Справа № К/9991/72628/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/72628/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Мойсюка М.І., Олексієнка
М.М., Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до голови Апеляційного суду
Харківської області - Бородіна Михайла
Михайловича, секретаря судової палати
з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Харківської області
- Чижиченка Володимира Михайловича,
Апеляційного суду Харківської області
про визнання дій незаконними,
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15 червня 2011
року і ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12 жовтня 2011 року, -

у с т а н о в и л а :

У лютому 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися з позовом до голови
Апеляційного суду Харківської області
- Бородіна М. М., секретаря судової
палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду Харківської області
- Чижиченка В. М., Апеляційного суду
Харківської області, в якому просили
визнати незаконними дії відповідачів
щодо розгляду заяви від 28 грудня 2010
року і 8 лютого 2011 року та зобов'язати
останніх надати відповідь на їх
звернення.

В обґрунтування позову зазначили, що у
грудні 2010 року і лютому 2011 року
зверталися до відповідачів із
вказаними заявами, проте у встановлені
законом строки відповідь не була
надана.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15
червня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2011
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі позивачі,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просять судові
рішення скасувати та задовольнити
позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суди
попередніх інстанцій, на підставі
наявних у справі даних встановили і
правильно виходили з того, що дії
відповідачів з розгляду звернень
позивачів відповідають вимогам Закону
України «Про звернення громадян».

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 28 грудня 2010 року і 8
лютого 2011 року зверталися до голови
Апеляційного суду Харківської області
з письмовими заявами та просили
розглянути їх в порядку Законів
України «Про звернення громадян», «Про
інформацію» та статті 40 Конституції
України.

Так, відповідно до статті 40 Конституції
України усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
статтею 40 Конституції України права,
регламентовано Законом України «Про
звернення громадян».

Преамбулою до Закону України Законом
України «Про звернення громадян»
передбачено, що цей Закон регулює
питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів.

Відповідно до статті 1 вказаного
Закону, громадяни України мають право
звернутися до органів державної влади,
місцевого самоврядування, об'єднань
громадян, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, засобів масової інформації,
посадових осіб відповідно до їх
функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Статтями 4, 5 вказаного Закону
передбачено, що до рішень, дій
(бездіяльності), які можуть бути
оскаржені, належать такі у сфері
управлінської діяльності, внаслідок
яких: порушено права і законні інтереси
чи свободи громадянина (групи
громадян); створено перешкоди для
здійснення громадянином його прав і
законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина
які-небудь обов'язки або його незаконно
притягнуто до відповідальності.

Звернення адресуються органам
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємствам,
установам, організаціям незалежно від
форм власності, об'єднанням громадян
або посадовим особам, до повноважень
яких належить вирішення порушених у
зверненнях питань.

Відповідно до статті 14 Закону України
Законом України «Про звернення
громадян» органи державної влади і
місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, посадові особи
зобов'язані розглянути пропозиції
(зауваження) та повідомити громадянина
про результати розгляду.

Згідно статті 19 цього Закону, органи
державної влади і місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації незалежно від
форм власності, об'єднання громадян,
засоби масової інформації, їх
керівники та інші посадові особи в
межах своїх повноважень, зокрема,
зобов'язані: об'єктивно, всебічно і
вчасно перевіряти заяви чи скарги;
письмово повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; особисто
організовувати та перевіряти стан
розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

За змістом частин 1, 4 статті 15 Закону
України Законом України «Про
звернення громадян» органи державної
влади, місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники та посадові
особи підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяв (клопотань). Рішення про
відмову в задоволенні вимог,
викладених у заяві (клопотанні),
доводиться до відома громадянина в
письмовій формі з посиланням на Закон і
викладенням мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

Відповідно до статті 20 Закону України
Законом України «Про
звернення громадян» звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, заяви ОСОБА_4,
ОСОБА_5 від 28 грудня 2010 року і 8 лютого 2011
року були розглянуті відповідачами та
надано відповідь, що відповідає
вимогам статті 20 Закону України
Законом України «Про
звернення громадян».

За таких обставин суди дійшли
правильного висновку, що відповідачі
діяли на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Колегія суддів також погоджується з
висновками судів про відмову в
задоволенні позовних вимог щодо
визнання незаконними дій секретаря
судової палати з розгляду кримінальних
справ апеляційного суду Харківської
області Чижиченка В.М., які полягають в
незаконній забороні в ознайомленні з
матеріалами кримінальної справи №
6694988, оскільки, як вбачається з
матеріалів справи, позивачі з заявами
про ознайомлення з матеріалами
вказаної кримінальної справи до
апеляційного суду Харківської області
не звертались, а рішення відповідача,
про таку заборону в матеріалах справи
відсутні.

Стосовно позовних вимог про
зобов'язання голови апеляційного суду
Харківської області Бородіна М.М. та
секретаря судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду
Харківської області Чижиченка В.М.
надати можливість реалізувати своє
право на повне виконання постанови
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 30 листопада 2009 року щодо
спільної перевірки разом з прокурором
Орджонікідзевського району м. Харкова
заяви від 17 травня 2004 року, колегія
суддів зазначає наступне.

Постанова Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 30
листопада 2009 року набула законної сили,
що сторонами не заперечується.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 1
зазначеного Закону, виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно вимог частин 1, 2 статті 2
вказаного Закону примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України «Про
державну виконавчу службу»

Судами встановлено та не заперечується
сторонами, що позивачі в установленому
Законом порядку, із заявою про
відкриття виконавчого провадження до
органів державної виконавчої служби не
звертались.

Таким чином, рішення судів попередніх
інстанцій відповідають дійсним
обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права,
доводи касаційної скарги висновків
судів не спростовують, а тому підстав
для скасування судових рішень колегія
суддів не вбачає.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5
залишити без задоволення, а постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 15 червня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 12 жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: М.І. Мойсюк

М.М. Олексієнко

В.В. Тракало