Справа № К/9991/69001/11-С
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/69001/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.

при секретарі: Сватко А.О.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 листопада
2010 року

по справі №2-а-33700/08

за позовом Приватного підприємця
ОСОБА_1 (надалі - ПП ОСОБА_1)

до Державної податкової інспекції в
м.Житомирі (надалі - ДПІ в м.Житомирі)

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

встановив:

У грудні 2010 року, позивач звернувся до
Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому поставлення питання про
скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ в м.Житомирі
№/1, №/0 від 15 вересня 2008 року
та №/0 від 27 червня 2008 року.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2009 року позовні вимоги задоволено.
Скасовані податкові
повідомлення-рішення ДПІ в м.Житомирі
№/1, №/0 від 15 вересня 2008 року
та №/0 від 27 червня 2008 року.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 листопада
2010 року рішення суду першої інстанції
скасовано, прийнято нову постанову,
якою відмовлено в задоволенні позовних
вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права судом, ставить
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанції, податковим органом було
проведено виїзну планову
документальну перевірку ПП ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 18 липня 2007
року по 31 березня 2008 року.

За результатами перевірки складено акт
№3316/17-1 від 19 червня 2008 року, у висновках
якого зазначені порушення позивачем
вимог ст.13 Декрету КМУ "Про прибутковий
податок з громадян", ст.19 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
внаслідок чого позивачем завищено
дохід, що підлягає оподаткуванню на
загальну суму 16000,00грн.; пп.3.1.1 п.3.1 ст.3,
п.4.1 ст.4, пп.7.3.1 п.7.3 ст.7, п.9.3 ст. 9 Закону
України "Про податок на додану
вартість" в результаті чого занижено
суму податку на додану вартість, яка
підлягає сплаті до бюджету на 382919,00грн.;
ст.2 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності малого підприємництва"
внаслідок чого, перебуваючи на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності позивачка не
сплачувала 50 відсотків від ставки
єдиного податку за кожного найманого
працівника, в зв'язку з чим підприємцю
необхідно сплатити єдиний податок в
сумі 1100,00грн.

На підставі вказаного акту перевірки
та за наслідками адміністративного
оскарження, відповідачем були винесені
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції цілком правильно та
обґрунтовано виходив з наступного.

Так, судом першої інстанцій
встановлено, ПП ОСОБА_1 зареєстрована
Житомирською РДА як фізична особа
підприємець з 18 липня 2007 року та
знаходилась на спрощеній системі
оподаткування обліку та звітності з 01
вересня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

28 вересня 2007 року позивачка та ПП
ОСОБА_2 уклали субагентський договір
№22 по реалізації prepaid-продукції.
Аналогічний договір №22 від 28 вересня
2007 року було укладено між позивачкою та
ТОВ "Разом-плюс".

Відповідно до умов вказаного договору,
субагент зобов'язується за дорученням
агента, від особи та в інтересах
системи ТОВ "ОСМП" здійснювати юридичні
та необхідні інші дії, направлені на
забезпечення інформаційної та
технологічної взаємодії між платником
(будь-якими фізичними особами, які
використовують термінал для придбання
prepaid-продукції від особи клієнта). Агент
зобов'язаний виплачувати субагенту
винагороду за здійснення указаних дій
в порядку, встановленому цим договором,
виходячи з діючого відносно субагента
тарифного плану. Субагент зобов'язаний
перерахувати на розрахунковий рахунок
агента всі суми, отримані ним від
реалізації prepaid-продукції не пізніше
23:59 годин за Київським часом поточного
дня, в якому було здійснено реалізація
prepaid-продукції. Субагент зобов'язаний
надати системі щомісячний звіт щодо
реалізованої prepaid-продукції не пізніше
11 годин сьомого робочого дня місяця,
який наступає за звітним. До звіту
включається акт звірки, складений з
урахуванням сум реалізованої
субагентом продукції, сум,
перерахованих агенту та сум
винагороди. Разом з зазначеними
документами субагент складає агенту
рахунок-фактуру на суму винагороди, яка
підлягає фактичній сплаті по
результатам звітного місяця.

В силу приписів ч.1 ст.295 Господарського
кодексу України комерційне
посередництво (агентська діяльність) є
підприємницькою діяльністю, що полягає
в наданні комерційним агентом послуг
суб'єктам господарювання при
здійсненні ними господарської
діяльності шляхом посередництва від
імені, в інтересах, під контролем і за
рахунок суб'єкта, якого він
представляє.

Згідно ч.1 ст.297 Господарського кодексу
України за агентським договором одна
сторона - комерційний агент
зобов'язується надати послуги другій
стороні, суб'єкту, якого представляє
агент, в укладенні угод чи сприяти їх
укладенню - надання фактичних послуг,
від імені цього суб'єкта і за його
рахунок. Агентський договір визначає
сферу, характер і порядок виконання
комерційним агентом посередницьких
послуг, права та обов'язки сторін, умови
і розмір винагороди комерційному
агентові, строк дії договору, санкції у
разі порушення сторонами умов
договору, інші необхідні умови,
визначені сторонами.

