Справа № 826/20702/13-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Клочкова
Суддя-доповідач: Чаку
У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Мєзєнцева Є.І., Старової
Н.Е.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 11 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Начальника Департаменту
охорони, нагляду і безпеки, режиму та
контролю за виконанням судових рішень
Державної пенітенціарної служби
України про зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач)
звернувся до суду з позовом до
начальника управління охорони, нагляду
і безпеки Державного департаменту
України з питань виконання покарань
(далі - відповідач) про зобов'язання
внести зміни до наказу № 39 від 14.03.2007
року «Про затвердження Змін до Правил
внутрішнього розпорядку установ
виконання покарань» № 39 від 14.03.2007 року,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 30.03.2007 року за № 298/13565.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 11 лютого 2014
року у задоволенні адміністративного
позову відмовив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 лютого 2014 року та
постановити нову про задоволення
адміністративного позову. На думку
апелянта, зазначену постанову суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
не підлягає скасуванню, з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
14.03.2007 року наказом Державного
департаменту України з питань
виконання покарань № 39 затверджено
зміни до Правил внутрішнього
розпорядку установ виконання покарань.

Так, згідно п. 4 Змін до Правил
внутрішнього розпорядку установ
виконання покарань визначено наступне:

4. Пункт 43 доповнити абзацами такого
змісту:

«За фактом отримання кореспонденції
засуджений власноручно складає
розписку (додаток 44), яка долучається до
особової справи засудженого. У разі
відмови засудженого отримувати
кореспонденцію з Європейського суду з
прав людини складається акт у двох
примірниках (додаток 45), який
підписується особою, яка здійснює
перегляд кореспонденції, начальником
відділення соціально-психологічної
служби та завідуючим канцелярією
установи. Перший примірник акта та
запечатаний конверт долучаються до
особової справи засудженого. Другий
примірник акта про відмову отримувати
кореспонденцію з Європейського суду з
прав людини підшивається в
хронологічному порядку до
номенклатурної справи особи, яка
здійснює перегляд кореспонденції.

Відшкодування витрат за пересилання
звернення, адресованого до
Європейського суду з прав людини,
проводиться з коштів, які є на
особистих рахунках засуджених.
Звернення засуджених інвалідів першої
та другої груп, жінок з вагітністю
понад чотири місяці, непрацюючих жінок,
які мають дітей у будинках дитини при
виправних колоніях, непрацюючих
чоловіків віком понад шістдесят років
і жінок - понад п'ятдесят п'ять років
(якщо вони не одержують пенсії), а також
осіб, звільнених від роботи через
хворобу, у тому числі хворих на активну
форму туберкульозу, пересилаються за
рахунок коштів, передбачених
кошторисом на утримання установ
виконання покарань».

5. Абзац дев'ятий пункту 45 викласти в
такій редакції:

«Відшкодування витрат за пересилання
звернень проводиться з коштів, які є на
особистих рахунках засуджених.
Звернення засуджених неповнолітніх,
інвалідів першої та другої груп, жінок
з вагітністю понад чотири місяці,
непрацюючих жінок, які мають дітей у
будинках дитини при виправних
колоніях, непрацюючих чоловіків віком
понад шістдесят років і жінок - понад
п'ятдесят п'ять років (якщо вони не
одержують пенсії), а також осіб,
звільнених від роботи через хворобу, у
тому числі хворих на активну форму
туберкульозу, пересилаються за рахунок
коштів, передбачених кошторисом на
утримання установ виконання покарань".

Не погоджуючись з існуючим змістом
даного наказу, позивач вважав за
необхідне зобов'язати відповідача -
посадову особу, доповнити даний наказ
певними положеннями, в інтересах
позивача.

Так, позивач у позовних вимогах просив:

« 1. Зобов'язати відповідача доповнити
вказані абзаци пунктів 4 та 5 Наказу № 39
від 14.03.2007 року «Про затвердження Змін
до Правил внутрішнього розпорядку
установ виконання покарань» № 39 від
14.03.2007, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 30.03.2007 року за № 298/13565
після слів: «… хворих активною формою
туберкульозу…» додати наступне: «… і
осіб із числа тих, кому не надана робота
в установах виконання покарань, за тією
умови, що на їх особистому рахунку
відсутні достатні фінансові кошти на
дану дію, …» (далі по тексту).

« 2. Повідомити відповідача, що вказані
доповнення можуть бути вчинені не
дослівно, але точно по суті з пункту 1
даного позову.»

Колегія суддів апеляційної інстанції
зазначає, що повноваження відповідача
визначені Положенням про департамент
охорони, нагляду і безпеки, режиму та
контролю за виконанням судових рішень
Державної пенітенціарної служби
України, затв. Наказом № 275 Державної
пенітенціарної служби України від
28.07.2011 року (далі - Положення № 275).

Згідно п. 1.5. Положення № 275 начальник
Департаменту здійснює контроль за
діяльністю департаменту.

Згідно п. 8.5. Положення № 275 начальник
департаменту забезпечує:

- організацію
покладених на департамент завдань і
функцій;

- своєчасне і якісне виконання
персоналом департаменту запланованих
заходів, вимог нормативно-правових
актів, доручень керівництва апарату
ДПтС України;

- добір, вивчення,
розстановку, виховання та професійну
підготовку персоналу департаменту;

- дотримання персоналом
департаментом службової дисципліни,
установленого розпорядку робочого дня.

Згідно п. 8.6. Положення № 275 начальник
департаменту здійснює:

- планування роботи
департаменту;

- розгляд підсумків
оперативного-службової діяльності
структурних підрозділів;

- розгляд скарг, заяв і
листів засуджених та інших громадян;

- вивчення передового
досвіду в оперативно-службовій
діяльності установ виконання покарань
і слідчих ізоляторів та організовує
його впровадження;

- контроль за призначенням
персоналу на керівні посади
підпорядкованих підрозділів;

- розробку проектів
нормативно-правових актів, що належать
до сфери відповідального департаменту.

Відтак, відповідно до Положення № 275
про Департамент - до повноважень
Департаменту та його начальника не
входять функції щодо затвердження
нормативно-правових актів чи внесення
змін до них, тим більше до актів які
затверджувалися та змінювались
вищестоящим органом, а не відповідачем.

Відповідно до пункту 3.2 розділу 3
Положення завданням Департаменту є
лише розробка проектів
нормативно-правових актів щодо
організації роботи, обов'язок
виконання якої покладено на
Департамент.

Указом Президента України від 06 квітня
2011 року № 394/2011 затверджено Положення
про Державну пенітенціарну службу
України.

Відповідно до пункту 9 Положення ДПтС
України в межах своїх повноважень, на
основі і на виконання Конституції та
законів України, актів і доручень
Президента України, актів Кабінету
Міністрів України, наказів
Міністерства юстиції України та
доручень Міністра юстиції України
видає накази
організаційно-розпорядчого характеру,
які підписує Голова ДПтС України.

Враховуючи вимоги вказаного Положення,
ДПтС України не є суб'єктом
нормотворчої діяльності, а тому і у
ДПтС України відсутні повноваження
щодо внесення змін до діючих
нормативно-правових актів.

Крім того, позивач із заявою, в якій
просив вчинити певні дії, до
відповідача не звертався, відмови
останнього не отримував та всупереч
встановленому порядку внесення змін до
Правил внутрішнього розпорядку
установ виконання покарань вирішив
внести такі зміни шляхом судового
примусу не уповноваженої на це особи,
що є недопустимим.

Також слід звернути увагу на те, що із
заперечень відповідача вбачається, що
на даний час у Міністерстві юстиції
України знаходиться на затвердженні
проект нової редакції Правил
внутрішнього розпорядку установ
виконання покарань, положеннями якого
врегульоване питання щодо пересилання
кореспонденції засуджених, у яких
відсутні кошти на особистих рахунках.

Проект Правил внутрішнього розпорядку
установ виконання покарань вже
погоджено з усіма заінтересованими
центральними органами виконавчої
влади, Адміністрацією Президента
України, Генеральною прокуратурою
України та Уповноваженим Верховної
Ради України з прав людини.

Так, пунктом першим розділу XII проекту
Правил внутрішнього розпорядку
установ виконання покарань
передбачено, що відшкодування витрат
за пересилання кореспонденції,
адресованої Уповноваженому Верховної
Ради України з прав людини та його
представникам, Європейському суду з
прав людини, а також іншим відповідним
органам міжнародних організацій,
членом або учасником яких є Україна,
уповноваженим особам таких
міжнародних організацій та прокурору,
проводиться з коштів, які є на
особистих рахунках засуджених. У разі
відсутності на особовому рахунку
засудженого коштів така
кореспонденція пересилається за
рахунок коштів, передбачених
кошторисом на утримання установ
виконання покарань.

Також, пунктом 1 розділу XIII проекту
Правил внутрішнього розпорядку
установ виконання покарань
встановлено, що відшкодування витрат
за пересилання пропозицій, заяв та
скарг проводиться з коштів, які є на
особовому рахунку засудженого. У разі
відсутності таких коштів їх
пересилання проводиться за рахунок
коштів, передбачених кошторисом на
утримання установ виконання покарань.

Оскільки позовні вимоги позивача є
необгрунтованими, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Старова Н.Е.

Мєзєнцев Є.І.