Справа № 2а-5235/12/1370
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
Справа №
9104/183181/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Шуптар Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «РАС ЛОГІСТИК» на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року в адміністративній справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «РАС ЛОГІСТИК» до
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Львівської області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

14 червня 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «РАС ЛОГІСТИК» (далі -
ТОВ «РАС ЛОГІСТИК») звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова
Львівської області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 29 червня 2011 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

З таким судовим рішенням не погодилося
ТОВ «РАС ЛОГІСТИК», подавши апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права,
неповне з'ясування всіх обставин
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просило
скасувати постанову та постановити
нове рішення про повне задоволення
позовних вимог. Апеляційна скарга
обґрунтована тим, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
прийняте відповідачем з порушенням
норм законодавства, оскільки право
позивача на податковий кредит
підтверджується усіма необхідними
первинними документами, а висновки
відповідача стосовно безтоварності
господарських операцій позивача з
контрагентом «МКМ-Сервіс» є
необґрунтованими та не підтверджені
належними доказами. Апелянт вказав, що
на підтвердження здійснення
господарських операцій під час
проведення перевірки ним були надані
всі первинні документи, однак такі
відповідачем безпідставно не були
взяті до уваги. Тому донарахування йому
податку на додану вартість є
незаконним. Враховуючи викладене,
апелянт просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову про повне
задоволення позовних вимог.

У судовому засіданні представник
апелянта підтримав апеляційну скаргу
та надав пояснення, аналогічні доводам
апеляційної скарги.

Судом здійснено заміну відповідача на
Державну податкову інспекцію у
Залізничному районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області.

Представник Державної податкової
інспекціії у Залізничному районі м.
Львова заперечив щодо задоволення
апеляційної скарги та пояснив, що суд
першої інстанції прийняв законне і
обґрунтоване рішення на підставі
чинного законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
письмові докази, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ДПІ у Залізничному районі м. Львова
було проведено документальну невиїзну
перевірку ТОВ «РАС ЛОГІСТИК» щодо
підтвердження господарських відносин
із ПП «МКМ-Сервіс» за січень 2011 року, за
наслідками якої складено акт перевірки
№ 1405/15-2/34857672 від 07 червня 2011 року та
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 29
червня 2011 року, яким збільшено суму
податкового зв'язання з податку на
додану вартість у розмірі 21 667,67 грн., в
тому числі: за основним платежем 21 666,67
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 1 грн..

Колегія суддів апеляційного суду
вважає висновок суду першої інстанції
щодо законності цього рішення
відповідача правильним, виходячи з
наступного.

Перевіркою встановлено, що ТОВ «РАС
ЛОГІСТИК» в порушення п.п. 7.2.3 п. 7.2, п.п.
7.4.1, п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» віднесено до податкового
кредиту за січень 2011 року суми податку
на додану вартість у розмірі 21 666,67 грн.,
у результаті чого занижено податок на
додану вартість у розмірі 21 666,67 грн..

Відповідно до поданого ТОВ «РАС
ЛОГІСТИК» до ДПІ у Залізничному районі
м. Львова Реєстру отриманих та виданих
податкових накладних за січень 2011 року
встановлено факт відображення
підприємством податкового кредиту від
ПП «МКМ-Сервіс» згідно податкової
накладної № 45 від 31 січня 2011 року на
загальну суму - 130 000 грн., в т.ч. ПДВ - 21
666,67 грн..

В ході перевірки встановлено, що ТОВ
«РАС ЛОГІСТИК» укладено з ПП
«ММК-Сервіс» договір від 27 січня 2011
року, згідно якого ПП «ММК-Сервіс»
взяло на себе зобов'язання надавати
послуги з отримання сертифікатів,
ліцензій та інших дозволів, необхідних
для здійснення зовнішньоекономічної
діяльності.

На підтвердження здійснення цих
операцій позивач надав акт
здачі-прийяття робіт (надання послуг)
від 31 січня 2011 року , згідно якого
позивач отримав послуги по отриманню
необхідних договорів, сертифікатів на
суму 130000 грн. (з ПДВ).

Також ПП «ММК-Сервіс» виписало
позивачу податкову накладну від 31
січня 2011 року № 0000045.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції про безпідставність
включення позивачем до податкового
кредиту з податку на додану вартість 21
666, 67 грн. за цією податковою накладною,
виходячи з такого.

Пунктом 185.1. статті 185 Податкового
кодексу України встановлено, що
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 ПК України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно пункту 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.4. ст. 198 ПК України якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Пункт 198.6. ст. 198 ПК України визначив, що
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1. ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.4. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6. ст. 201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 201.7. ст. 201 ПК України податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10. ст. 201 ПК України
встановлено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Зі змісту наведених правових норм
вбачається, що у платника податку
виникає право на включення до складу
податкового кредиту податку на додану
вартість та віднесення суми до складу
валових витрат за умови підтвердження
відповідними первинними документами
реального здійснення господарських
операцій.

Як вбачається з тексту договору без
номеру від 27 січня 2011 року між
позивачем та «МКМ-Сервіс» (т. 1 а.с. 35-37), в
ньому не зазначено конкретного
переліку послуг, які є предметом
договору, їх обсяг, а також ціну послуг .

Таким чином, в укладеному договорі
відсутні істотні умови передбачені ч. 1
ст. 901 ЦК України, ч. 1 ст. 903 ЦК України, ч.
2 ст.189 Господарського кодексу України.

Законодавством не встановлено вимог
щодо оформлення результатів виконання
послуг, однак ці документи мають бути
достатніми для визначення характеру,
виду, обсягу наданих послуг.

У поданому позивачем акті здачі-
приймання послуг (т. 1 п.с. 38) не
зазначено конкретного переліку послуг,
які були надані ПП «МКМ-Сервіс»
позивачу, за що сплачено винагороду.

При цьому визначення послуг у договорі
та акті (послуги по отриманню
необхідних договорів, сертифікатів) не
дає можливості диференціювати їх,
зрозуміти їх суть та зробити висновки
щодо використання позивачем у
господарській діяльності.

Апелянт не надав суду належних доказів
фактичного надання ПП «МКМ-Сервіс»
позивачу послуг з 27 січня 2011 року по 31
січня 2011 року на загальну суму 130000 грн..

А відтак з огляду на те, що акт, який
наявний у матеріалах справи, містить
лише загальні посилання щодо надання
послуг, без конкретизації їх видів,
обсягів, містить відомості, які не
підтверджуються матеріалами справи,
слід погодитися з наданою судом першої
інстанції правовою оцінкою обставин
справи про те, що позивачем не
підтверджено факт виконання (надання)
таких робіт, послуг, саме для
використання у господарській
діяльності.

Крім того, згідно акту перевірки ДПІ у
Галицькому районі м. Львова від 1
березня 2011 року №1111/23-209/35383180 «Про
результати документальної невиїзної
(камеральної) перевірки ПП «МКМ-Сервіс»
з питань дотримання вимог податкового
та іншого законодавства з податку на
додану вартість за січень 2011р., ПП
«МКМ-Сервіс» до декларації з податку на
прибуток за 2010 рік додаток К1/1 не
подавався, значення в рядках 4.10
«Витрати поліпшення основних фондів»
та 07 «Сума амортизаційних відрахувань»
декларації відсутні. За вказаною
інформацією (відповідно до даних 1-ДФ)
кількість працюючих по штатному
розпису - 0, за сумісництвом - 1 особа.

Таким чином, податковим органом
встановлено відсутність у
підприємства виробничих потужностей,
основних фондів, складських приміщень,
транспортних засобів, спеціалістів,
які б проводили роботи відповідно до
статутної і ліцензійної діяльності
підприємства, що вказує на
неможливість фактичного здійснення
господарської діяльності ПП
«МКМ-Сервіс».

Враховуючи викладене, висновок
податкового органу щодо відсутності
реального здійснення господарської
операції позивача з ПП «МКМ-Сервіс» є
правильним, а тому податкове
повідомлення-рішення про
донарахування податку на додану
вартість є законним та обґрунтованим.

Доводи апелянта про підтвердження
відсутності порушень податкового
законодавства судовими рішеннями про
незаконність дій податкового органу,
висновків податкового органу щодо
відсутності реального здійснення
господарської діяльності ПП
«МКМ-Сервіс», колегія суддів відхиляє,
оскільки такі судові рішення не
підтверджують факту реального
існування господарських відносин між
позивачем та ПП «МКМ-Сервіс».

Тому, оскільки суд першої інстанції
правильно вирішив спір, відповідно до
ст. 200 КАС України підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування оскаржуваної постанови
Львівського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2012 року немає.

Враховуючи вище наведене, апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
вказану постанову суду першої
інстанції - без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «РАС
ЛОГІСТИК» залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року в адміністративній справі №
2а-5235/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний тект ухвали підписано 22 квітня
2014 року.