Справа № 522/2705/14-а
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/479/14
Справа № 522/2705/14-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у
складі:

головуючого судді -Домусчі Л.В.

при секретарі -Герасименко Ю.С.

розглянувши матеріали
адміністративного позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Одеської міської ради, за
участю третьої особи-КП «Одеські
інженерні мережі» про визнання
незаконним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014р. позивачі звернулись
до Приморського районного суду м.Одеси
з адміністративним позовом до Одеської
міської ради, про визнання незаконним
та скасування рішення Одеської міської
ради № 3901 від 09.10.2013 року. «Про
затвердження правил з розміщення та
експлуатації телекомунікаційних мереж
на будівлях та спорудах у місті Одеса».

В процесу розгляду справи до участі
у справі залучено третю особу на боці
відповідача без самостійних вимог щодо
предмету спору - КП «Одеські інженерні
мережі»

В обґрунтування позовних вимог
позивачі зазначили, що вони є
співвласниками квартир у
багатоквартирних будинках, у зв'язку з
чим їм належить на праві спільної
сумісної власності приміщення
загального користування, які
розташовані у житловому будинку, а
також допоміжні приміщення, технічне
обладнання відповідно до закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» . Проте положення
Правил з розміщення та експлуатації
телекомунікаційних мереж на будівлях
та спорудах у місті Одесі, які
затверджені оскаржуємим рішенням
Одеської міської ради порушують їх
права, як співвласників будинків, у
яких розташовані їх квартири.

А саме позивачі не згодні з тим, що
до Об'єктів, на які також
розповсюджується ці Правила,
відносяться і будинки, які знаходяться
лише на обслуговуванні, до яких
відносяться їх будинки, які
обслуговуються КП «ЖКС «Черьомушкі»,
КП «ЖКС «Північний». Згідно з цими
Правилами уповноваженою особою
виступати від імені територіальної
громади представником власника та /або
балансоутримувача майна визначено КП
«Одеські інженерні мережі». Відповідно
до п.п.3.1., 3.4. Правил передбачено, що
право на використання Операторами
Об'єктів є укладений саме з КП «Одеські
інженерні мережі» Договір на
розміщення відповідних Єлементів для
проектування, будівництва,
модернізації, розміщення та їх
експлуатації . До того ж перелік цих
Елементів включається як додаток до
такого Договору та підлягає оплаті.
Таким чином цими правилами відповідач
наділив КП «Одеські інженерні мережі»
правом укладати договори на
користування їх майном (розміщення
Елементів) на платній основі та
отримувати від цього прибуток, який у
відповідності зі Статутом цього
підприємства не підлягає надходженню
на користь позивачів як співвласників
будинку, тобто Об'єкту.

Позивачі не давали Одеській міській
раді право на таке використання їх
майна, яке належить їм на праві
спільної власності.

Також відповідач цим рішенням надав
КП «Одеські інженерні мережі» право
нагляду у галузі телекомунікації
надавши п.9.1. повноваження привести всі
Елементи відповідно до цього
Положення незалежно від строку
встановлення відповідного обладнання,
та право на демонтаж таких
Елементів(п.9.4.), проте це протирічить
Законам України «Про телекомунікації»,
та «Про регулювання містобудівної
діяльності»,якими функції нагляду у
галузі надано НКРЗІ та ДАБК.

В судовому засіданні представник
позивачів повністю підтримав позовні
вимоги з підстав, викладених в позові,
та зазначив, що фактично цим рішенням
позивачі будуть змушені звузити вибір
послуг операторів телекомунікацій,
отримуючи тільки послуги тих
операторів, ким КП Одеські інженерні
мережі» надасть дозволи на
використання конструкцій їх будинку
при умові укладання з цим
підприємством відповідного оплатного
договору. Крім того оператори
телекомунікацій, які надають послуги у
їх будинках, не зможуть забезпечити
відповідно до ст..40 закону України «Про
телекомунікації» строк поновлення
послуг (1 доба), оскільки у разі
виконання ремонтних робіт оператор
буде змушений звертатись до КП
«Одеські інженерні мережі» для
отримання наряду на виконання
робіт(п.5.2.,5.3.). Також згідно розділу 7
правил Об'єкти можуть бути у будь-який
час за рішенням КП «Одеські інженерні
мережі» реконструйовані і при цьому
навіть не передбачається сповіщення
власників об'єкту.

Представник відповідача судовому
засіданні позовні вимоги не визнала та
просила відмовити у позові. При цьому
суду пояснила, що дія вказаних Правил
розповсюджується лише на майно, яке є
комунальною власністю та інші будинки
та споруди, які знаходяться на
обслуговуванні, а також в
господарському та оперативному
віданні у уповноважених відповідачем
юридичних осіб, в тому числі і на
будинок, який знаходиться на
обслуговуванні в КП «ЖК «СПІВНІЧНИЙ»,
де ОСОБА_1 є співвласником АДРЕСА_1 , та
в зв'язку з тим, що будинок ОСОБА_2
обслуговується ДУ №2 КЕВ м.Одеси, тому
ці правовідносини не розповсюджуються
на його будинок.

Представник третьої особи в
судовому засіданні також просила
відмовити у задоволенні позовних
вимог. При цьому також підтримала
пояснення представника позивача та
зазначила що під дію цих Правил не
підпадає будинок ОСОБА_2, а лише
тільки-будинок ОСОБА_1, який обслуговує
КП «ЖКС «ПІВНІЧНИЙ».

Заслухавши представників учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд вважає що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню
виходячи з слідкуючого.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_1 є співвласником
квартири АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про
право власності на житло від 18.10.1999р.
виданого згідно з розпорядженням №142259
від 18.10.1999р. (а.с.7).

Позивач ОСОБА_2 також є
співвласником квартири АДРЕСА_2 згідно
свідоцтв про право власності на житло
від 03.03.1998р. виданого відповідно до
розпорядження від 03.03.1998р. №119249 (а.с.9).

09.10.2013р. Одеською міською радою
винесено рішення №3901 «Про
затвердження правил з розміщення та
експлуатації телекомунікаційних мереж
на будівлях та спорудах у місті Одеса»,
яке оприлюднене в газету «Думська
площа» від 01.11.2013р.

Відповідно до п.2 зазначеного
рішення затверджені Правила з
розміщення та експлуатації
телекомунікаційних мереж на будівлях
та спорудах у місті Одеса (додаток 1).

Відповідно до преамбули ці Правила
розроблені у відповідності з п.п.31, 38 ч.1
ст.26, ч.1 ст. 30 Закону України «Про
місцеве самоврядування»,закону
України «Про телекомунікації», Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», Постанови
КМУ від 13.04.2011р. №461 та інших
нормативно-правових актів, які
регулюють порядок проектування,
будівництва, розміщення, прокладки,
установки, ремонту, а також
експлуатації телекомунікаційних
мереж.

Згідно загальних положень (розділ 2)
Правил вони розроблені для вирішення
певних задач. В тому числі і для
забезпечення порядку проектування,
будівництва, розміщення, прокладки,
установки, ремонту, експлуатації
Операторами Елементів на Об'єктах;
збільшення якості, розширення спектра
послуг та їх безпеки населенню м.Одеси
суб'єктами господарювання.

Пунктом 2.2. передбачено, що Правила
регламентують порядок проектування,
будівництва, розміщення, прокладки,
установки, ремонту, модернізації і
експлуатації Елементів, а також
взаємодію Операторів з територіальною
громадою м.Одеси в рамках діючого
законодавства. Також згідно п.2.3. ці
правила є обов'язковими для виконання
всіма Операторами, які розміщують
(проектують) або експлуатують Елементи
на Об'єктах.

Відповідно до п.3.1. Формою для
надання права на використання Об'єктів
для проектування, будівництва,
розміщення, модернізації і
експлуатації Елементів Операторами є
Договір на розміщення Елементів, який
заключається відповідно до п.3.2. між
Оператором та Підприємством.

Згідно зазначених Правил
встановлені слідуючи терміни:

Оператор-оператор або провайдер
телекомунікацій, оператор
фіксованого/мобільного зв'язку
,оператори та провайдери радіовещанія
ті телебачення, організації по наданню
інших послуг зв'язку, підрядчики
будівництва мереж, інші користувачі
Об'єктів або особа, яка їх представляє
згідно даних Правил, та яка здійснює
користування Об'єктами;

Підприємство- комунальне
підприємство «Одеські інженерні
мережі» юридична особа, уповноважена
Одеською міською радою виступати від
імені територіальної громади м.Одеси
представником власника і/або
балансоутримувача майна в рамках
встановлених повноважень, а також норм
і задач, передбачених цими Правилами;

Елемент -телекомунікаційні мережі,
базові станції, які складають елементи
телекомунікаційних або інших мереж,
технологічне обладнання, антени та їх
компоненти, елементи кріплень,
інженерні споруди, кабельні лінії
(господарство) Операторів, які
використовують Об'єкти;

Наряд на виконання робіт- документ
встановленої підприємством форми, який
надає право на виконання робіт на
Об'єктах, і в якому визначаються
відповідальні особи Оператора, тип
робіт, строк їх виконання та Об'єкти, на
які він видається;

Об'єкти - будівлі та споруди - майно
комунальної власності, житлові та
нежитлові будинки, приміщення,
котельні, мачти, антенно-мачтові
споруди, конструкції, інші споруди,
території, як такі що знаходяться на
обслуговуванні, в господарчому віданні
або оперативному управлінні
уповноважених Одеською міської радою
юридичних осіб і які використовуються
для розміщення та експлуатації
елементів телекомунікацій або
інженерних мереж;

Відповідно до статуту КП «Одеські
інженерні мережі» -є самостійною
юридичною особою (комунальним
комерційним унітарним підприємством),
уповноваженою Одеською міською радою
виступати від імені територіальної
громади представником власника або
балансоутримувача майна в межах
встановлених повноважень. Згідно п.2.2.
статуту предметом його діяльності є
здійснення контролю, ведення
реєстрації, обліку та моніторингу
використання об'єктів,розташованих на
території міста, земельних ділянках
для розміщення інженерних мереж,
систем і споруд, а також охоронних зон.
Що встановлюються відповідно до вимог
законодавства.

Рішенням Одеської міської ради від
09.10.2013р. №3901-VI передбачено надання
права на використання Об'єктів шляхом
укладання Договорів на розміщення
Елементів між КП ««Одеські інженерні
мережі» та операторами
телекомунікаційних мереж.

Судом встановлено, що житловий
будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі
та обслуговуванні КП «ЖКС «ПІВНІЧНИЙ»,
а будинок АДРЕСА_2 не знаходиться на
балансі КП «ЧЕРЬОМУШКИ», його
обслуговує ДУ №2 КЕВ м.Одеси.

Таким чином суд приходить до
висновку, що житловий будинок позивача
ОСОБА_1 відносяться до визначених цими
Правилами Об'єктів та які
використовуються для розміщення і
експлуатації Елементів
телекомунікацій або інженерних мереж.

Відповідно до ст. 1 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" в процесі приватизації
громадяни набувають право власності на
квартири та допоміжні приміщення
багатоквартирного будинку, які
призначені для забезпечення його
експлуатації та побутового
обслуговування мешканців будинку
(сходові клітини, вестибюлі, перехідні
шлюзи, позаквартирні коридори,
колясочні, кладові, сміттєкамери,
горища, підвали, шахти і машинні
відділення ліфтів, вентиляційні камери
та інші технічні приміщення).

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 10 вказаного
Закону власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і
зобов'язані брати участь у загальних
витратах, пов'язаних з утриманням
будинку і прибудинкової території
відповідно до своєї частки у майні
будинку. Допоміжні приміщення
(кладовки, сараї і т. ін.) передаються у
власність квартиронаймачів безоплатно
і окремо приватизації не підлягають.
Для забезпечення ефективного
використання приватизованих квартир
та управління ними власники квартир
(будинків) можуть створювати
товариства або об'єднання
індивідуальних власників квартир і
будинків. У багатоквартирному будинку,
квартири якого не повністю
приватизовані, між товариством
(об'єднанням) індивідуальних власників
квартир і власниками неприватизованих
квартир укладається угода про спільне
володіння будинком та дольову участь у
витратах на його утримання.

Отже, законом не передбачено, що
після приватизації квартир до
утворення зазначеного товариства чи
об'єднання допоміжні приміщення
залишаються у комунальній власності.

У зв'язку з цим суд не погоджується
з поясненнями представників третьої
особи щодо віднесення до Об'єктів
житлових будинків, в яких не створені
ОСББ.

Відповідно до частин другої,
третьої статті 10 Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", статті 1 Закону України "Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку" та Рішення
Конституційного Суду України N 4-рп/2004
від 02 березня 2004 року "Про офіційне
тлумачення положень статей 1, 10 Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" власники квартир
багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою.

Набуте фізичними особами право
власності на квартири державного
житлового фонду та належні до них
допоміжні та загальні приміщення є
непорушним, забезпечується державою і
захищається судом (ст. ст. 41, 55
Конституції України).

Відповідно до приписів статті 29
Закону України "Про планування і
забудову територій", частини 2 статті 10
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду", статті 19
Закону України "Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку", статті 369 Цивільного кодексу
України, встановлено, що розпорядження
майном, яке є у спільній сумісній
власності, здійснюється за згодою всіх
співвласників.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 92 Конституції
України передбачено, що виключно
законами визначаються, зокрема,
правовий режим власності.

Право власності - це врегульовані
законом суспільні відносини щодо
володіння, користування і
розпорядження майном. Право власності
в Україні охороняється законом.
Держава забезпечує стабільність
правовідносин власності.

У відповідності до статті 319
Цивільного кодексу України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 398 ЦК України передбачено,
що Право володіння виникає на підставі
договору з власником або особою, якій
майно було передане власником, а також
на інших підставах, встановлених
законом.

Стаття 10 Закону України "Про
архітектурну діяльність" передбачає,
що державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, місцевих
правил забудови населених пунктів,
вимог вихідних даних, а також з метою
захисту державою прав споживачів
будівельної продукції здійснюється в
установленому законодавством порядку
Державною архітектурно-будівельною
інспекцією України та її
територіальними органами.

Під належним дозволом слід розуміти
передбачений Законом України N 3038-VI
дозвільний документ (статті 35 - 37), що
дає право виконувати підготовчі та
будівельні роботи саме того об'єкту і
на тій земельній ділянці, яка передана
з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно
від категорії об'єкта будівництва
відповідний склад документації,
визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону
України N 687-XIV, отриманої відповідно до
статей 29, 31 Закону N 3038-VI, а також
будівельний паспорт та технічні умови,
отримані відповідно до статей 27, 30
зазначеного Закону.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 41 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" державний
архітектурно-будівельний контроль -
сукупність заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил
під час виконання підготовчих і
будівельних робіт. Державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Так, відповідно до частини шостої
статті 30 Закону склад, зміст, порядок
надання технічних умов та порядок
визначення вартості послуг з їх
надання визначаються відповідними
центральними органами виконавчої
влади.

Таким чином Законом «Про
регулювання містобудівної діяльності»
не передбачено регулювання та
отримання у органа місцевого
самоврядування відповідного дозволу
на виконання відповідних робіт, в тому
числі і для проектуванняё та отримання
технічних умов та нарядів на виконання
робіт у галузі телекомунікації.

Закон України "Про телекомунікації"
(далі - Закон) встановлює правову основу
діяльності у сфері телекомунікацій та
визначає повноваження держави щодо
управління та регулювання зазначеної
діяльності, а також права, обов'язки та
засади відповідальності фізичних і
юридичних осіб, які беруть участь у
даній діяльності або користуються
телекомунікаційними послугами.

Отже, Закон України "Про
телекомунікації" є спеціальним
законом, що регулює правовідносини з
надання телекомунікаційних послуг.

Саме на цей Закон в своєму рішенні
посилається відповідач.

Відносини у сфері телекомунікацій
також регулюються Правилами надання та
отримання телекомунікаційних послуг,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 09.08.2005 N 720 (далі -
Правила). (ст..44 ч.3 Закону).

Згідно ст.1 Закону України «Про
телекомунікації» визначені терміни:

оператор телекомунікацій - суб'єкт
господарювання, який має право на
здійснення діяльності у сфері
телекомунікацій із правом на технічне
обслуговування та експлуатацію
телекомунікаційних мереж;

провайдер телекомунікацій - суб'єкт
господарювання, який має право на
здійснення діяльності у сфері
телекомунікацій без права на технічне
обслуговування та експлуатацію
телекомунікаційних мереж і надання в
користування каналів електрозв'язку;

споживач телекомунікаційних послуг
(споживач) - юридична або фізична особа,
яка потребує, замовляє та/або отримує
телекомунікаційні послуги для власних
потреб;

телекомунікаційна мережа - комплекс
технічних засобів телекомунікацій та
споруд, призначених для маршрутизації,
комутації, передавання та/або
приймання знаків, сигналів, письмового
тексту, зображень та звуків або
повідомлень будь-якого роду по радіо,
проводових, оптичних чи інших
електромагнітних системах між
кінцевим обладнанням;

За статтею 2 цього Закону його
метою є забезпечення повсюдного
надання телекомунікаційних послуг
достатніх асортименту, обсягу та
якості шляхом обмеженого регулювання
ринкових відносин для сприяння
ефективному функціонуванню відкритого
і справедливого конкурентного ринку, в
тому числі за допомогою послуг, що
надаються у мережі Інтернет. Статтею 3
вказаного Закону передбачено, що
телекомунікації є невід'ємною частиною
виробничої та соціальної
інфраструктури України і призначені
для задоволення потреб фізичних та
юридичних осіб, органів державної
влади в телекомунікаційних послугах.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону
Державне управління у сфері
телекомунікацій здійснюють: Кабінет
Міністрів України; центральний орган
виконавчої влади в галузі зв'язку; інші
органи виконавчої влади відповідно до
закону.

Згідно із ст. 17, п. 4 ст. 18 Закону
України "Про телекомунікації" органом
державного регулювання у сфері
телекомунікації є Національна комісія,
яка здійснює державне регулювання у
сфері зв'язку та інформації.
Національна комісія здійснює
ліцензування та реєстрацію у сфері
надання телекомунікаційних послуг.

Також відповідно до п. 4 1 ст.18 цього
Закону НКРЗІ встановлює Правила
здійснення діяльності у сфері
телекомунікацій;

Відповідно до ч.6 ст.27 Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах своїх
повноважень зобов'язані створювати
сприятливі умови для функціонування
розвитку телекомунікаційних мереж
загального користування та
повноцінного надання
телекомунікаційних послуг.

Частиною 1 ст.28 передбачено, що
використання ресурсів
телекомунікаційних мереж загального
користування для потреб телебачення та
радіомовлення здійснюється на
договірних засадах відповідно до
законодавства.

Проектування, будівництво,
реконструкція і модернізація
телекомунікаційних мереж
регламентується Законом України "Про
телекомунікації".

Відповідно до зазначеного Закону
України технічні засоби
телекомунікацій це обладнання,
станційні та лінійні споруди,
призначені для утворення
телекомунікаційних мереж. Згідно зі
статтею 31 вказаного Закону проекти
будівництва, реконструкції та
модернізації телекомунікаційних мереж
підлягають експертизі у випадках і в
порядку, встановлених законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 31 Закону
суб'єкти господарювання, які
здійснюють будівництво
телекомунікаційних мереж загального
користування, можуть установлювати в
приміщеннях, що їм належать на правах
найму, телекомунікаційне обладнання,
використовувати дахи будинків і
технічні приміщення для встановлення
антен та необхідного обладнання на
підставі договору з власником
приміщення.

Аналізуючи затверджені
оскаржуємим рішенням Правила, суд
приходить до висновку, що для отримання
Оператором, який надіє відповідні
послуги позивачу, можливості провести
певні роботи , в тому числі і ремонті,
Оператору необхідно отримати в КП
«Одеські інженерні мережі» для
проектування: технічні умови
(передбачений строк 10 днів), розробити
робочий проект з відповідними
узгодженнями, та отримати наряд на
виконання цих робіт. При цьому ці
дозвільні документи надаються при
умові заключення Договору на
розміщення Елементів (у строк впродовж
5 днів).

Таким чином це протирічить
передбаченими ст. 40 Закону України «Про
телекомунікації» строку протягом
однієї доби для усунення оператором
пошкоджень телекомунікаційної мережі.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" (далі
- Закон) сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Відповідно до п. 5 ст. 16 Закону від
імені та в інтересах територіальних
громад права суб'єкта комунальної
власності здійснюють відповідні ради.

Сільські, селищі, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання (ст. 2

5 Закону).

Згідно п. 31 ст. 26 Закону «Про місцеве
самоврядування в Україні" до виключної
компетенції ради належить прийняття
рішення щодо :

прийняття рішень про передачу іншим
органам окремих повноважень щодо
управління майном, яке належить до
комунальної власності відповідної
територіальної громади, визначення меж
цих повноважень та умов їх здійснення;

Відповідно до вимог п. 38 ст. 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" до компетенції міських рад
входить надання відповідно до
законодавства згоди на розміщення на
території міста лише нових об'єктів,
сфера екологічного впливу діяльності
яких згідно з діючими нормативами
включає відповідну територію.

Відповідно до п. 44 ст. 26 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" до компетенції міських рад
входить тільки затвердження
відповідно до законодавства правил з
питань благоустрою території,
забезпечення в ньому чистоти і порядку,
торгівлі на ринках, додержання тиші в
громадських місцях, за порушення яких
передбачена адміністративна
відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на рухоме і
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, землю, природні
ресурси, підприємства, установи та
організації, в тому числі банки,
страхові товариства, а також пенсійні
фонди, частку в майні підприємств,
житловий фонд, нежитлові приміщення,
заклади культури, освіти, спорту,
охорони здоров'я, науки, соціального
обслуговування та інше майно і майнові
права, рухомі та нерухомі об'єкти,
визначені відповідно до закону як
об'єкти права комунальної власності, а
також кошти, отримані від їх
відчуження.

Згідно ч. 5 ст. 60 Закону органи
місцевого самоврядування від імені та
в інтересах територіальних громад
відповідно до закону здійснюють
правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
в тому числі виконують усі майнові
операції, можуть передавати об'єкти
права комунальної власності у постійне
або тимчасове користування юридичним
та фізичним особам, здавати їх в оренду,
продавати і купувати, використовувати
як заставу, вирішувати питання їхнього
відчуження, визначати в угодах та
договорах умови використання та
фінансування об'єктів, що
приватизуються та передаються у
користування і оренду.

Частиною 1 ст. 59 Закону визначено, що
рада приймає рішення (нормативні та
інші акти) в межах своїх повноважень .

Міська рада не є органом,
уповноваженим державою здійснювати
нагляд у сфері телекомунікацій та
державний архітектурно-будівельний
контроль відповідно до закону «Про
телекомунікації» та закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності».

Таким чином посилання відповідача
при прийнятті п.2 оскаржуємого рішення
на зазначені норми ст.26 Закону «Про
місцеве самоврядування» є
необґрунтованими та суперечить нормам
чинного законодавства.

Судом встановлено, що позивачі не
надавали відповідачу право на
розпорядження їх спільною сумісною
власністю.

Доказів щодо належності житлового
будинку, або їх частини, в яких позивач
ОСОБА_1 є співвласником квартири та
допоміжних приміщень в ньому, до
власності Одеської міської ради або
комунальної власності представником
відповідача суду не надано.

При цьому суд вважає безпідставними
доводи представників відповідача та
третьої особи, щодо права Одеської
міської ради розпоряджатися житловими
будинками, які знаходяться на
обслуговуванні в комунальних та інших
підприємствах Одеської міської ради,
але без підтверджуючих
правовстановлюючих документів щодо
комунальної власності.

Таким чином саме співвласникам
житлових багатоквартирних будинків,
якими в тому числі є і позивачі,
належить право на використання в них
для розміщення і експлуатації
елементів телекомунікацій або
інженерних мереж .

При цьому суд також погоджується з
доводами позивача щодо порушення його
прав розділом 7 відповідних Правил,
надавши КП «Одеські інженерні мережі»
без згоди співвласника житлового
будинку право на реконструкцію Об'єкта.

З урахуванням зазначеного суд
прийшов до висновку, що відповідач,
приймаючи спірне рішення в частині
затвердження Правил та з зобов'язанням
приведення всіх елементів незалежно
від строку їх встановлення відповідно
до цих Правил, порушив права позивача
ОСОБА_1

Акти органів та посадових осіб
місцевого самоврядування з мотивів
їхньої невідповідності Конституції
або законам України визнаються
незаконними в судовому порядку (ч. 10 ст.
59 Закону, ст. 144 Конституції України).

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Акт державного або іншого органу -
це юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин. Підставами для визнання акту
протиправним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Умовою визнання
акту протиправним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
позивача.

Таким чином нормою п.31 ст.26 Закону
встановлено право міської ради
передавати в управління тільки те
майно, яке належить до комунальної
власності.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновків про те, що у зв'язку з
набуттям позивачем ОСОБА_1 права
приватної власності на квартиру та
права спільної сумісної власності на
відповідні нежилі (допоміжні)
приміщення в житловому будинку, який
відноситься до Об'єктів, визначених
оскаржуємим рішенням, а за
Конституцією України право приватної
власності є непорушним, то таке рішення
не відповідає Конституції України та
підлягає скасуванню в частині 2
рішення №3901-VI від 09.10.2013р..

При цьому не підлягають
задоволенню позовні вимоги в частині
посилання позивача ОСОБА_2 на той факт,
що будинок, в якому він співвласник
квартири, знаходиться на
обслуговуванні в КП «ЖКС
«ЧЕРЕЬОМУШКИ», так як зазначене
спростовується довідкою КП «ЖКС
«ЧЕРЕЬОМУШКИ» від 21.03.14р. №531 про те, що
будинок АДРЕСА_2 не знаходиться у них на
обслуговуванні, а тому не підпадає під
поняття Об'єкт.

Не підлягають задоволенню і
посилання позивачів на необхідність
укладання договору оренди з органом
Одеської міської ради у разі
використання будинків комунальної
власності для встановлення і
експлуатацію телекомунікаційних мереж
.

Отже передача місць в будинках
комунальної власності для розміщення
телекомунікаційних мереж має
відбуватись за правилами сервітутів,
оскільки при встановлені сервітуту
майно не передається, а надається право
його обмеженого використання для
задоволення потреб, в даному випадку це
потреби суб'єктів господарювання для
надання телекомунікаційних послуг та
потреб фізичних осіб у
телекомунікаційних послугах.

Таким чином, твердження позивача
про те, що надання місць в будівлях
комунальної власності для розміщення в
них телекомунікаційних мереж повинно
здійснюватися лише на підставі
договорів оренди, є необґрунтованим та
безпідставним.

На підставі вищевикладеного та з
урахуванням позовних вимог суд вважає
необхідним задовольнити частково
позовні вимоги в частині визнання
незаконним ч.2 рішення Одеської міської
ради № 3901 від 09.10.2013 року. «Про
затвердження правил з розміщення та
експлуатації телекомунікаційних мереж
на будівлях та спорудах у місті Одеса»,
якою затверджені Правила з розміщення
та експлуатації телекомунікаційних
мереж на будівлях та спорудах у місті
Одеса (Додаток 1).

На підставі викладеного, керуючись
ст. 19, 41, Конституції України, ст.ст. 2, 11,
17, 19, 159, 160, 162, 163, 167, ,171 КАС України; ст.
6,10, 16, 26, 60 Закону України "Про місцеве
самоврядування", Закон України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», ст. 31 Закон України «Про
телекомунікації», ст.ст., 319,355, 368, 369,382
ЦК України, рішення Конституційного
суду України від 02.03.2004р. по справі
4РП/2004, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до Одеської міської ради, за
участю третьої особи-КП «Одеські
інженерні мережі» про визнання
незаконним та скасування рішення, -
задовольнити частково.

Визнати незаконним ч.2 рішення
Одеської міської ради № 3901 від 09.10.2013
року. «Про затвердження правил з
розміщення та експлуатації
телекомунікаційних мереж на будівлях
та спорудах у місті Одеса».

Скасувати ч.2 рішення Одеської
міської ради № 3901 від 09.10.2013 року. «Про
затвердження правил з розміщення та
експлуатації телекомунікаційних мереж
на будівлях та спорудах у місті Одеса».

В іншій частині позовних вимог
-відмовити.

Постанову може бути оскаржено до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Приморський районний суд м. Одеси
протягом 10-ти днів з дня її оголошення.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
суду апеляційної інстанції.

Суддя:
Л.В.
Домусчі

29.04.2014