Справа № 9101/54872/2011
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-12-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

17 грудня 2013 рокусправа № 2а-11854/10/0470
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицькій О.О.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1

- ОСОБА_2 (дов. від 01.08.13)

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Дніпропетровської
міжрайонної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
січня 2011 року

у справі № 2а-11854/10/0470

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Дніпропетровської міжрайонної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області

про визнання рішення неправомірним та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

встановила:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
Дніпропетровської міжрайонної
державної податкової інспекції
Дніпропетровської області, в якому, з
урахуванням змін до позовної заяви (а.
с. 49), просила визнати неправомірними та
скасувати рішення від 30.12.2008 про
анулювання свідоцтва позивача про
реєстрацію платника податку на додану
вартість № НОМЕР_1 від 01.12. 2006; визнати
неправомірним та скасувати податкове
повідомлення-рішення
Дніпропетровської МДПІ від 31.03.2010 про
донарахування ПДВ та штрафних санкцій
№ /1 у сумі 11212,50 грн. та повторні
повідомлення-рішення від 28.04.10 №
/1, від 06.07.10 № /2, від 14.09.10 №
/3 на загальну суму 11212,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
безпідставністю анулювання
відповідачем свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
30.12.2008 з огляду на відсутність
письмової заяви позивача про
здійснення такого анулювання, а відтак
донарахування штрафних санкцій з
податку на додану вартість здійснено
неправомірно.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
27.01.2011 адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано рішення від 30.12.2008 про
анулювання свідоцтва про реєстрацію
платника податку на додану вартість
№ від 01.12.2006 позивача; визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 31.03.2010
№/0, від 28.04.2010 №/1, від 06.07.2010
№/2, від 14.09.2010 №/3.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу (а. с. 80), в якій
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове судове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог. Апеляційна скарга мотивована
тим, що свідоцтво про реєстрацію
платника податків №100003207 від 01.12.2006
анульовано відповідачем 31.12.2008 за
власним бажанням позивача, отже у
останньої відсутні правові підстави
для подання декларації з податку на
додану вартість за січень 2009 року, що як
наслідок, свідчить про завищення
позивачем податкових зобов'язань з ПДВ
у сумі 6880,00 грн. у січні 2009 року.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи відповідач
повідомлений судом належним чином.

Позивач, його представник проти
задоволення апеляційної скарги
заперечують. Зазначають, що рішення
судом першої інстанції прийнято
законно та обґрунтовано.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем
проведено планову виїзну перевірку
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за
період з 01.01.2008 по 30.09.2009, за
результатами якої прийнято акт
№59/173/НОМЕР_2 від 12.02.2010 (а.с.8).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п.п.7.2.4 п.7.2, п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7,
абз.17 п.9.8 ст.9 Закону України «Про
податок на додану вартість» №168/97-ВР
від 03.04.1997, в результаті чого занижено
податок на додану вартість у сумі 7475,00
грн.

Вказане порушення виникло у зв'язку з
проведенням позивачем коригувань
податкових зобов'язань у сумі 6880,00 грн.
без підтверджуючих первинних
документів, що призвело до заниження
податкових зобов'язань за відповідний
період. Також в акті перевірки вказано,
що позивач не мала законодавчих
підстав для подання декларації з
податку на додану вартість за січень 2009
року, оскільки відповідачем 31.12.2008
анульовано свідоцтво платника податку
на додану вартість позивача №100003207 від
01.12.2006.

Підставою анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість є
пп. «в» п.9.8 ст.9 Закону України «Про
податок на додану вартість».

На підставі акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0 від
31.03.2010, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість у розмірі
11212,50 грн., у тому числі 7475,00 грн. - за
основним платежем та 3737,50 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

За результатами адміністративного
оскарження означеного податкового
повідомлення-рішення скарги позивача
залишені без задоволення, прийнято
податкові повідомлення-рішення
№/1 від 28.04.2010, №/2 від 26.07.2010,
№/3 від 14.09.2010, які не змінили
визначеної до сплати суми податкового
зобов'язання.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
підставою для висновку податкового
органу про заниження позивачем
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у розмірі 7475,00 грн.
стало анулювання відповідачем
свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ
№100003207 від 01.12.2006 на підставі п.9.8 ст.9
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Відповідно до абз. «в» п.9.8 ст.9 Закону
України №168/97-ВР від 03.04.1997 «Про податок
на додану вартість» реєстрація діє до
дати її анулювання, яка відбувається у
випадку, якщо особа, зареєстрована як
платник податку, реєструється як
платник єдиного податку або стає
суб'єктом інших спрощених систем
оподаткування, які визначають
особливий порядок нарахування чи
сплати податку на додану вартість,
відмінний від тих, що встановлені цим
Законом, чи звільняють таку особу від
сплати цього податку за рішенням суду
або з будь-яких інших причин.

