження.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надіслав
письмове заперечення, згідно якого
просить відмовити в задоволенні
позову. Також, просить справу
розглядати за його відсутності.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована
як суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа, платник єдиного податку
та перебуває на обліку в Овруцькій
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області.
Позивач отримує пенсію згідно зі ст.55
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Овруцькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області прийнята вимога № Ф-105-17 від
19.02.2014 року про сплату боргу позивачем з
єдиного внеску станом 31.01.2014 року в
розмірі 1218,67грн.

Суд погоджується з прийнятим Овруцькою
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
рішенням з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникли між
сторонами, регулюються нормами Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№2464-VI (далі Закон №2464-VI), Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-IV
від 09.07.2003 року (далі Закон №1058), Законом
України "Про пенсійне забезпечення"
№1788-XII від 05.11.91 р. (далі Закон №1788).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, є
платниками єдиного внеску.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 7 та ч. 11 ст. 8 Закону №2464
встановлено, що фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, нараховують
єдиний внесок у розмірі 34,7 відсотка на
суми, самостійно визначені, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску.

Відповідно до ст. 6 Закону №2464
встановлено обов'язки платників
єдиного внеску: своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок; вести облік
виплат (доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком і зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади у
галузі статистики; у випадках,
передбачених цим Законом і
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону,
стати на облік у територіальному
органі Пенсійного фонду як платник
єдиного внеску; виконувати інші вимоги,
передбачені цим Законом.

З 6 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України", яким
внесені зміни до ч.4 ст.4 Закону № 2464.
Відповідно до цих змін фізичні
особи-суб'єкти підприємницької
діяльності, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, звільняються від сплати за
себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Виходячи з наведеного, зазначеною
нормою визначені дві умови звільнення
платника від сплати єдиного внеску:
наявність у особи статусу пенсіонера
за віком або інваліда та факт отримання
відповідно до закону пенсії або
соціальної допомоги. Тобто критерієм
звільнення від сплати єдиного внеску
разом із фактом отримання пенсії, у
тому числі пенсії за віком на пільгових
умовах, є наявність у особи, яка обрала
спрощену систему оподаткування,
статусу пенсіонера за віком, що
встановлюється у відповідності всім
умовам, визначеним законом, зокрема,
досягнення певного віку, після якого
вона має право на призначення
відповідної пенсії.

Згідно ст.1 Закону №1058 "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Законом №1058 передбачені такі види
пенсійних виплат, як пенсія за віком,
пенсія з інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства) та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника. Умови
призначення пенсії за віком визначені
статтею 26 цього Закону.

Відповідно до ст.26 Закону №1058 особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
за наявності страхового стажу не менше
15 років.

Згідно з абз. 7 ч.2 ст.5 Закону №1058
виключно цим Законом визначаються
умови набуття права та порядок
визначення розмірів пенсійних виплат.
Від сплати єдиного внеску звільняються
особи, що мають статус пенсіонера за
віком відповідно до положень Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

Відповідно до пункту 16 розділу ХV
Прикінцеві положення Закону № 1058 до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону №1788 "Про пенсійне забезпечення"
застосовуються в частині визначення
права на пенсію за віком на пільгових
умовах і за вислугу років.

Так, згідно з ч.1 ст.55 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються зі зменшенням пенсійного
віку, встановленого для одержання
державних пенсій.

Позивачу призначена пенсія за віком із
застосуванням ст. 55 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Отже, вона не є пенсіонером за віком у
розумінні п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", є платниками
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та не
звільняється від його сплати.

Згідно з п.1 постанови правління
Пенсійного фонду України від 25.03.2004 р.
№4-1 "Про Порядок обліку, зберігання,
оформлення та видачі пенсійних
посвідчень в Пенсійному фонді України
та його органах" (далі - Постанова)
документом, який підтверджує
призначення громадянину пенсії, є
пенсійне посвідчення, що видається
органом Пенсійного фонду України.

Відповідно до п.4 Додатку до згаданої
Постанови посвідчення є документом, що
підтверджує право на одержання пенсії
і засвідчує особу його власника при
одержанні належних до виплати сум
пенсій, зверненні до органів
Пенсійного фонду України та інших
державних органів з питань пенсійного
забезпечення.

Одночасно відповідно до п.45 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р.
№22-1, документом, який підтверджує
призначення особі пенсії, є пенсійне
посвідчення, що видається органом, що
призначає пенсію, відповідно до
Порядку обліку, зберігання, оформлення
та видачі пенсійних посвідчень в
Пенсійному фонді України та його
органах, затвердженого постановою
Правління Пенсійного фонду від 25.03.2004 р.

Отже, наявність у особи пенсійного
посвідчення підтверджує лише право на
одержання пенсії та факт її
призначення, а не статус пенсіонера за
віком.

З огляду на зазначене, фізичні
особи-підприємці, які отримують пенсію,
призначену за віком на пільгових
умовах, згідно із Законом України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
обчислені за Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" і не досягли 60-річного
віку, сплачують єдиний внесок на
загальних підставах.

Аналогічна правова позиція висловлена
в постановах Вищого адміністративного
суду України від 14.01.2014 року у справі №
К/800/33413/13 та від 16.01.2014 року у справі №
К/80046636/13.

З урахуванням вище викладеного, суд
вважає позовні вимоги
необґрунтованими та такими, що
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 86, 158-162, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

У задоволенні позовних вимог Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Овруцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області про
визнання протиправною та скасування
вимоги від 19.02.2014 р., стягнення 841,00 грн.
відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
О.В. Капинос