Справа № 2-а-13666/08/0470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/59384/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Карася О.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
березня 2009 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16 грудня 2010 року

у справі № 2-а-13666/08/0470

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська

про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19 березня 2009 року, залишеною
без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16 грудня 2010 року, позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3; позивач) до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська (далі - ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська;
відповідач) задоволено. Визнано
неправомірними дії ДПІ у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська щодо
відмови у видачі Свідоцтва про сплату
єдиного податку ФОП ОСОБА_3 відповідно
до поданої заяви на право застосування
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності від 10 жовтня 2008
року. Зобов'язано ДПІ у Жовтневому
районі м.
Дніпропетровська видати Свідоцтво про
сплату єдиного податку
ФОП ОСОБА_3 відповідно до поданої
заяви на право застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності від 10 жовтня 2008 року.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постановлені у справі судові рішення
та прийняти нове - про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що 10 жовтня 2008
року ФОП ОСОБА_3 звернулась до ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
із заявою на право застосування
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності на 2009 рік.

В свою чергу, відповідачем листом №
52448/10/101-21 від 28 жовтня 2008 року
повідомлено позивача про залишення
поданої заяви без виконання з огляду на
те, що обраний вид діяльності
«Допоміжна діяльність у сфері
страхування та пенсійного
забезпечення (діяльність страхового
агента)» має певні обмеження для
суб'єктів підприємницької
діяльності-фізичних осіб.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Статтею 1 Указу Президента України від
03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Указ № 727/98) передбачено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується, в тому
числі, для фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і у
трудових відносинах з якими, включаючи
членів їх сімей, протягом року
перебуває не більше 10 осіб та обсяг
виручки яких від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік не
перевищує 500 тис. гривень.

Право суб'єктів малого
підприємництва-фізичних осіб
самостійно обирати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання Свідоцтва
про сплату єдиного податку обумовлено
статтею 2 Указу № 727/98.

За змістом частин 1, 2 статті 295
Господарського кодексу України
комерційне посередництво (агентська
діяльність) є підприємницькою
діяльністю, що полягає в наданні
комерційним агентом послуг суб'єктам
господарювання при здійсненні ними
господарської діяльності шляхом
посередництва від імені, в інтересах,
під контролем і за рахунок суб'єкта,
якого він представляє.

Комерційним агентом може бути
суб'єкт господарювання (громадянин або
юридична особа), який за повноваженням,
основаним на агентському договорі,
здійснює комерційне посередництво.

Частиною 7 статті 15 Закону України
від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про
страхування» визначено, що страховими
агентами є фізичні особи або юридичні
особи, які діють від імені та за
дорученням страховика і виконують
частину його страхової діяльності, а
саме: укладають договори страхування,
одержують страхові платежі, виконують
роботи, пов'язані із здійсненням
страхових виплат та страхових
відшкодувань. Страхові агенти є
представниками страховика і діють в
його інтересах за винагороду на
підставі договору доручення із
страховиком.

Відповідно до пункту 1 Положення про
порядок провадження діяльності
страховими посередниками,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 18 грудня 1996 року
№ 1523, агентська діяльність - це
діяльність суб'єктів підприємницької
діяльності, уповноважених діяти від
імені та на підставі доручення одного
або більше страховиків, щодо
рекламування, консультування,
пропонування страхувальникам
страхових послуг та проведення роботи,
пов'язаної з укладенням та виконанням
договорів страхування (підготовка і
укладення договорів страхування,
виконання робіт з обслуговування
договорів), у тому числі оформлення
всіх необхідних документів для
своєчасної виплати страхових сум або
страхового відшкодування, а також
здійснення цих виплат.

Аналіз наведених вище норм дає
підстави для висновку про відсутність
обмежень для суб'єктів підприємницької
діяльності-фізичних осіб мати статус
страхових агентів, а відтак у
податкового органу в розглядуваній
ситуації не було правових підстав для
відмови у видачі позивачу Свідоцтва
про сплату єдиного податку на 2009 рік.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
березня 2009 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 16 грудня 2010
року такими, що прийняті з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, а тому суд
касаційної інстанції не знаходить
підстав, які могли б призвести до їх
зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м.
Дніпропетровська відхилити, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
березня 2009 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 16 грудня 2010
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Карась О.В.

Моторний О.А.