Справа № 872/10061/13
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2014 рокусправа № 804/5077/13-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Орджонікідзе Дніпропетровської
області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
квітня 2013 року

у справі № 804/5077/13-а

за позовом Управління Пенсійного фонду
України в м. Орджонікідзе
Дніпропетровської області

до Управління державної виконавчої
служби Головного Управління юстиції у
Дніпропетровській області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Орджонікідзе Дніпропетровської
області звернулось до суду з позовом до
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Дніпропетровській області, в якому
просило дії відповідача, пов'язані з
винесенням постанови про накладення
штрафу визнати неправомірними, а
постанову ВП №34099584 від 15.03.2013 про
накладення штрафу за невиконання
рішення суду - незаконною; зобов'язати
відповідача вчинити дії, а саме:
скасувати постанову ВП №34099584 від 15.03.2013
року про накладення штрафу за
невиконання рішення суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем виконано вимоги виконавчого
листа №2-а-521/10 від 19.07.2012, виданого
Орджонікідзевським міським судом
Дніпропетровської області в частині
здійснення у травні 2012 року підвищення
до пенсії громадянці ОСОБА_1 як дитині
війни з розрахунку 30% мінімальної
пенсії за віком за період з 11.05.2010 по
22.07.2011 у сумі 2454,08 грн. Позивач зазначає,
що виплата грошових коштів за вказаним
виконавчим листом не була ним
здійснена у зв'язку із наявністю
обставин, які не залежали від власної
волі позивача, а саме: через
відсутність фінансування, внаслідок
чого постанова відповідача про
накладання штрафу за невиконання
судового рішення є незаконною.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
квітня 2013 року у задоволені
адміністративного позову відмовлено в
повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просить скасувати постанову
суду та ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
кваліфікуючою ознакою для винесення
постанови про накладення штрафу є
невиконання рішення суду саме з
поважних причин, які обумовлені тим, що
вказані обставини не залежать від волі
позивача. Позивач зазначає, що він не
виконав рішення суду у визначені
законодавством строки виключно через
відсутність фінансових ресурсів у
Державному бюджеті України, а відтак і
в бюджеті Пенсійного фонду України. До
того ж, позивач вказує, що судом першої
інстанції не було взято до уваги
практику Європейського суду з прав
людини - рішення від 09 жовтня 1979 року у
справі «Ейрі проти Ірландії», в якому
Європейський суд констатував, що
здійснення соціально-економічних прав
людини значною мірою залежить від
становища в державах, особливо
фінансового, що кореспондується з
рішенням Конституційного Суду України
від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011,
відповідно до якого розміри соціальних
виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені судом належним
чином.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, 03.12.2010
Орджонікідзевським міським судом
Дніпропетровської області прийнято
постанову у адміністративній справі №
2а-521/10, якою визнано протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України в
м. Орджонікідзе Дніпропетровської
області щодо відмови в нарахуванні
ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі,
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 11
травня 2010 року та зобов'язано
Управління Пенсійного фонду України в
м. Орджонікідзе Дніпропетровської
області здійснити перерахунок та
забезпечити виплату ОСОБА_1 підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, згідно ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 11.05.2010 по день
набрання постановою суду законної
сили, з урахуванням фактично
виплаченої суми такого підвищення.
Вказана постанова залишена без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24.02.2012.

19.07.2012 Орджонікідзевським міським
судом Дніпропетровської області
видано виконавчий лист у справі
№2-а-521/10 про зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України в м.
Орджонікідзе Дніпропетровської
області здійснити перерахунок та
забезпечити виплату ОСОБА_1 підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком, згідно ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 11.05.2010 по день
набрання постановою суду законної
сили, з урахуванням фактично
виплаченої суми такого підвищення.

03.09.2012 відповідачем винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
щодо виконання виконавчого листа від
19.07.2012 у справі №2-а-521/10, виданого
Орджонікідзевським міським судом
Дніпропетровської області, пунктом
другим якої встановлено, що рішення
підлягає виконанню у строк до 10.09.2012.

18.09.2012 позивачем направлено на адресу
відповідача відповідь про виконання
виконавчого листа від 19.07.2012 по справі
№2-а-521/10, в якій вказано, що на виконання
вимог суду ОСОБА_1 здійснено
перерахунок підвищення до пенсії як
дитині війни у травні 2012 року з
розрахунку 30% мінімальної пенсії за
віком за період з 11 травня 2010 року по 03
грудня 2010 року у сумі 1109,05 грн.
Одночасно зазначено, що відповідно до
ч.1 та 2 ст.23 Бюджетного кодексу України
будь-які бюджетні зобов'язання та
платежі здійснюються лише за наявності
відповідного бюджетного призначення,
встановленого законом про Державний
бюджет України; відповідно до ст.7
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни від 18.11.2004 фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цих
законів, здійснюється за рахунок
коштів державного бюджету; відповідно
до п.2 ст.72 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 кошти
Пенсійного фонду не включаються до
складу Державного Бюджету України.

05.10.2012 позивачем направлено на адресу
відповідача лист, в якому вказано, що
пунктом 3 «Прикінцевих положень»
Закону України «Про Державний бюджет
України» на 2012 рік №4282-VІ від 22.12.2011 року
встановлено, що у 2012 році норми і
положення ст.20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52
та 54 Закону №796-ХІІ, ст.5, 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету та бюджету Пенсійного фонду
України на 2012 рік. У відповідності до
вищевикладеного, виникли обставини, що
виключають можливість виконання
відповідного рішення у повному обсязі.

15.03.2013 відповідачем винесено постанову
ВП №34099584 про накладення штрафу, в якій
зазначено, що у зв'язку з тим, що
боржником не здійснено перерахунок
пенсії за повний період, який
визначений безпосередньо виконавчим
документом крайньою датою якого є
24.02.2012 та станом на 15.03.2013 рішення суду
залишається невиконаним, до позивача
застосовано штраф у розмірі 680,00 грн.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
не погоджується з судом першої
інстанції про правомірність
застосування до позивача штрафу
оскаржуваною постановою. Судом першої
інстанції надано невірну оцінку
обставинам, на які посилався позивач в
адміністративному позові, та зроблено
помилковий висновок про наявність
підстав для накладення на нього штрафу.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України
«Про виконавче провадження» №606-XIV від
21.04.1999 державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова (ч.2
ст.25 Закону №606-XIV).

Згідно з ч.1 ст.27 Закону №606 у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.89 Закону №606-XIV у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Таким чином, державним виконавцем може
бути винесено постанову про накладення
штрафу виключно у разі невиконання
боржником судового рішення без
поважних причин. При цьому, перелік
причин, які можуть визнаватися
поважними Законом №606-XIV, не
встановлений.

Відповідно до статті 7 Закону України
№2195-VІ від 18.11.2004 «Про соціальний захист
дітей війни» фінансування витрат,
пов'язаних з реалізацією цих законів,
здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.23 Бюджетного кодексу
України будь-які бюджетні зобов'язання
та платежі з бюджету здійснюються лише
за наявності відповідного бюджетного
призначення, встановленого Законом
України «Про Державний бюджет
України».

Пенсійний фонду України, як
розпорядник коштів здійснює видатки
лише в межах обсягів бюджетних
асигнувань, для фінансування пенсій,
допомоги на поховання та інших виплат,
які згідно із законодавством
здійснюються управлінням.

Вказане підтверджується Рішенням
Конституційного Суду України №20-рп/2011
від 26.12.2011, яким встановлено, що за
змістом статті 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
виплати, передбачені статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України. Розміри
соціальних виплат залежать від
соціально-економічних можливостей
держави, проте мають забезпечувати
конституційне право кожного на
достатній життєвий рівень для себе і
своєї сім'ї, гарантоване статтею 48
Конституції України.

Таким чином, суд першої інстанції
необґрунтовано не взяв до уваги
посилання позивача на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми з доплат дітям війни.

У зв'язку з цим колегія суддів
приходить до висновку про те, що
ненадходження відповідних коштів із
державного бюджету є поважною причиною
невиконання позивачем виконавчого
листа від 19.07.2012 у справі №2-а-521/10,
виданого Орджонікідзевським міським
судом Дніпропетровської області, про
виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
згідно ст..6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 11 травня 2010 року по день
набрання постановою суду законної
сили, з урахуванням фактично
виплаченої суми такого підвищення.

Отже застосування до позивача штрафу
відповідно до ч. 1 ст.89 Закону №606-XIV є
безпідставним.

Суд першої інстанції не в повному
обсязі з'ясував обставини, що мають
значення для справи, неправильно
застосував норми права, що регулюють
спірні правовідносини, що призвело до
неправильного вирішення справи і
відповідно до ст.202 КАС України є
підставою для скасування с постанови
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Орджонікідзе Дніпропетровської
області задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 22
квітня 2013 року у справі № 804/5077/13-а
скасувати.

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління
державної виконавчої служби Головного
Управління юстиції у
Дніпропетровській області, пов'язані з
винесенням постанови про накладення
штрафу ВП №34099584 від 15.03.2013.

Визнати незаконною та скасувати
постанову ВП №34099584 від 15.03.2013 про
накладення штрафу за невиконання
рішення суду.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко