Справа № П/811/404/14
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2014-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

18 квітня 2014 року
Справа № П/811/404/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд, у складі судді
Хилько Л.І., розглянувши в порядку
письмового провадження в залі суду в м.
Кіровограді адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (по тексту-позивач) до
Світловодської об'єднаної держаної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області (по
тексту-відповідач) про визнання
протиправним і скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення відповідача від 06
вересня 2013 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на суму загальну
суму 28 144,46 грн., в тому числі: за
основним платежем - 22 515,57 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 5628,89
грн.. В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач зазначив, що
відповідачем, згідно з п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75
Податкового кодексу України, проведена
документальна планова виїзна
перевірка за період з 01.07.2010 року по
31.12.2012 року. За наслідками перевірки
було складено акт від 22.08.2013 року за
№51/1710-.

06.09.2013 року прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на доходи фізичних осіб на
суму 28 144,46 грн., в тому числі: за
основним платежем - 22 515,57 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 5
628,89 грн.

На підставі ст.56 Податкового кодексу
України рішення оскаржено до Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області, проте
рішенням про результати розгляду
скарги від 11.12.2013 року залишено без
змін.

На думку позивача, податкове
повідомлення-рішення № від 06.09.2013
р. прийнято в порушення вимог
податкового законодавства , підлягає
визнанню протиправним та скасуванню.

В судовому засіданні 18.04.2014 року
представник позивача підтримав
заявлені вимоги, просив їх
задовольнити.

Водночас, представником позивача
подано заяву про подальший розгляд
справи в порядку письмового
провадження (а.с.214 т.2).

Відповідачем позовні вимоги не
визнано, подано заперечення та
зазначено, що позивачем, у порушення
вимог п.п.139.1.6 п.139.1 ст.139, п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України, завищено
склад задекларованих валових витрат на
загальну суму 251087 грн., у т.ч. за період з
01.04.2011 по 31.12.2011 р. - 60803 грн., за 2012 рік -
190284грн.. Перевіркою правильності
визначення суми чистого доходу
встановлено заниження на загальну суму
147588 грн., в тому числі за 9 місяців 2011р. -
на суму 9297 грн., за 2012 - на 138291 грн.. Таким
чином, за результатами документальної
перевірки позивача донараховано
податок на доходи фізичних осіб за
перевіряємий період в сумі 22515 грн. 57
коп., у т.ч. з 01.04.2011 по 31.12.2011 - 1 394,55 грн.,
2012 рік -21 121,02 грн. /а.с.58-60 т.1/.

Представник відповідача в судове
засідання 18.04.2014 року не прибув, проте
подав клопотання про слухання справи
за його відсутності (а.с.213 т.2).

Згідно ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Отже, згідно вимог ч.6 ст.128 КАС, справа
розглянута в порядку письмового
провадження.

Дослідивши подані сторонами документи
і матеріали, всебічно й повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до наступних
висновків.

Частина друга статті 19 Конституції
України чітко вказує, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

- на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

- з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

- обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

- безсторонньо (неупереджено);

- добросовісно;

- розсудливо;

- з дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації;

- пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

- з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

- своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідач є суб'єктом владних
повноважень, рішення якого оскаржено.

Позивач зареєстрований 19.06.06 р. як
фізична особа-підприємець, надає
послуги з перевезення пасажирів і
небезпечних вантажів автомобільним
транспортом (а.с.7-8 т.1).

Судом встановлено, що на підставі
п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, ст.77 Податкового
кодексу України та відповідно до
плану-графіка проведення планових
перевірок, у позивача проведено
документальну планову виїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 року по
31.12.2012 року.

Перевірка проведена з 02.08.2013 по 15.08.2013 р.,
по закінченню якої 22.08.2013 р. складено
акт №51/1710- з висновків якого
вбачається, що за результатами
проведеної перевірки було встановлено
порушення: п.177.2, 177.4 ст.177, п.п.139.1.6 п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України -
донараховано податок з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності на загальну суму 22 515,57 грн.,
в т.ч.: з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року - 1 394,55
грн., за 2012 рік - 21 121,02 грн.;

- ст.9 Закону України від 22.12.94 №320/94-ВР
"Про державний реєстр фізичних осіб
платників податків та інших
обов'язкових платежів" (з змінами і
доповненнями), Порядку заповнення та
подання податковими агентами
податкового розрахунку сум доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, і сум утриманого з
них податку, затвердженого наказом ДПА
України від 29.09.03 р. №451 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22.10.03 р. за №960/8281, пп."б"
п.176.2 ст. 176 ПК України, Порядку
заповнення та подання податковими
агентами податкового розрахунку сум
доходу, нарахованого (сплаченого) на
користь платників податку, і сум
утриманого з них податку,
затвердженого наказом ДПА України від
24.12.10 р. №1020 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 13.01.11 р. за
№46/18784 (із змінами та доповненнями), в
частині несвоєчасного відображення
сум виплаченого доходу на користь ФОП
ОСОБА_2 (РНОК ПП 0) упродовж 2012 року
(а.с.9-43 т.1).

06.09.13 р., на підставі акта перевірки
№51/1710-, відповідачем винесено
податкове повідомлення-рішення №
про збільшення грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб в
сумі 22515,57 грн. основного платежу, 5628,89
грн. штрафної санкції (а.с.44 т.1).

Позивачем оскаржено рішення до
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській обл., яке своїм
рішенням від 11.12.2013 р. №6001/10/11-28-10-01-08
скаргу позивача залишив без
задоволення, податкове
повідомлення-рішення № від 06.09.2013
р. - без змін (а.с.45-49 т.1).

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить із
наступних фактичних обставин.

Встановлено, що у період за який
встановлено порушення (з 01.04.11 по 31.12.12
р.) позивач був на загальній системі
оподаткування та здійснював наступні
види діяльності:

- пасажирський наземний транспорт
міського та приміського сполучення;

- технічне обслуговування ремонт
автотранспортних засобів.

Позивач надавав послуги з перевезення
пасажирів автобусними маршрутами
громадського користування за тарифами,
встановленими уповноваженим на це
органами і на пільгових умовах.

30.08.11 р. Міністерством транспорту та
зв'язку України позивачу видано
ліцензію та дозволено виконувати
внутрішні перевезення пасажирів
автобусами (а.с.8 т.1).

Як зазначено в акті перевірки позивача,
згідно даних платника станом на 31.12.2011
р. рахується дебіторська
заборгованість Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Світловодської
міської ради за надані позивачем
послуги з перевезення пільгової
категорії громадян у сумі 45777,59 грн.,
станом на 31.12.2012 р. у сумі 95596,01 грн..
Всього за 2011 рік на розрахунковий
рахунок позивача надійшли
компенсаційні виплати за пільгові
перевезення на загальну суму 126632 грн.,
за 2012 рік - 276032,58 грн. Частка
дебіторської заборгованості від
загальної перерахованої (отриманої
платником податків) суми становить: за
2011 рік - 36,15%, за 2012 рік - 34,632 %.

Відповідно до наданих на перевірку
первинних документів (накладних на
отримання паливно-мастильних
матеріалів, подорожніх листів,
заборних відомостей газу) упродовж
грудня 2011 року позивачем використано
газ для заправки транспортних засобів
на загальну суму 7080,80 грн., за 2012 рік -
156854,50 грн.. Частка використаного газу,
що включена в суму дебіторської
заборгованості, становить 2559,71 грн. за
2011 рік та 54321,85 грн. за 2012 рік, яку
платником податків віднесено до складу
валових витрат за вказані періоди під
недоотриманий дохід, чим порушено
вимоги п.177.4 ст. 177 ПК України. Надані на
перевірку позивачем подорожні
(дорожні) листи оформлені не належним
чином, а саме: неможливо встановити
(відсутній запис) залишки пального при
виїзді та при поверненні транспортного
засобу, відсутні дані щодо витрат
паливно-мастильних матеріалів
(дизельного пального) за нормою та
фактичними витратами. Згідно наданих
на перевірку заборних відомостей у
подорожніх (дорожніх) листах
вказувалась лише фактична заправка
транспортного засобу у рейсі.

Таким чином, у зв'язку з неналежним
оформленням подорожних (дорожніх)
листів і відсутності факту наявного
використання пального, перевіркою
встановлено завищення складу валових
витрат на загальну суму 96461 грн. за 2012
рік, чим порушено п.177.2, п.177.4 ст.177 ПК
України.

У відповідності з п.177.2 ст.177
Податкового кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи
-підприємця.

Відповідно до п. 177.3 ст. 177 Податкового
кодексу України, для фізичної
особи-підприємця, зареєстрованого як
платник податку на додану вартість, не
включаються до витрат і доходу суми
податку на додану вартість, що входять
до ціни придбаних або проданих товарів
(робіт, послуг).

Згідно вимог п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України, до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України, витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140. статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно вимог п. 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг складається з витрат,
прямо пов'язаних з виробництвом таких
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг.

Згідно до п. 177.10 ст. 177 Податкового
кодексу України, фізичні
особи-підприємці зобов'язані вести
Книгу обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару. Форма Книги обліку
доходів і витрат та порядок її ведення
визначаються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує, державну
податкову і митну політику.

Відповідно п.4 Порядку ведення книги
обліку доходів платників єдиного
податку першої і другої груп та
платників єдиного податку третьої
групи, які не є платниками податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
15.12.2011 р. №1637, у Книзі відображається
фактично отримана сума доходу від
провадження діяльності із сумарним
підсумком за місяць, квартал, рік. У
разі необхідності реєстрації нової
Книги протягом податкового (звітного)
періоду записи в ній продовжуються
наростаючим підсумком, а попередня
Книга залишається у платника податку.

Позивачем було надано на перевірку
належним чином оформлені первинні
документи (накладні) на придбання газу
та книгу обліку доходів і витрат
платників податку, тобто витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності, були документально
підтверджені.

Судом встановлено, що для визначення
результатів власної підприємницької
діяльності позивач від Книгу обліку
доходів і витрат, яка зареєстрована в
податковому органі. Дані Книги обліку
доходів і витрат відповідають даним
податкових декларацій про майновий
стан та доходи за 2011-2012 роки та
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб. Для
здійснення заправки транспортних
засобів (далі - ТЗ) паливно-мастильними
матеріалами (далі - ПММ) позивачем
укладено договори поставки. Первинні
документи надано в ході розгляду
справи (а.с.63-67, 88-250 т.1, а.с.1-208 т.2).

На думку суду відповідач безпідставно
визначив дебіторську заборгованість
як недоотриманий дохід.

Що стосується доводів відповідача в
частині неналежного оформлення
подорожніх листів, то в даному випадку
суд зазначає. В акті перевірки
відповідачем зазначено, що згідно
Правил перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні
(наказ Мінтранспорту України від 14.10.97
р. №363), подорожній лист - первинний
документ про облік вантажних
автомобільних перевезень, що всебічно
характеризує роботу автомобіля і водія
з моменту їх виїзду з
автотранспортного підприємства і до
повернення на підприємство. Проте, на
думку суду, відповідач дійшов
помилково висновку, оскільки дані
Правила взагалі не містять поняття
подорожній (дорожній) лист, а
визначають права, обов'язкита
відповідальність власників
автомобільного транспорту -
Перевізників та вантажовідправників і
вантажоодержувачів - Замовників.

Стосовно посилання на Інструкції "Про
порядок виготовлення, зберігання,
застосування єдиної первинної
транспортної документації для
перевезення вантажів автомобільним
транспортом та обліку транспортної
роботи", затверджена спільним наказом
Міністерства статистики України,
Міністерства транспорту України від
07.08.96 №228/253, то даний наказ втратив
чинність.

Надані позивачем копії дорожніх листів
мають всі обов'язкові відмітки, а тому
суд приходить до висновку про їх
оформлення належним чином (а.с.212-250 т.1,
а.с.1-208 т.2).

В акті перевірки також вказано, що
позивач, в порушення п.п.139.1.6 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, відніс до
складу валових витрат суми податку на
додану вартість, включені до ціни
придбання товарно-матеріальних
цінностей, на загальну суму 26906,0 грн., у
т.ч. за грудень 2011 р. - на суму 1434,0 грн., за
2012 р. - на суму 25472,0 грн..

Відповідно до п. 139.1.6 ст. 139 Податкового
кодексу України, не включаються до
складу витрат суми податку на прибуток,
а також податків, установлених пунктом
153.3 статті 153 та статтею 160 цього
Кодексу; податку на додану вартість,
включеного до ціни товару (роботи,
послуги), що придбаваються платником
податку для виробничого або
невиробничого використання, податків
на доходи фізичних осіб, які
відраховуються із сум виплат таких
доходів згідно з розділом IV цього
Кодексу.

Для платників податку, які не
зареєстровані як платники податку на
додану вартість, до складу витрат
входять суми податків на додану
вартість, сплачених у складі ціни
придбання товарів, робіт, послуг,
вартість яких належить до витрат
такого платника податку.

У разі якщо платник податку,
зареєстрований як платник податку на
додану вартість, одночасно проводить
операції з продажу товарів (виконання
робіт, надання послуг), що
оподатковуються податком на додану
вартість та звільнені від
оподаткування або не є об'єктом
оподаткування таким податком, податок
на додану вартість, сплачений у складі
витрат на придбання товарів, робіт,
послуг, які входять до складу витрат, та
основних засобів і нематеріальних
активів, що підлягають амортизації,
включається відповідно до витрат або
вартість відповідного об'єкта основних
засобів чи нематеріального активу
збільшується на суму, що не включена до
податкового кредиту такого платника
податку згідно з розділом V цього
Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позивач
правомірно включив до складу витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток ПДВ
у сумі 26906,0 грн.. у т.ч. за грудень 2011 р. -
на суму 1434,0 грн. та за 2012 рік - на суму 25
472,0 грн., сплачений у складі витрат на
придбання товарів (паливно-мастильних
матеріалів) та не включений до
податкового кредиту для використання
таких товарів в операціях, що звільнені
від оподаткування або не є об'єктом
оподаткування ПДВ.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За змістом зазначеної норми, при
розгляді судом спору щодо
неправомірності рішення органу
державної податкової служби, яким
платнику податків визначено грошове
зобов'язання, презумується
добросовісність платника податків,
якщо зазначеним органом не доведено
інше. Всупереч ст.71 КАС України
відповідач не надав суду доказів в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються заперечення, не довів
правомірності прийнятого податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст.71, 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від 06
вересня 2013 року № .

Стягнути з державного бюджету на
користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (код НОМЕР_2) судові витрати по
справі, що складаються із судового
збору в сумі 182 грн. 70 коп..

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та строки, передбачені ст. 254
КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня її оголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається в 10-денний строк з
дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Л.І. Хилько