Справа № 813/2499/14
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/2499/14
зал судових засідань
№8
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючої судді Братичак У.В.
секретар судового засідання Хміль Х.З.,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Цебрівського
розглянувши в відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про стягнення
грошового забезпечення, -
До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1
до Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області про стягнення середнього
грошового забезпечення за час
вимушеного прогулу з дня винесення
рішення Львівським окружним
адміністративним судом по справі №
2а-9825/12/1370 по день фактичного виконання,
а саме з 21.06.2013 року по 22.01.2014 року, за 7
місяців, в сумі 27712 грн., в розрахунку
3958,88 грн. за кожен місяць.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21.06.2013р. у
справі №2а-9825/12/1370 за позовом ОСОБА_1 до
ГУМВС України у Львівській області,
залишеної без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21.11.2013р., позов задоволено,
скасовано п.1 наказу №897 від 31.05.2012р. та
наказ від 05.10.2012р. №297, поновлено
позивача на посаді начальника сектору
дільничних інспекторів міліції
відділу громадської безпеки ЛМУ ГУМВС
України у Львівській області, стягнуто
з ГУМВС України у Львівській області
середнє грошове забезпечення за час
вимушеного прогулу, за період з 06.10.2012р.
по 21.06.2013р. в сумі 33933,04 грн. Однак, лише
22.01.2014р. наказом начальника ГУМВС у
Львівській області №22 о/с був фактично
поновлений на посаді. Позивач
посилається на ч.5 ст.235 КЗпП України,
згідно якої, рішення про поновлення на
роботі незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом, який
розглядає спір, підлягає негайному
виконанню. Таким чином, вважає, що
внаслідок невиконання постанови
Львівського окружного
адміністративного суду від 21.06.2013р. у
справі №2а-9825/12/1370, яка набрала законної
сили, у позивача був вимушений прогул з
дня поновлення на посаді з 21.06.2013р. по
22.01.2014р. З огляду на це, просить стягнути
з відповідача середнє грошове
забезпечення за вказаний період в сумі
27712 грн.

Відповідач проти позову заперечив з
підстав, викладених у запереченні на
позовну заяву від 22.04.2014р.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позов підтримали,
просили позов задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечив з
підстав, викладених у запереченні на
позовну заяву.

Заслухавши думку позивача та
представників сторін, дослідивши
подані сторонами документи,
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку, що позов не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21.06.2013р. у
справі №2а-9825/12/1370 за позовом ОСОБА_1 до
ГУМВС України у Львівській області
позов задоволено. Скасовано п.1 наказу
№897 від 31.05.2012р. в частині накладення
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ
та наказ від 05.10.2012р. №297 «По особовому
складу» в частині звільнення позивача
з органів внутрішніх справ в запас
збройних сил; поновлено позивача на
посаді начальника сектору дільничних
інспекторів міліції відділу
громадської безпеки ЛМУ ГУМВС України
у Львівській області, стягнуто з ГУМВС
України у Львівській області середнє
грошове забезпечення за час вимушеного
прогулу за період з 06.10.2012р. по 21.06.2013р. в
сумі 33933,04 грн.

Вказана постанова суду набрала
законної сили з моменту її
проголошення та в частині поновлення
на публічній службі підлягала до
негайного виконання.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21.11.2013р.
апеляційну скаргу ГУМВС України у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 21.06.2013р. у
справі №2а-9825/12/1370 залишено без
задоволення.

Судом встановлено, що позивача було
поновлено на посаді 22.01.2014р. згідно з
наказом начальника ГУМВС у Львівській
області № 22 о/с.

Позивач вважаючи, що рішення суду про
поновлення на роботі було виконано
відповідачем із затримкою, позивач до
суду з вимогами про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виконання судового рішення з 21.06.2013р. по
22.01.2014р. в розмірі 27712 грн. у
відповідності до вимог ст. 236 КЗпП
України.

Вирішуючи спір по суті, суд керувався
наступним.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем заявлено вимогу про
стягнення середнього заробітку за час
затримки виконання постанови суду по
іншій адміністративній справі в сумі
27712 грн. з посиланням на ст.236 КЗпП
України відповідно до якої, у разі
затримки власником або уповноваженим
ним органом виконання рішення органу,
який розглядав трудовий спір про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного на іншу
роботу працівника, цей орган виносить
ухвалу про виплату йому середнього
заробітку або різниці в заробітку за
час затримки.

Порядок проходження служби особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, їх права і
обов'язки регулюється спеціальним
законодавством, зокрема, законом
України "Про міліцію" від 20.12.1990р.,
постановою Кабінету Міністрів України
від 30 жовтня 1998 року № 1716 "Про
проходження служби особами
начальницького складу податкової
міліції та обчислення їм вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги", Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ Української РСР,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. №114,
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ України, що
затверджений Законом України від 22
лютого 2006 року № 3460-IV.

Відповідно до пункту 24 Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29 липня 1991 року №114,
у разі незаконного звільнення або
переведення на іншу роботу особи
рядового, начальницького складу
органів внутрішніх справ підлягають
поновленню на попередній роботі
(посаді). У разі поновлення на роботі
(посаді) орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно вирішує питання про
виплату особі рядового і
начальницького складу середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Отже, наведеним
нормативно-правовим актом передбачено
лише відшкодування середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
не встановлено обов'язку виплачувати
середній заробіток за час вимушеного
прогулу при затримці виконання рішення
суду.

Суд зазначає, що до даних спірних
правовідносин не можуть
застосовуватись приписи Кодексу
законів про працю України, оскільки
регулювання правового становища осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ передбачено
спеціальним законодавством і при
вирішенні даного роду спорів
пріоритетним є норми саме спеціальних
законів.

Так, відповідно до роз'яснення
Верховного суду України №1-4/83 від
23.03.1998р., проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
Міністерства внутрішніх справ України
регулюється не Кодексом законів про
працю України (на який в позовній заяві
неодноразово посилається позивач), а
спеціальним законодавством про ці
органи, яким урегульовані питання,
пов'язані з прийняттям (обранням,
призначенням) громадян на публічну
службу, її проходженням та звільненням
із неї (її припиненням). До таких
законодавчих актів належать, зокрема,
Закон України "Про міліцію" від 20 грудня
1990 року, постанова Кабінету Міністрів
України від 29 липня 1991 року № 114 "Про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ. Суд також зазначає,
що питання юрисдикції вимог про
відшкодування шкоди, заподіяної
протиправними рішеннями, діями чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень або іншим порушенням прав,
свобод та інтересів суб'єктів
публічно-правових відносин визначено
частиною другою статті 21 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КАС України,
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Натомість, як встановлено судом,
позивачем у позовній заяві не заявлено
вимоги про визнання дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень - протиправними.

Положенням частини першої статті 15
Цивільного процесуального кодексу
України, передбачено, що суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ здійснюється
за правилами іншого судочинства.

Суд звертає увагу на те, що
бездіяльність відповідача щодо
невиконання рішення суду не
відноситься до сфери управлінських
функцій суб'єкта владних повноважень,
його відповідальність у цих
правовідносинах передбачена Законом
України «Про виконавче провадження», а
тому спірні правовідносини у даній
справі не носять публічно-правовий
характер.

Отже, з урахуванням положень статті 15
ЦПК та пункту 2 частини другої статті 17,
частини другої статті 21 КАС даний спір
про стягнення середнього заробітку за
незаконним звільненням позивача, якого
було поновлено на роботі зі стягненням
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, яке сталося з вини посадової
особи суб'єкта владних повноважень,
розглядаються у порядку цивільного
судочинства, так як вимоги про
стягнення середнього заробітку не
заявлені в одному провадженні з
вимогою вирішити публічно-правовий
спір.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, вимога позивача про
стягнення з відповідача середнього
грошового забезпечення за період з
21.06.2013р. по 22.01.2014р. (при затримці
виконання рішення суду в іншій
адміністративній справі) є
безпідставною, а тому задоволенню не
підлягає.

Відповідно до положень статті 94 КАС
України, судові витрати зі сторін не
стягуються.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 160-163,167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення. В разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст. 254
КАС України.

Повний текст постанови складений та
підписаний 12.05.2014 року.

Суддя
Братичак У.В.