Справа № 872/12221/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2014 рокусправа № 804/1575/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

представників сторін:

позивача : - Мороз Сергія
Валентиновича,

відповідача: - Курпай Ганни
Валентинівни,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
березня 2013 р.

у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Фаетон
Транс" до Державної податкової
інспекції у Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся 29.01.2013
року до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби Дніпропетровської області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.
Просив визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 12.12.2012 року
№. Позовні вимоги обґрунтовані
тим, що за результатами камеральної
перевірки податкової звітності з
податку на додану вартість за період з
січня 2011 року по 21.02.2011 року, складено
акт перевірки, на підставі якого
прийняте податкове
повідомлення-рішення, яким позивачу
було зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 20996грн. та збільшено
суму грошового зобов'язання за
податком на додану вартість у розмірі
20996грн. Позивач посилався на те, що без
врахування висновку про результати
розгляду заперечень, податковий орган
не мав права проводити камеральну
перевірку.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 18
березня 2013 року даний позов
задоволений. Визнано протиправними та
скасовано оскаржуване податкове
повідомлення-рішення.

Свою позицію суд першої інстанції
обґрунтував тим, що камеральна
перевірка

податкової звітності з податку на
додану вартість за січень 2011 року була
проведена 30.07.2012 року в порушення вимог
п. 200.10 ст. 200 ПКУ, яким встановлено, що
протягом 30 календарних днів, що
настають за граничним терміном
отримання податкової декларації,
податковий орган проводить камеральну
перевірку заявлених у ній даних
(податкова декларація за січень 2011 року
від 18.02.2011 року подана підприємством у
межах визначеного законодавством
строку). В акті перевірки від 30.07.2012 року
та в оскаржуваному податковому
повідомленні-рішення від 12.12.2012 року
зазначається про порушення позивачем
пп. 7.7.1 ст. 7 ЗУ «Про податок на додану
вартість», що є помилковим т.я.
зазначений закон втратив чинність
01.01.2011 року у зв'язку з введенням в дію
Податкового кодексу України.

Не погодившись з даним рішенням суду
представник відповідача (податкового
органу) подав апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову. Зазначає, що судом
першої інстанції не повно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, постанову прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Посилається на
те, що згідно п.200.3 ст. 200 ПКУ при
від'ємному значенні суми, розрахованої
п. 200.1 цієї статті, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а вразі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного періоду. Згідно пп. 4.6.3 Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість
(затвердженого Наказом Міністерства
фінансів України від 25.11.2011 року № 1492,
що зареєстрований Міністерством
юстиції України 20.12.2011 року за № 1490/20228),
якщо за результатами поточного
звітного (податкового) періоду
платником податку визначено від'ємне
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань і сумою податкового
кредиту (заповнено рядок 19 декларації),
така сума враховується у зменшення
суми податкового боргу за попередні
звітні (податкові) періоди з податку на
додану вартість, у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу (що
значиться на особовому рахунку
платника на перше число звітного
(податкового) періоду (відображається у
рядку 20.1 декларації), а решта
зараховується до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду (відображається у рядку 20.2
декларації поточного звітного
(податкового) періоду та переноситься
до рядка 21.1 декларації наступного
звітного (податкового) періоду).
Зазначені норми діяли і на момент
подання декларації з податку на додану
вартість за січень 2011 року, що
зазначено п. 200.3 ПКУ та Порядку №1492.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача зазначив, що
вважає рішення суду законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
безпідставною. Зазначає, що Закон «Про
податок на додану вартість» втратив
чинність з 01.01.2011 року в силу положень
Податкового кодексу України, отже
положення Закону «Про податок на
додану вартість» не можуть
застосовуватися до порушень за січень
2011 року. Наказ № 1492 набрав чинності
10.01.2012 року. Отже положення наказу №1492
не можуть застосовуватися до порушень
за січень 2011 року. Товариство подало
декларацію за січень 2011 року - 21.02.2011
року, а 21.03.2011 року був поданий
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок. Станом
на 21.03.2011 року у товариства існував
податковий борг, про що вказано на
першій сторінці акту. Враховуючи зміст
п. 200.3 ст. 200 ПКУ у товариства були всі
підстави для віднесення у декларації
за січень 2011 року (з урахуванням
уточнюючого розрахунку) суми 20996 грн. у
зменшення суми податкового боргу з
податку на додану вартість (рядок 22.1
декларації). Посилається також на ст. 61
Конституції України, згідно якої ніхто
не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності, а також на
ст. 4, п 56.21 ст. 56 ПКУ, згідно яких
визначено принцип презумпції
правомірності рішень платника податку
та в разі якщо норма закону чи іншого
нормативно-правового акта припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платника податків
або контролюючих органів, внаслідок
чого є можливість прийняти рішення на
користь як платника податків, так і
контролюючого органу.

