Справа № 825/1238/14
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1238/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Заяць О.В.,

за участю секретаря
Музика С.П.,

представника позивача
Присівок Ю.С.,

представника відповідача
Горда Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Дружба"
про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И В:

Чернігівське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Дружба" (далі - СТОВ
"Дружба") про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
в розмірі 21735,11 грн. та пені в розмірі 6,52
грн., мотивуючи позов тим, що відповідач
у 2013 році не виконав встановлених
чинним законодавством вимог щодо
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

В судовому засіданні представник
позивача позов та його мотиви
підтримав повністю, посилаючись на
обставини, які викладені в позовній
заяві, просив позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив суд відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, оскільки відповідачем вжито
усіх залежних від нього заходів для
забезпечення виконання нормативу для
працевлаштування інвалідів, а саме
було виділено робоче місце, протягом 2013
року подавались звіти про наявність
вакансій форми 3-ПН, у яких були
зазначені вакансії для
працевлаштування інвалідів. За таких
обставин, відсутні правові підстави
для застосування до нього
адміністративно-господарських
санкцій.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Стаття 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" (далі - Закон) встановлює, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Згідно частини першої статті 20 Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 10.02.2007
№ 42 затверджена форма звітності № 10-ПІ
«Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів» та
Інструкція щодо її заповнення. Згідно
пункту 3.1 Інструкції середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу за рік визначається
відповідно до пункту 3.2 Інструкції зі
статистики кількості працівників,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 28.09.2005
№ 286. За таким же правилом визначається
середньооблікова кількість штатних
працівників за рік, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність.

Судом встановлено, що 24.02.2014 СТОВ
"Дружба" був поданий звіт про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2013 рік. Згідно даного
звіту на підприємстві протягом 2013 року
середньооблікова кількість штатних
працівників облікового складу
становила - 94 особи, з них
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність - 3 особи; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» - 4
особи.

Відповідно до частини третьої статті 19
Закону, підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць, виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Здійснення пошуку підходящої роботи
віднесено до компетенції державної
служби зайнятості частиною третьою
статті 18-1 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», якою передбачено, що державна
служба зайнятості здійснює пошук
підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Відповідно до статті 22 Закону України
«Про зайнятість населення»,
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, його територіальні органи
відповідно до покладених на них
завдань, серед іншого: сприяють
працевлаштуванню безробітних на
підприємствах, що залучаються до
реалізації державних цільових програм
та інфраструктурних проектів, у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України; взаємодіють з
роботодавцями з питань визначення
поточної та перспективної потреби в
робочій силі, професійного навчання
населення та укомплектування вільних
робочих місць.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач протягом 2013 року подавав до
Борзнянського районного центру
зайнятості звіти про наявність
вакансій, в тому числі для інвалідів, що
підтверджується копіями звітів,
наявних в матеріалах справи.

Згідно листа Борзнянського районного
центру зайнятості № 380 від 28.04.2014
протягом 2013 року Борзнянський районний
центр зайнятості направляв для
працевлаштування трьох інвалідів в
СТОВ "Дружба", дві з яких відмовились,
одна - не відповідала вимогам.

Таким чином, оскільки здійснення
пошуку підходящої роботи, згідно
частини третьої статті 18-1 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
покладено на державну службу
зайнятості, при цьому, як передбачено
статтею 46 Закону України «Про
зайнятість населення» та частини
третьої статті 18-1 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», працевлаштування
інвалідів залежить від їх бажання
працювати, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, а також те, що
відповідно частини першої статті 18
даного Закону працевлаштуванню
інвалідів передує їх звернення до
підприємства чи до державної служби
зайнятості, суд дійшов висновку про те,
що за наявності бажаючих інвалідів та
направлення їх центром зайнятості,
відповідач мав би можливість виконати
норматив. Крім того, відповідачем вжито
всіх залежних від нього заходів для
недопущення невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Вказаний висновок суду повністю
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України, висвітленою у
постанові від 02.04.2013 року, яка
відповідно до статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що до відповідача не можуть бути
застосовані
адміністративно-господарські санкції
та нарахована пеня за їх несвоєчасну
сплату, в зв'язку з чим позовні вимоги
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
О.В. Заяць