Під час розгляду справи у суді першої
інстанції ПП ОСОБА_1 було надано копії
звітів суб'єкта підприємницької
діяльності, платіжні документи, які
підтверджують факти, що кошти за
реалізований товар позивачем повністю
перераховані агентам ПП ОСОБА_2 та ТОВ
"Разом-прлюс" у повному обсязі. До того
ж, відповідач не заперечує, що ПП ОСОБА_1
реалізовувала продукцію як субагент, а
також перераховувала отримані кошти ПП
ОСОБА_2 та ТОВ "Разом-плюс".

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлено, що фактично ПП
ОСОБА_1 реалізовувала prepaid-продукцію,
але кошти, які надходили на її
розрахунковий рахунок транзитом, вона
перераховувала на рахунки ПП ОСОБА_2 та
ТОВ "Разом-плюс".

Разом з тим, ст.3 Закону України "Про
систему оподаткування" передбачає, що
одним із принципів побудови та
призначення системи оподаткування є
рівність, недопущення будь-яких
проявів податкової дискримінації -
забезпечення однакового підходу до
суб'єктів господарювання (юридичних і
фізичних осіб, включаючи нерезидентів)
при визначенні обов'язків щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів).

За змістом п.1.31 ст.1 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не вважаються продажем операції з
надання товарів у межах договорів
комісії, схову (відповідального
зберігання), доручення, інших
цивільно-правових договорів, які не
передбачають передачу права власності
на такі товари.

Згідно пп.7.9.1 п.7.9 ст.7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» кошти, залучені
платником податку на підставі договору
комісії та інших цивільно-правових
договорів, що не передбачають передачі
права власності на такі кошти, не
включаються до валового доходу і не
підлягають оподаткуванню.

Відповідно до ст.1 Указу Президента
України „Про спрощену систему
оподаткування, обліку і звітності
суб'єктів малого підприємництва"
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень. При цьому, виручкою від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) вважається сума, фактично
отримана суб'єктом підприємницької
діяльності на розрахунковий рахунок
або (та) в касу за здійснення операцій з
продажу продукції (товарів, робіт,
послуг).

Таким чином, враховуючи зміст ст.295 та
ст.297 Господарського кодексу України,
кошти, які надходили позивачці від
реалізації продукції за
субагентськими договорами, не належали
їй і не були її виручкою, а
перераховувались агентам.

Поряд з цим, з положень ст.1 Указу
Президента України „Про спрощену
систему оподаткування, обліку і
звітності суб'єктів малого
підприємництва" випливає, що при
визначенні граничної суми, в межах якої
застосовується спрощена система
оподаткування, обліку і звітності, до
уваги приймається власна виручка
самого суб'єкта малого підприємництва -
кошти, які отримані підприємцем у
власність.

До того ж, у відповідності до пп.6.2 п.6
Положення (стандарту) бухгалтерського
обліку 15 "Дохід" не визнається доходом
(виручкою) сума надходжень за
договорами комісії, агентським та
іншим аналогічним договором на користь
комітента, принципала тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що
обсяг виручки ПП ОСОБА_1, визначеної
виходячи з розміру її винагороди за
надання субагентських послуг, тобто
коштів, що дійсно належать позивачці і
являються її виручкою від реалізації
наданих нею посередницьких послуг, за
період, охоплений перевіркою, не
перевищував 500000,00грн. за рік.

Саме тому позивачкою не допущено
порушень ст.1 Указу Президента України
„Про спрощену систему оподаткування,
обліку і звітності суб'єктів малого
підприємництва", що зумовлювало б її
перейти на загальну систему
оподаткування та реєструватись
платником податку на додану вартість.

Отже, самостійний перехід ПП ОСОБА_1 на
загальну систему оподаткування не
зобов'язує її реєструватись платником
податку на додану вартість та
сплачувати такий податок.

Крім того, укладені субагентські
договори не оскаржені, не визнані
неправомірними та не скасовані.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку щодо
відсутності правових підстав для
визначення позивачці зобов'язань саме
з податку на додану в розмірі 4847,00грн. з
суми агентської (субагентської)
винагороди, що становить 15954,90грн.

Стосовно визначення єдиного податку в
сумі 1100,00грн. за використання праці
найманих осіб, з якими не були укладені
трудові договори, необхідно зазначити,
що такий висновок податкового органу є
неправомірними та необґрунтованим,
оскільки відповідачем так і не було
надано доказів використання праці
найманих працівників та виплати їм
заробітної плати.

Отже, беручи до уваги вищевикладене,
суд касаційної інстанції погоджується
з висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позову та скасування
податкових повідомлень-рішень ДПІ в
м.Житомирі №/1, №/0 від 15
вересня 2008 року та №/0 від 27
червня 2008 року.

Дана правова позиція вже була
викладена в постанові Вищого
адміністративного суду України від
08.11.2011р. (К/9991/40257/11) та ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
10.09.2012р. (К/9991/32023/12).

Згідно ст.226 КАС України, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишає в
силі рішення суду першої інстанції, яке
ухвалено відповідно до закону і
скасоване або змінене помилково.

Оскільки суд апеляційної інстанції не
звернув уваги на зазначені обставини і
без достатніх підстав скасував
обґрунтовану та законну постанову суду
першої інстанції, то постанова
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 листопада
2010 року підлягає скасуванню із
залишенням у силі постанови
Житомирського окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2009 року.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Приватного
підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18 листопада
2010 року скасувати та залишити в силі
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 23
листопада 2009 року.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В.Вербицька

________________ О.В.Муравйов