В судовому засіданні представник
податкового органу апеляційну скаргу
підтримав, суду надав пояснення
аналогічні, викладеним в апеляційній
скарзі (викладено вище). Просить
апеляційну скаргу задовольнити,
скасувати оскаржувану постанову, та в
задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник
позивача проти апеляційної скарги
заперечив, вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим, а
апеляційну скаргу безпідставною. Суду
надані пояснення, аналогічні видаленим
в запереченнях, проти апеляційної
скарги (викладено вище). Просить в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що
18.02.2011 року Товариство "Фаетон Транс"
подало до податкового органу податкову
декларацію з податку на додану
вартість за січень 2011 року, а також
розрахунок коригування сум податку на
додану вартість до поданої декларації
з податку на додану вартість за січень
2011 року разом із розшифровками
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів. 10.03.2011
року Товариство "Фаетон Транс" надало
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
звітній період січня 2011 рік із
відповідним розрахунком коригування
сум. Податковим органом 30.07.2012 року
проведено камеральну перевірку
податкової звітності Товариства
"Фаетон Транс" з податку на додану
вартість за січень 2011 року. За
результатами перевірки складено акт
від 30.07.2012 року, який підписаний
позивачем з зауваженнями. Актом
встановлено, що згідно показників
податкової декларації з ПДВ з
урахуванням уточнюючого розрахунку за
січень 2011 року, Товариством "Фаетон
Транс" зареєстроване від'ємне значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та податкового кредиту у
розмірі 23 825грн., яке частково
перенесене до рядка 22.1. таким чином на
особовому рахунку платника податку на
перше число звітного місяця звітного
періоду податковий борг з ПДВ -
відсутній. Відповідно до картки
особового рахунку платника сума
податкового боргу виникла 21.03.2011 року
на підставі податкового
повідомлення-рішення від 10.03.2011 на
загальну суму податку на додану
вартість 43625грн. винесеного по
результатам акту планової виїзної
документальної перевірки від 25.02.2011
року за період з 17.10.2008 року по 30.09.2010
року. Так при від'ємному значенні така
сума податку повинна зараховуватися до
складу податкового кредиту наступного
звітного періоду по рядку 22.2
декларації з ПДВ. За висновками акту
перевірки від 30.07.2012 року податковим
органом встановлене порушення пп. 7.7.1
ст. 7 ЗУ «Про податок на додану
вартість», пп. 5.11 п. 5 Порядку заповнення
та подання податкової декларації з
податку на додану вартість,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України від
30.05.1997 року № 166 та зареєстрованого у
Міністерстві юстиції України 09.07.1997
року № 250/2054 у вигляді неправомірного
зарахування суми від'ємного значення
(рядок 18.2) в сумі 20996грн. з зменшенням
суми податкового боргу з податку на
додану вартість по декларації за
січень 2011 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції
встановила, що при вирішенні справи
судом першої інстанції до даних
правовідносин правильно застосовані
норми Конституції України,

Податкового кодексу України, норми
Порядку заповнення та подання
податкової декларації з податку на
додану вартість, затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 30.05.1997 року № 166 та
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 09.07.1997 року № 250/2054,
норми Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
25.11.2011 року № 1492, що зареєстрований
Міністерством юстиції України 20.12.2011
року за № 1490/20228 та норми Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації № 41 від 25.01.2011
року, що зареєстрований Міністерством
юстиції України 16.02.2011 року за № 197/18935.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Таким чином
уповноважені державою органи не можуть
на власний розсуд ухилятися від
реалізації наданих їм повноважень, але
й не мають права виходити за межі,
встановлені законодавством.

Перехідними положеннями Податкового
кодексу України (розділ ХХ, підрозділ 10,
п. 10) встановлено, що нормативно-правові
акти КМУ, Державної податкової
адміністрації України, та інших
центральних органів виконавчої влади,
прийняті до надрання чинності цим
Кодексом на виконання законів з питань
оподаткування, та нормативно-правові
акти, які використовуються при
застосуванні норм законів про
оподаткування (в тому числі акти
законодавства СРСР), застосовуються в
частині, що не суперечить цьому
Кодексу, до прийняття відповідних
актів згідно з вимогами цього Кодексу.

В силу п 56.21 ст. 56 ПКУ, у разі, коли норма
цього Кодексу чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі цього Кодексу, або коли норми
різних законів чи різних
нормативно-правових актів, або коли
норми одного і того ж
нормативно-правового акта суперечать
між собою та припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків або
контролюючих органів, внаслідок чого є
можливість прийняти рішення на користь
як платника податків, так і
контролюючого органу, рішення
приймається на користь платника
податків.

Відповідно до ст. 200 ПКУ (п. 200.10),
протягом 30 календарних днів, що
настають за граничним терміном
отримання податкової декларації,
податковий орган проводить камеральну
перевірку заявлених у ній даних.

Матеріалами справи підтверджується, що
камеральна перевірка 30.07.2012 року, в
порушення п. 200.10 ст. 200 ПКУ, проведена
після сплину 30 календарних днів, що
настають за граничним терміном
отримання податкової декларації
(податкова декларація за січень 2011 року
подана 18.02.2011року у межах визначеного
законодавством строку).

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
посилання податкового органу на пп.7.7.1
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» в акті перевірки від
30.07.2012 року, щодо декларації за січень
2011 року - є помилковим, з огляду на те, що
зазначений закон втратив чинність з
01.01.2011 року у зв'язку з введенням в дію
Податкового Кодексу України.

Також, суд першої інстанції, правильно
зазначив, що в акті перевірки від 30.07.2012
року містяться посилання на норми
Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість № 1492, (затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 25.11.2011 року, що зареєстрований
Міністерством юстиції України 20.12.2011
року за № 1490/20228), який набрав чинності
10.01.2012 року. Натомість застосуванню
підлягають норми, що діяли на час
виникнення спірних правовідносин (з
01.01.2011 року).

Судом першої інстанції, також,
проаналізовані суттєві розбіжності
стосовно внесення інформації до
податкової декларації з податку на
додану вартість, що містять положення
Порядків №166, № 41, №1492.

Таким чином, на думку колегії
суддів апеляційної інстанції, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про скасування
спірних податкових повідомлень-рішень.

Отже, суд першої інстанції не допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, повно та
всебічно дослідив матеріали та
обставини справи, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області - залишити
без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
18 березня 2013 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фаетон Транс" до
Державної податкової інспекції у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська ГУ Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Повний текст рішення суду виготовлено
21.03.2014 року

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна