Справа № 2а-4529/10/1470
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/17245/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Миколаєві (далі - СДПІ)

на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16.11.2010

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2011

у справі № 2а-4529/10/1470

за позовом казенного підприємства
"Дослідно-проектний центр
кораблебудування" (далі - Підприємство)

до СДПІ

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16.11.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 28.02.2011, позов задоволено; визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення від 25.06.2010 № 00004736/1
з тих мотивів, що позивач правомірно
застосував нульову ставку ПДВ при
експорті товару (технічної
документації) на умовах комісії.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів положенням чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, СДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі судові
акти та відмовити у позові. На
обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає, що фактично
позивачем здійснювалися операції з
поставки послуг з розробки та
виготовлення технічної документації
на митній території України, тоді як
невірне визначення судами правової
природи розглядуваних операцій як
експорту товару призвело до прийняття
неправильних по суті спору рішень.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне задовольнити касаційні
вимоги СДПІ виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
податковою інспекцією було проведено
позапланову виїзну перевірку
Підприємства з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування ПДВ у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
податкових періодів за лютий 2010 року,
яка виникла за рахунок від'ємного
значення ПДВ, що декларувалось у період
з 01.01.2010 по 31.01.2010.

За наслідками цієї перевірки
податковим органом було складено акт
від 19.05.2010 № 486/36/14307618 та прийнято
оспорюване податкове
повідомлення-рішення, згідно з яким
Підприємству визначено суму завищення
бюджетного відшкодування ПДВ за лютий
2010 року в розмірі 244 132 грн.

За висновком СДПІ, позивач
неправомірно застосував нульову
ставку ПДВ при поставці послуг з
розробки та виготовлення технічної
документації в рамках виконання
договору комісії від 22.12.2008 №
USE-16.1-404-D/K-08. На думку податкової
інспекції, у розглядуваному випадку
право на застосування нульової ставки
ПДВ у платника не виникає, позаяк пункт
6.2 статті 6 Закону України «Про податок
на додану вартість» поширюється на
операції з експорту товарів та
супутніх послуг, тоді як позивачем
фактично було здійснено поставку
послуг на митній території України.

Вирішуючи даний спір, попередні судові
інстанції відхилили зазначені доводи
податкового органу як неспроможні та
дійшли висновку про неправомірність
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення.

Однак така правова оцінка обставин
даної справи не ґрунтується на нормах
чинного законодавства, що регулює
спірні правовідносини, та не
відповідає фактичним обставинам
справи.

Так, пунктом 6.2 статті 6 Закону України
«Про податок на додану вартість»
передбачено, що при експорті товарів та
супутніх такому експорту послуг ставка
податку становить "0" відсотків до бази
оподаткування.

Таким чином, оскільки застосування
нульової ставки ПДВ в порядку
наведеної норми Закону поширюється
виключно на операції з експорту
товарів та супутніх ним послуг, то
визначальним при вирішенні цього спору
є встановлення фактичних
взаємовідносин учасників спірних
операцій у межах дослідження змісту
цих операцій.

Як вбачається з установлених судами
обставин справи, за договором комісії
від 22.12.2008 № USE-16.1-404-D/K-08, Підприємство як
комітент зобов'язалося виготовити
комісіонерові (державній компанії з
експорту та імпорту продукції і послуг
військового та спеціального
призначення «Укрспецекспорт», далі - ДП
«Укрспецекспорт») експлуатаційну та
технічну документацію для проведення
усіх видів випробувань та експлуатації
і технічного обслуговування корабля.
Також предметом договору було
визначено укладення комісіонером
зовнішньоекономічної угоди із третьої
особою (замовником технічної
документації).

Виготовлена Підприємством
документація була експортована ДП
«Укрспецекспорт»
нерезидентові-замовнику - Бюро
закупівель міжнародного
співробітництва головного управління
озброєнь та військової техніки
народно-визвольної армії Китаю на
виконання контракту від 23.12.2008 №
USE-16.1-63-К/KЕ-08 з оформленням вантажних
митних декларацій.

Згідно з пунктом 1.4 статті 1 названого
Закону поставка товарів - це будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими цивільно-правовими
договорами, які передбачають передачу
прав власності на такі товари за
компенсацію незалежно від строків її
надання, а також операції з безоплатної
поставки товарів (результатів робіт) та
операції з передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або поставки майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.

Не належать до поставки операції з
передачі товарів в межах договорів
схову (відповідального зберігання),
довірчого управління, оперативної
оренди (лізингу), інших
цивільно-правових договорів, які не
передбачають передачу права власності
(користування або розпорядження) на
такі товари іншій особі.

Поставка послуг - це будь-які операції
цивільно-правового характеру з
виконання робіт, надання послуг,
надання права на користування або
розпорядження товарами, у тому числі
нематеріальними активами, а також з
поставки будь-яких інших, ніж товари,
об'єктів власності за компенсацію, а
також операції з безоплатного
виконання робіт, надання послуг.
Поставка послуг, зокрема, включає
надання права на користування або
розпорядження товарами у межах
договорів оренди (лізингу), поставки,
ліцензування або інші способи передачі
права на патент, авторське право,
торговий знак, інші об'єкти права
інтелектуальної, в тому числі
промислової, власності.

Слід зазначити, що власне назва
договору не може слугувати вирішальним
фактором при наданні правової
кваліфікації господарської операції,
за умови її невідповідності ознакам та
критеріям, визначеним у наведеній
нормі Закону.

А відтак для з'ясування правової
природи як господарської операції, так
і договору (укладенням якого
опосередковувалося виконання
операції) необхідно вичерпно дослідити
фактичні права та обов'язки сторін у
процесі виконання поставки, фактичний
результат, до якого прагнули учасники
поставки; при оцінці операцій, які
передбачають передачу
матеріалізованого результату
виконання роботи (послуги), для
розмежуванні поставки товару від
поставки послуг аналізу підлягає і
хронологія дій виконавця по відношенню
до об'єкта поставки.

У справі, що переглядається, буквальне
тлумачення тексту названого договору
комісії у співвідношенні з його
загальним змістом та у взаємозв'язку з
умовами контракту від 23.12.2008 №
USE-16.1-63-К/KЕ-08 свідчить на користь
висновку про те, зазначений договір
комісії відповідає ознакам договору
субпідряду. Адже фактично зобов'язаною
особою з поставки технічної та
експлуатаційної документації перед
замовником-нерезидентом виступав ДП
«Укрспецекпорт», який на умовах
субпідряду залучив Підприємство до
виконання робіт з розробки та
виготовлення цієї документації.
Економіко-юридичний зміст виконаної
роботи, наданої послуги виключає
можливість їх поставки за комісійною
угодою.

Таким чином, передача позивачем
виготовленої документації ДП
«Укрспецекпорт» є поставкою послуг на
митній території України безвідносно
до назви договору та його учасників, в
рамках якого виконувалася така
поставка. Спірна технічна документація
була створена позивачем саме у процесі
виконання своїх договірних зобов'язань
перед ДП «Укрспецекпорт», а відтак
надання технічної документації як
речового об'єкта не перешкоджає
кваліфікації розглядуваних операцій
як поставки послуг. Така документація є
завершальним результатом виконання
послуг, а не самостійним товаром.

Таким чином, суди невірно визначили
правовідносини сторін шляхом
кваліфікації як експорту товару
операції, яка по суті є поставкою
послуг та, як наслідок, поширили на
розглядувані правовідносини пункт 6.2
статті 6 Закону України «Про податок на
додану вартість», а не норму
податкового права, що підлягає
застосуванню (підпункт 6.1.1 пункту 6.1
статті 6 названого Закону).

З урахуванням викладеного Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне скасувати оскаржувані
судові акти попередніх інстанцій та
відмовити у задоволенні позову.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 229, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Миколаєві задовольнити.

2. Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 16.11.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 28.02.2011 у
справі № 2а-4529/10/1470 скасувати.

3. У позові відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько