Справа № 872/12104/13
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 лютого 2014 рокусправа № 804/5270/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дурасової Ю.В.

суддів: Проценко
О.А. Туркіної Л.П.

за участю секретаря судового
засідання: Комар Н.В.

представника позивача: Держируки
Володимира Григоровича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби Дніпропетровської області,
правонаступником якої є Державна
податкова інспекція в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2013 р.

у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Поток 1731"
до Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби Дніпропетровської області про
визнання нечинним та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби Дніпропетровської області про
визнання нечинним та скасування
податкових повідомлень-рішень. Просив
визнати нечинними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
20.03.2013 року № та № , якими
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток та з податку на
додану вартість. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що позивач сформував
податковий кредит за господарськими
операціями з ТОВ «Шоковіта», ПНВП
«Техніка», ТОВ «Дидактика», ПП «Екоскан
Сервіс», ТОВ «Лігран», правомірно
включив до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток
підприємств звітного податкового
періоду відповідні суми витрат за
господарськими операціями з цими
контрагентами, однак податковий орган
при перевірці зробив висновок про
нікчемність правочинів з цими
контрагентами у ТОВ «Шоковіта» та ТОВ
«Лігран», хоча господарські операції
підтверджені первинними документами,
які були надані до перевірки.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
червня 2013 року даний позов
задоволений. Визнано протиправними та
скасовані оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Свою позицію суд першої інстанції
обґрунтував тим, що в судовому
засіданні знайшов підтвердження факт
реальності господарських операцій між
позивачем та його контрагентами.

Не погодившись з даним рішенням суду
представник відповідача (податкового
органу) подав апеляційну скаргу. В
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову. Зазначає, що судом
першої інстанції не повно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, постанову прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Посилається на
те, що актом перевірки зафіксовані
порушення п. 138.8, ст. 138 та пп. 139.1. ст. 139, п.
144.1 ст. 144, 146.12 ст. 146 ПКУ - завищено
витрати на придбання послуг у ТОВ
«Шоковіта» та ТОВ «Лігран», в 4 кварталі
2011 року на суму 164639грн., в І кварталі 2012
року на суму 134478грн., в ІІ кварталі 2012
року на суму 935211грн., в ІІІ кварталі 2012
року на суму 97749грн., в результаті чого
знижено податок на прибуток в 4
кварталі 2011 року на суму 37867грн, в І
кварталі 2012 року на суму 28240грн., в ІІ
кварталі 2012 року на суму 196394грн., в ІІІ
кварталі 2012 року на суму 20527грн. Згідно
податкової звітності у ТОВ «Шоковіта»
відсутні виробниче обладнання,
складські та торгівельні приміщення,
транспорт та торгівельне обладнання,
сировина, матеріали для здійснення
основної діяльності. Згідно штатного
розкладу кількість працівників на
підприємстві складав є 10 осіб. ТОВ
«Лігран» має 14 стан - визнано банкрутом.
Отже правочини укладенні без мети
реального настання правових наслідків,
з метою зниження об'єкту
оподаткування., несплати податків.
Також просив замінити відповідача у
зв'язку з реорганізацією -
правонаступником Державною податковою
інспекцією в Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача зазначив, що
вважає рішення суду законним та
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
безпідставною. Зазначає, що судом
першої інстанції проведено аналіз
первинних документів, вони не
викликають сумнів щодо їх
достовірності та підтверджують
здійснення господарських операцій;
порушення контрагентами податкового
законодавства не повинно впливати на
права та обов'язки позивача. Вважає, що
податковий орган зробив помилковий
висновок про нікчемність правочинів
між позивачем та його контрагентами,
тому апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

В судовому засіданні представник
позивача проти апеляційної скарги
заперечив, вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим, а
апеляційну скаргу безпідставною. Суду
надані пояснення, аналогічні видаленим
в запереченнях, проти апеляційної
скарги (викладено вище). Просить в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

В судове засідання представник
відповідача (податкового органу) не
з'явився, про час і місце судового
засідання повідомлений належним чином.

Судом першої інстанції встановлено, що
в період з 01.09.2012 року по 31.09.2012 року
податковим органом проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Шоковіта»,
ПНВП «Техніка», ТОВ «Дидактика», ПП
«Екоскан Сервіс», ТОВ «Лігран». За
результатами перевірки складено акт,
актом перевірки зафіксовані порушення
п. 138.8, ст. 138 та пп. 139.1. ст. 139, п. 144.1 ст. 144,
146.12 ст. 146 ПКУ - завищено витрати на
придбання послуг у ТОВ «Шоковіта» та
ТОВ «Лігран», в 4 кварталі 2011 року на
суму 164639грн., в І кварталі 2012 року на
суму 134478грн., в ІІ кварталі 2012 року на
суму 935211грн., в ІІІ кварталі 2012 року на
суму 97749грн., в результаті чого знижено
податок на прибуток в 4 кварталі 2011 року
на суму 37867грн, в І кварталі 2012 року на
суму 28240грн., в ІІ кварталі 2012 року на
суму 196394грн., в ІІІ кварталі 2012 року на
суму 20527грн. На підставі акту перевірки
винесені податкові
повідомлення-рішення (а.с. 46, 47) від
20.03.2013 року форми «Р» № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
344319,50грн. (основний платіж 283029, штрафні
санкції 61290грн.), а також податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №,
яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 333018,75грн. (основний
платіж 266415, штрафні санкції 66603грн.).

Колегія суддів апеляційної інстанції
встановила, що при вирішенні справи
судом першої інстанції до даних
правовідносин правильно застосовані
норми Конституції України,
Податкового кодексу України, ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність».

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Таким чином
уповноважені державою органи не можуть
на власний розсуд ухилятися від
реалізації наданих їм повноважень, але
й не мають права виходити за межі,
встановлені законодавством.

В порядку ст. 198 (п.198.3) Податкового
кодексу України, який набув чинності з
01.01.2011 року, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених ст.. 39 ПКУ, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 ПКУ, протягом такого звітного
періоду у зв'язую з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності.

Згідно п.198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В силу пп. 139.1.9 ст. 139 ПКУ, не включаються
до складу витрат, зокрема, витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Матеріалами справи підтверджено,
що позивач сформував витрати та
податковий кредит на підставі належно
оформлених первинних документів
бухгалтерського обліку та податкової
звітності, а саме: договорів про
надання транспортних послуг з ТОВ
«Шоковіта» та ТОВ «Лігран», актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
до цих договорів, договорів
купівлі-продажу з ПНВП «Техніка», ТОВ
«Дидактика», ПП «Екоскан Сервіс» та
специфікацій, до них, видаткових та
податкових накладних, банківських
виписок щодо оплати за надані послуги
та отриманий товар (а.с. 61-257).

При цьому податковим органом не
заперечувалося, що при оформленні
податкових накладних були дотримані
вимоги ст.. 201 ПКУ, а первинні документи
відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність». Також податковим органом
не заперечувалося використання
позивачем у межах господарської
діяльності товару, отриманого за
договорами купівлі-продажу з , ПНВП
«Техніка», ТОВ «Дидактика», ПП «Екоскан
Сервіс», а навпаки в акті перевірки
№786/22-1/34916161 від 25.02.2013 року
зазначається, що позивач не є кінцевим
споживачем придбаних товарів та
наводиться перелік контрагентів
позивача, яким був реалізований цей
товар. .

На думку колегії суддів
апеляційної інстанції, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що податкове законодавство
не ставить в залежність податковий
облік платника податків від інших осіб,
від фактичної сплати його
контрагентами податків до бюджету, від
знаходження постачальника за
юридичною адресою, а також від його
господарських або виробничих
можливостей. При цьому, питання
віднесення певних сум до складу витрат
чи податкового кредиту не залежить від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.
Натомість, у разі, якщо такі особи не
виконали свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо таких осіб.

Надані первинні документи
відповідають вимогам ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність», мають всі необхідні
реквізити (печатки підприємств,
підписи уповноважених осіб) отже ці
первинні документи є такими, які
підлягають обов'язковому врахуванню як
в бухгалтерському, так і в податковому
обліку.

На думку колегії суддів апеляційної
інстанції, суд першої інстанції
аналізуючи обставини справи та норми
ст. 198 ПКУ (п. 198.2, п. 198.3, п. 198,1), ст. 138 (п.
138.4), ст. 139 (п. 139.1.9) прийшов до
правильного висновку, що позивач має
право на відображення господарських
операцій у податковому обліку.
Необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів/послуг сум
податку на додану вартість є сам факт
придбання таких товарів та послуг з
метою їх подальшого використання у
власній господарській діяльності / або
подальшій реалізації.

Колегія суддів апеляційної інстанції,
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильної думки, що висновок
податкового органу про нікчемність
правочину, який на думку податкового
органу вчинений з метою, що суперечить
інтересам держави та порушує публічний
порядок не може бути беззаперечним
доказом такої нікчемності, а повинен
доводитися в судовому порядку шляхом
подання відповідного позову на
виконання законодавчо визначених
повноважень.

Таким чином, на думку колегії суддів
апеляційної інстанції, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про скасування спірних
податкових повідомлень-рішень.

Отже, суд першої інстанції не допустив
порушення норм матеріального та
процесуального права, повно та
всебічно дослідив матеріали та
обставини справи, правильно встановив
характер спірних правовідносин і для
їх вирішення правильно застосував
норми матеріального права.

Колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що в межах апеляційної скарги
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись п. 1 ч.1. ст. 198, ст. 200, 205, 206
КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби Дніпропетровської області,
правонаступником якої є Державна
податкова інспекція в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
21 червня 2013 р. у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Поток 1731" до
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Державної податкової
служби Дніпропетровської області про
визнання нечинним та скасування
податкових повідомлень-рішень -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили
з моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та
ч.5 ст. 254 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 11.03.2014
року

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
О.А. Проценко

Суддя:
Л.П. Туркіна