Справа № 603/40/14-а
Суддя: Гудкова Ю. Г.
Дата ухвалення: 2014-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/40/14-а
Провадження № 6-а/603/5/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" лютого 2014 р. Монастириський районний
суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді
Гудкової Ю. Г.

за участю секретаря
Б'єлі Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Монастириська
адміністративну справу за поданням
начальника відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області про зміну способу і порядку
виконання рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Начальник відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області звернувся до Монастириського
районного суду Тернопільської області
із заявою про зміну способу і порядку
виконання виконавчого листа № 2-а-70/2010,
виданого Монастириським районним
судом Тернопільської області 18.09.2012
року у справі №2-а-70/2010 згідно постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30.05.2012
року, відповідно до якої зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком
передбаченої ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року, з 22 травня 2008 року по 31.12.2008 року з
01.01.2009 року по 31.12.2009 року з врахуванням
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум, шляхом
зміни зобов'язання здійснити виплати
на стягнення цих виплат. Подання
мотивоване тим, що виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа №2-а-70/2010, виданого
Монастириським районним судом
Тернопільської області 18.09.2012 року
закінчено у зв'язку з неможливістю
виконання, про що Держаним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області 28.10.2013 року
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження на підставі п.9
ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про
виконавче провадження».

У поданні посилається на те, що 15.10.2013
року у відділ примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області надійшов лист Державної
виконавчої служби України, яким
встановлено вжиття заходів щодо
виконання рішень національних судів, в
яких передбачається вжиття заходів
зобов'язального (немайнового)
характеру, які не можуть бути виконані,
шляхом звернення до суду із заявою про
зміну способу і порядку виконання
рішень та зазначає, що у відповідності
до ч.2 ст.11 та п.8 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» для
примусового виконання виконавчого
листа №2-а-70/2010, виданого
Монастириським районним судом
Тернопільської області 18.09.2012 року,
враховуючи мотиви, викладені у листі
Вищого адміністративного суду №846/12/13-13
від 13.06.2013 року, слід змінити спосіб і
порядок виконання рішення шляхом зміни
зобов'язання здійснити виплати на
стягнення цих виплат.

Представник відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області та представник управління
Пенсійного фонду України в
Монастириському районі в судове
засідання не з'явились, звернувшись в
суд із заявою про розгляд подання у
їхній відсутності.

Представник управління Пенсійного
фонду України в Монастириському районі
подала до суду письмові заперечення та
просить залишити подання відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Тернопільській області без
задоволення з підстав , наведених у
запереченні.

Інші учасники в судове засідання не
з»явились, хоча судом вживались заходи
щодо повідомлення їх про день та час
розгляду подання.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що подання не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

12.04.2010 року Монастириським
районним судом Тернопільської області
по справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України Монастириського району
Тернопільської області про стягнення
недоплаченої щомісячної соціальної
допомоги «Дітям війни» було винесено
постанову, якою вимоги позивача
задоволено частково. 30.05.2012 року
постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду рішення
скасовано та зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Монастириському районі Тернопільської
області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком
передбаченої ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року, з 22 травня 2008 року по 31.12.2008 року з
01.01.2009 року по 31.12.2009 року з врахуванням
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Як убачається із матеріалів справи №
2-а-70/2010, на підставі заяви стягувача
ОСОБА_1 18.09.2012 року Монастириським
районним судом Тернопільської області
видано виконавчий лист за вказаною
постановою суду.

10.07.2013 року старшим державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Із подання слідує, що у зв'язку з
неможливістю виконання виконавчого
листа 2-а-70/2010, виданого Монастириським
районним судом Тернопільської області
18.09.2012 року, державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області 28.10.2013 року
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження на підставі п.9
ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про
виконавче провадження».

Однак, згідно даних Єдиного Державного
реєстру виконавчих проваджень, а також
із самого формулювання, наведеного у
поданні, постановою старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області від 28.10.2013 року
виконавчий документ повернуто
стягувачеві.

Статтею 47 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
підстави повернення виконавчого
документа стягувачеві.

Частиною 1 ст.263 КАС України
передбачено, що за наявності обставин,
що ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Таким чином, підставою для зміни
чи встановлення способу і порядку
виконання судового рішення є
обставини, що роблять виконання
судового рішення неможливим і не
позбавляють особу, яка бере участь у
справі та сторону виконавчого
провадження права звернення до
адміністративного суду першої
інстанції із заявою про зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Разом із цим, відділом примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Тернопільській
області не надано достатніх доказів
неможливості або утруднення виконання
рішення суду. Посилання на відсутність
коштів, передбачених відповідними
бюджетними асигнуваннями на виконання
рішення суду жодним чином не
підтверджено, виписки з відповідних
рахунків не надано.

У силу ст.263 КАС України зміна способу
та порядку виконання судового рішення
є винятковою мірою, отже, виконавцем не
доведено, що ним вчинено всі
передбачені законом дії для виконання
рішення, не обґрунтовано, що зміна
способу та порядку виконання - єдино
можливий та необхідний засіб вчинення
виконавчих дій.

Відповідно до частини другої
статті 92 Конституції України Державний
бюджет України встановлюється
виключно законами України. Виходячи з
наведеного, суди не наділені правом
своїми рішеннями здійснювати
формування його витратної частини.

Відсутність коштів на рахунках
боржника не свідчить про неможливість
виконання цього судового рішення. Тому
немає підстав для застосування
положень ст.263 КАС України в цій справі.
Наведене не суперечить положенням
статті 56 Конституції України (Ухвала
Вищого адміністративного суду України
у справі №К-28368/10 від 20.07.2011 р.).

Суд враховує вимоги ст.ст.21, 105, 162 КАС
України, якими передбачено, що
адміністративний позов може містити
вимоги щодо визнання незаконними
рішення, дій чи бездіяльності
відповідача, зобов'язання його вчинити
певні дії, відшкодувати шкоду,
заподіяну незаконним рішенням, дією чи
бездіяльністю. Установивши, що
відповідачі порушили норми права, які
регулюють спірні відносини,
адміністративний суд повинен визнати
такі дії протиправними і зобов'язати
відповідачів здійснити нарахування та
виплату належних сум відповідно до
закону, а не ухвалювати рішення про
стягнення конкретних сум. Зазначене
підлягає застосуванню і під час
вирішення питання про зміну чи
встановлення способу та порядку
виконання судового рішення.

Згідно з ст.14 КАС України постанови та
ухвали суду в адміністративних
справах, що набрали законної сили, є
обовязковими до виконання на всій
території України. Невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.
Крім цього, у ст.22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав.

Враховуючи практику Європейського
суду з прав людини (рішення
Європейського суду з прав людини від
29.06.2004 «Справа «Жовнер проти України»,
від 29.06.2004 «Справа «Півень проти
України»), державний орган не може
посилатись на відсутність коштів, як на
«виняткові обставини», щоб не
виплачувати борг, підтверджений
судовим рішенням, оскільки це призведе
до втручання держави у процедуру
виконання судового рішення. Відповідно
до ст. 17 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» -
суди застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Таким чином, враховуючи, що боржником є
державний орган, на якого покладено
обов'язок виконання рішень
зобов»язального характеру, а відтак,
відсутність коштів у боржника чи у
держави на виконання взятих на себе
зобов'язань не звільняє боржника від
виконання рішення суду, та не є
обставиною, яка ускладнює його
виконання.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що
відповідно до ст.2 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є,
зокрема, державний орган. Судові
рішення у справах, пов'язаних із
соціальними виплатами, які мають
зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у ст.2 згаданого Закону
видів рішень, а покликання на нього в
поданні є некоректним.

Суд ураховує посилання представника
Управління Пенсійного фонду України в
Монастириському районі, викладені у
письмових запереченнях з приводу того,
що звертаючись із поданням про зміну
способу виконання виконавчого листа
№2-а-70/2010, відділом примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Тернопільській
області не враховано те, що виконавчого
провадження як-такого на момент
звернення до суду не існує - на підставі
п.9 ч.1 ст.47, ст..50 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавчий
лист повернуто стягувачеві. Тоді як у
відповідності до п.8 ч.3 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право звертатися до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про встановлення чи зміну порядку і
способу виконання рішення. З
наведеного випливає, що встановити чи
змінити порядок і спосіб виконання
судового рішення можливо лише на
стадії його виконання.

Згідно ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Законом України «Про виконавче
провадження» не передбачено порядок
виконання судових рішень суду
державним виконавцем після винесення
постанови про закінчення виконавчого
провадження чи про повернення
виконавчого листа.

Статтею 50 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
завершене виконавче провадження не
може бути розпочате знову, крім
випадків, передбачених цим Законом.

Відновлення виконавчого провадження
передбачене ст.51 Закону України «Про
виконавче провадження».

У відповідності до ч.1 ст.51 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі якщо постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною чи скасована
начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження
підлягає відновленню протягом трьох
робочих днів з дня надходження рішення
суду, виконавчого документа чи
постанови керівника відповідного
органу державної виконавчої служби.

З положень даної статті випливає,
що державний виконавець може відновити
виконавче провадження тільки після
того, якщо постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною чи скасована
начальником відділу, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Доказів того, що виконавче провадження
по справі №2-а-70/2010 державним
виконавцем відновлене і з яких підстав
суду не надано.

У справі відсутні достатні та належні
докази наявності виняткових обставин,
які б зумовлювали можливість зміни
способу виконання судового рішення. За
таких обставин, на думку суду, підстави
для задоволення подання відсутні.

У відповідності до вимог ст.ст.6, 105 КАС
України право на судовий захист та на
вибір способу захисту своїх прав може
бути реалізовано виключно особою,
права якої порушено.

При цьому суд враховує, що права
позивача, у випадку вчинення як
боржником так і державним виконавцем
дій, що суперечать вимогам Закону
України «Про виконавче провадження» та
«Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ», затвердженого постановою КМУ
від 03.08.2011 року №845, можуть бути
захищені у передбачений законом
спосіб, у тому числі шляхом оскарження
їх дій або притягнення до
відповідальності за не виконання
судового рішення.

Крім того, позивач не позбавлений
права звернутись до суду із
відповідною заявою.

Суд не приймає до уваги посилання
на лист Вищого адміністративного суду
№846/12/13-13 від 13.06.2013 року, оскільки
вказаний лист відкликано листом Вищого
адміністративного суду України
№173/11/14-14 від 11.02.2014 року «Щодо
відкликання листа Вищого
адміністративного суду України
№846/12/13-13 від 13.06.2013 року».

На підставі вище наведеного суд
приходить до переконання, що у
задоволенні подання про зміну способу
і порядку виконання рішення суду - слід
відмовити.

Керуючись ст.2, 9, 14, 21, 105, 137, 162, 165, 263 КАС
України, ст.ст.51, 52 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.2 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання начальника
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Тернопільській області про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення (виконавчий лист №2-а-70/2010,
виданий Монастириським районним судом
Тернопільської області 18.09.2012 року) -
відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Монастириський районний суд
Тернопільської області шляхом подачі
апеляційної скарги у порядку і строки,
передбачені статтями 185 - 187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після повернення апеляційної
скарги, відмови у відкритті
апеляційного провадження або набрання
законної сили рішенням за наслідками
апеляційного провадження.

Суддя: Ю. Г. Гудкова