Вказане кореспондується з абз. «в» п.25
Положення про реєстрацію платників
податку на додану вартість,
затвердженого наказом Державної
податкової адміністрації №79 від 01.03.2000,
відповідно до якого реєстрація діє до
дати її анулювання, яке відбувається у
випадках, визначених пунктом 9.8 статті 9
Закону, якщо особа, зареєстрована як
платник податку, реєструється як
платник єдиного податку або стає
суб'єктом інших спрощених систем
оподаткування, які визначають
особливий порядок нарахування чи
сплати податку на додану вартість,
відмінний від тих, що встановлені
Законом, чи звільняють таку особу від
сплати цього податку за рішенням суду
або з будь-яких інших причин.

Анулювання реєстрації за ініціативою
платника податку на додану вартість
може бути здійснене на підставах,
визначених у підпунктах «а» - «ґ»
пункту 25 цього Положення. Для цього
платник податку на додану вартість
подає до податкового органу за місцем
перебування на обліку заяву про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість за формою
№3-ПДВ.

Рішення про анулювання реєстрації за
заявою платника податку приймається
податковим органом протягом десяти
календарних днів (п. 25.1 Положення).

Матеріалами справи підтверджено, що
заява про анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість
подана позивачем 13.01.2009 та цього ж дня
прийнята відповідачем, про що свідчить
відмітка про прийняття на вказаній
заяві, а відтак, відповідачем всупереч
наведеним вище нормам скасовано
реєстрацію позивача як платника
податку на додану вартість раніше, ніж
позивачем подано заяву про здійснення
такого анулювання, тобто раніше його
волевиявлення щодо податкового
статусу.

Отже, твердження відповідача про те, що
свідоцтво платника податку на додану
вартість анульоване 31.12.2008 за заявою
позивача не підтверджено наявними в
матеріалах справи доказами, не
відповідає фактичним обставинам, а
відтак колегія суддів приходить до
висновку, що до 13.01.2009 позивач був
платником податку та правомірно
формував суми податкового кредиту.

Відповідно до абз.16 п.9.8 ст.9 Закону
№168/97-ВР при анулюванні реєстрації
останнім податковим періодом
вважається період, який розпочинається
від дня, наступного за останнім днем
попереднього податкового періоду, та
закінчується днем такого анулювання.

Платник податку, в обліку якого на день
анулювання реєстрації знаходяться
товарні залишки або основні фонди,
стосовно яких був нарахований
податковий кредит у минулих або
поточному податкових періодах,
зобов'язаний визнати умовний продаж
таких товарів за звичайними цінами та
відповідно збільшити суму своїх
податкових зобов'язань за наслідками
податкового періоду, протягом якого
відбувається таке анулювання (абз.17 п.9.8
ст.9 Закону №168/97-ВР).

Зважаючи на той факт, що до 13.01.2009
позивач був платником податку на
додану вартість, що підтверджується
також прийняттям відповідачем 13.01.2009
податкової декларації позивача з
податку на додану вартість за січень 2009
року, відображення позивачем умовного
продажу товарів на день надання заяви у
січні 2009 року та сплата податкових
зобов'язань з ПДВ здійснено відповідно
до норм законодавства, чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин.

Також, колегія суддів вказує, що
коригування позивачем сум податкових
зобов'язань здійснено у повній
відповідності до вимог діючого
законодавства зважаючи на втрату 03.02.2009
чинності постанови Кабінету Міністрів
України №118 від 20.12.2008 «Про внесення
зміни до постанови Кабінету Міністрів
України від 16 березня 2000 року №507», якою
визначено, що суб'єкти малого
підприємництва - фізичні особи, які до
переходу на спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
були платниками податку на додану
вартість, повинні подати до
відповідного органу державної
податкової служби заяву про анулювання
реєстрації їх як платників податку на
додану вартість і здати відповідне
свідоцтво та отримання позивачем 23.02.2009
нового свідоцтва про реєстрацію
платником податку на додану вартість,
відповідно до якого позивач став
платником податку, що звітує
щоквартально.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції під час
розгляду даної справи дослідив
обставини, які мають значення для
справи, дав їм правильну юридичну
оцінку, застосував до правовідносин, як
виникли між сторонами по справі норми
права, які регулюють саме ці
правовідносини і зробив обґрунтований
висновок про задоволення позовних
вимог.

Передбачених статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення не вбачається, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міжрайонної державної податкової
інспекції Дніпропетровської області
залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
січня 2011 року у справі № 2а-11854/10/0470 -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко