Справа № 2а-1970/3851/12
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
Справа №
1076/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання
Коцур В.К.,

представника позивача
Шенціс А.Ю,

представника відповідача
Папа Н.І,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської
області Державної податкової служби на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 10.12.2012 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дністер-плюс» до Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Тернопільської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Дністер-Плюс»
звернулось до адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Тернопільської об'єднаної державної
податкової інспекції Тернопільської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 20 липня 2012 року
№ та № , посилаючись на те,
що податковий орган дійшов помилкового
висновку щодо порушення позивачем п.
198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу
України (далі - ПК України), а також
пунктів 7 та 14 Порядку складання
податкової накладної, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 01.11.2011 року № 1379 (далі - Порядок), в
результаті чого встановлено завищення
від'ємного значення різниці між сумою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту за лютий 2012 року на суму 41131 грн.
та зниження податку на додану вартість
за лютий цього ж року на суму 30869 грн.

Тернопільський окружний
адміністративний суд постановою від
10.12.2012 року позов задовольнив повністю.

Не погодившись з даним судовим
рішенням, його оскаржив в апеляційному
порядку Відповідач, який в скарзі
зазначив, що судом порушені норми
матеріального права, висновки суду
суперечать встановленим обставинам
справи. На підтвердження своїх доводів
щодо неправомірності формування
податкового кредиту Позивача ДПІ
вказала, що даний кредит сформований за
наслідками виконання контрагентом
позивача ТОВ «Будівельна компанія
Аквагеотех» договору підряду. Із
податкової накладної, на підставі якої
була здійснена поставка продукції
неможливо встановити номенклатуру та
кількість товару. Господарська
операція між позивачем та його
контрагентом не підтверджена. В
податковій накладній зазначений код
УКТ ЗЕД товару, проте не підтверджений
факт його імпорту. Ряд документів, на
які посилається позивач в позові, не
були надані під час перевірки та при
оскарженні дій податкового органу, а
тому були відсутні підстави для
врахування їх судом. Відповідач
просить постанову від 10.12.2012 року
скасувати та винести нову постанову
про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
міркувань.

Згідно із п.198.1 ст.198 ПК України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього ПК України) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього ПК України.
У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору.

Як видно із матеріалів справи, між ТзОВ
«Дністер-Плюс» та ТзОВ «Будівельна
компанія «Аквагеотех»» 07.12.2011 року
укладено договір підряду на поставку,
монтаж миючого обладнання та навчання
обслуговуючого персоналу. У Додатку
від 09.12.2011 року № 1 до даного договору
зазначено агрегати та вузли, які в
цілому складають товар - мийку і які не
можуть функціонувати окремо. Тобто,
миюче обладнання, що поставлялось та
підлягає монтуванню, становить
неподільну річ - мийку.

11.01.2012 року між ТзОВ «Дністер-Плюс» та
ТзОВ «Будівельна компанія
«Аквагеотех» була укладена додаткова
угода № 1 до Договору підряду від 07.12.2011
року, в якій додано п. 1.3 у Договір в
наступній редакції: «Миюче обладнання
вказане в додатку 1 - далі тунельна
мийка - є єдиним і неділимим комплектом
устаткуванням», також змінено вартість
технологічного миючого обладнання та
додано технологічне миюче обладнання.

На виконання вищезазначеного Договору
підприємством згідно платіжного
доручення № 63 від 01.02.2012 року проведено
попередню оплату за миюче обладнання
за Договором від 07.12.2011 року на суму
432000,00 грн., у тому числі ПДВ - 72000 грн., та
оформлено податкову накладну № 5 від
01.02.2012 року.

Судом встановлено, що 04.07.2012 року
відповідачем проведено документальну
позапланову перевірку ТзОВ
«Дністер-Плюс» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.02.2012 року.
по 29.02.2012 року. по взаємовідносинах з
контрагентами, про що було складено акт
за № 2573/22-10/30750378 від 04.07.2012 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 198.6 ст. 198, ст. 201 ПК України,
а також п.п. 7, 14 Порядку, в результаті
чого встановлено завищення від'ємного
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту за
квітень 2012 року на суму 53613 грн.

Відповідно до вищезазначеного та на
підставі встановлених порушень
Тернопільською ОДПІ прийняті
податкові повідомлення-рішення: за №
від 20.07.2012 року, яким ТзОВ
«Дністер-Плюс» визначено зобов'язання
із податку на додану вартість на суму
30859 грн. і застосовано штрафну санкцію
7717,25 грн. та за № від 20.07.2012 року,
яким ТзОВ «Дністер-Плюс» зменшено на
41141,00 грн. від'ємного значення по
податку на додану вартість.

Дані податкові повідомлення-рішення
залишені без змін рішенням Державної
податкової служби у Тернопільській
області від 27.09.2012 року за № 12531/10/10-207/255
та рішенням Державної податкової
служби України від 26.10.2012 року за №
13948/6/102112.

Задовольняючи позовні вимоги ТзОВ
«Дністер-Плюс», суд першої інстанції
виходив із того, що відповідачем не
доведено правомірність прийнятого
податкового повідомлення-рішення, а
тому позовні вимоги позивача є
обґрунтованими, відповідають дійсним
обставинам та матеріалам справи,
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства.

Такі висновки суду першої інстанції, на
переконання колегії суддів,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам справи і є правильними з
огляду на наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість має бути фактично
здійснений і підтверджений належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства, а первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Бухгалтерський облік полягає, зокрема,
у складанні та прийнятті до обліку
первинних документів, які фіксують
факти здійснення господарських
операцій, складенні на їх підставі
зведених облікових документів,
систематизація інформації первинних
документів на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи
(ч.ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону).

Згідно із п. 7 Порядку податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу їх
отримувача.

Відповідно до п. 17 Порядку податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). У разі коли
частка товару/послуги не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної і в повній
вартості враховується у податковій
накладній та загальних податкових
зобов'язання виписується у двох
примірниках, з яких оригінал видається
покупцю товарів/послуг, а копія
залишається у продавця товарів/послуг).
У разі постачання підакцизних товарів
та товарів, ввезених на митну територію
України, у графі 4 додатка 1 до
податкової накладної вказується код
таких товарів згідно з УКТ ЗЕД.

Як встановлено в ході судового
розгляду, склад тунельної мийки,
зазначеної в податковій накладній,
деталізовано у додатку до неї, що
повністю відповідає переліку цих
складових, визначених у додатку № 1 до
Договору від 07 грудня 2011 року.
Представником податкового органу не
заперечено і не спростовано будь-якими
доказами покликань представника
позивача на те, що усі зазначені
документи були надані товариством
податковому органу під час перевірки.

Щодо зазначення у податковій накладній
дробової (відсоткової) частки товару
(відповідно до розміру попередньої
оплати), колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що таке не
суперечить Порядку, який не
конкретизує визначення розміру
(кількості) товару у випадках часткової
оплати товарів.

Тому колегія суддів вважає, що позивач
не порушив Порядку складання
податкової накладної при оплаті авансу
за договором, зазначивши кількість
номенклатури товару у дробовому
(відсотковому) відношенні.

З огляду на зазначене колегія суддів
приходить до висновку, що відомості про
товар, зазначені в податковій
накладній та додатку до неї,
відповідають відомостям, зазначеним у
Договорі, додатку до нього та
додаткової угоди.

Можливі порушення податкового
законодавства з боку контрагентів
позивача не можуть свідчити про наявні
порушення з боку ТзОВ «Дністер-Плюс».

Оскільки надані суду докази та
наведені доводи не підтверджують факту
порушення позивачем п. 198.6 ст. 198, ст. 201
ПК України, а також пунктів 7, 14 Порядку,
колегія суддів вважає, що податкова
накладна оформлена у відповідності до
вимог чинного законодавства і не
суперечить вимогам Порядку.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку колегії суддів, апелянт не
навів достатніх підстав та не надав
належних доказів на підтвердження
своїх вимог, які б були підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини в
справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Із урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції є законною, доводи
апеляційної скарги зроблених судом
першої інстанції висновків не
спростовують і при ухваленні
оскарженого судового рішення порушень
норм матеріального та процесуального
права ним допущено не було, тому
підстави для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 10.12.2012 року
у справі № 2а-1970/3851/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська