Справа № 807/667/14
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

09 квітня 2014 рокум. Ужгород№ 807/667/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Луцович М.М.

при секретарі судового засідання -
Симканич Ю.В.

з участю представника позивача - Бондар
С.М.,

представника відповідача - Стасишина
І.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Закарпатського
окружного адміністративного суду
адміністративну справу за позовною
заявою Управління Пенсійного фонду
України у Свалявському районі
Закарпатської області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Свалявському
районі Закарпатської області про
стягнення заборгованості в сумі 438,81
грн., -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України у
Свалявському районі Закарпатської
області звернулося до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Свалявському
районі про стягнення заборгованості по
відшкодуванню суми допомоги на
поховання, сім'ям померлих або особам,
які здійснили поховання осіб, які
отримували пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання в тому числі суму
поштового збору у розмірі 438,81 грн..

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що відповідачу було
направлено акти щомісячної звірки по
особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за лютий 2013 року до якого
була включена сума допомоги на
поховання особи, яка отримувала пенсію
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання у розмірі
136,44 грн., та за травень 2013 року до якого
була включена сума допомоги на
поховання особи, яка отримувала пенсію
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання у розмірі
300,00 грн. та 2 грн.37 коп. витрати з
доставки пенсії, які не були прийняті
до заліку Фондом, чим порушено право
органу Пенсійного фонду на
відшкодування зазначених пенсійних
виплат.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, просила позов
задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні
заперечив проти позову та просив у
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю з мотивів наведених у
письмових запереченнях (а.с.32-35).

Вислухавши у судовому засіданні
представників сторін, дослідивши та
оцінивши надані докази за своїм
внутрішнім переконанням, суд встановив
наступне.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Управлінням
Пенсійного фонду України в
Свалявському районі Закарпатської
області була виплачена допомога на
поховання членам сім'ї померлої ОСОБА_3
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджено свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_1 від 12.02.2013р. в сумі 136 грн. 44
коп. та ОСОБА_4 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
що підтверджено свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_2 від 25.05.2013р. в сумі 302 грн.37
коп.

Судом встановлено, що сторонами було
підписано акт щомісячної звірки по
особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за лютий, травень 2013 року
та таблиця розбіжностей до інформації
про відшкодування витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за лютий, травень 2013 року.
Відповідачем підписані зазначений акт
та таблиця розбіжностей, але не
прийнято до заліку суми витрат на
виплату допомоги на поховання,
оскільки смерть потерпілого не
пов'язана із страховим випадком
державного соціального страхування.

Статтею 1 Закону Основи законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від 14
січня 1998 року № 16/98-ВР (надалі - Закон №
16/98) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Закону № 16/98
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Статтею 25 Закону № 16/98 перелічені види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням. Усі
види страхування, крім медичного,
включають в себе допомогу на поховання.
Так, зокрема, до пенсійного страхування
входить допомога на поховання
пенсіонерів; до страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, -
допомога на поховання (крім поховання
пенсіонерів, безробітних та осіб, які
померли від нещасного випадку на
виробництві); до страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання - допомога
на поховання осіб, які померли
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року № 1105-XIV (надалі - Закон
№ 1105) закріплено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України зобов'язаний
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Відповідно до статті 21 Закону № 1105 у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку, зокрема,
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні;
організувати поховання померлого,
відшкодувати вартість пов'язаних з цим
ритуальних послуг відповідно до
місцевих умов.

Пунктом 8 статті 34 Закону № 1105
передбачено, що у разі смерті
потерпілого від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд соціального страхування від
нещасних випадків згідно з порядком,
визначеним Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 11 липня 2001 року № 826 затверджено
Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання (надалі -
Порядок № 826). Зазначеним Порядком
врегульовано питання проведення
Фондом соціального страхування від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання витрат
страхувальнику або сім'ї
застрахованого, чи іншій особі, яка
здійснювала поховання потерпілого у
разі його смерті від нещасного випадку
на виробництві або професійного
захворювання, на організацію поховання
та пов'язаних з цим ритуальних послуг.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 826
витрати на поховання провадяться у
разі смерті потерпілого, що настала за
обставин, за яких настає страховий
випадок державного соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких визначено
Кабінетом Міністрів України. Пунктом 5
Порядку № 826 закріплено, що організація
поховання працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником.

Перелік обставин, за яких настає
страховий випадок державного
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання закріплений у Порядку
проведення розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 30 листопада 2011
року № 1232 (надалі - Порядок № 1232).

Згідно з абзацами 1, 2 частини 9 статті 34
Закону № 1105 у разі смерті потерпілого
суми страхових виплат особам, які мають
на це право, визначаються із
середньомісячного заробітку
потерпілого за вирахуванням частки,
яка припадала на потерпілого та
працездатних осіб, що перебували на
його утриманні, але не мали права на ці
виплати. У разі смерті потерпілого,
який одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у статті 33 цього
Закону, визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
статтею 29 цього Закону. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Зі змісту частини 4 статті 26 Закону №
16/98, частини 2 статті 24 Закону № 1105
вбачається: якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналіз норм Закону № 1105-XIV, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини 8
статті 34 цього Закону, дає підстави
вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Суд зазначає, що положення пункту 4
Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
постановою Правління Пенсійного фонду
України та Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 4 березня 2003
року № 5-4/4, яким зобов'язано Фонд
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на допомогу на поховання сім'ї
померлого або особі, яка здійснила
поховання особи, котра отримувала
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, суперечить положенням
Закону № 1105. Так, зокрема, стаття 21
Закону № 1105 пов'язує виникнення такого
обов'язку у Фонду зі смертю працівника,
а не з отриманням померлим, який не
працював, зазначених вище пенсій.

Суд зазначає, що причинний зв'язок
смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів. Документів, які б свідчили
про причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 від нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, позивачем суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Таким чином, на підставі
вищевикладеного, вбачається, що смерть
потерпілих сталася не від нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, а отже не
підпадає під дію пункту 8 статті 34
Закону № 1105, а тим самим не має
прийматися до заліку та
відшкодовуватися Фондом.

Отже, суд дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
відшкодування понесених витрат на
поховання зазначених осіб за рахунок
Фонду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Управління
Пенсійного фонду України в
Свалявському районі Закарпатської
області не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 8, 9, 12, 17, 19, 158, 159, 160-163, 167
Кодексу Адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України у
Свалявському районі Закарпатської
області - відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Апеляційна
скарга подається через Закарпатський
окружний адміністративний суд з
одночасним надсиланням її копії до
суду апеляційної інстанції. У випадках,
встановлених статтею 167 частиною 4 КАС
України десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду. У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

.

СуддяМ.М. Луцович