Справа № П/811/976/14
Суддя: Г.П. Нагібіна
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року
Справа № П/811/976/14

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючої судді Нагібіної Г.П.
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
адміністративним позовом Управління
освіти Кіровоградської міської ради до
Державної фінансової інспекції в
Кіровоградській області про
скасування рішення, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління освіти Кіровоградської
міської ради звернулось до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду з позовом про
скасування пунктів 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.9 листа -
вимоги Державної фінансової інспекції
в Кіровоградській області від 26.03.2014
року № 11-03-14-14/2174.

Позовні вимоги Управління освіти
Кіровоградської міської ради
обґрунтовує тим, що ДФІ в
Кіровоградській області у листі-вимозі
вимагає усунути порушення, які
управління не допускало.

ДФІ у Кіровоградській області не
визнаючи позов надало заперечення, які
обґрунтовані тим, що лист-вимога
винесено за наслідками ревізії під час
якої встановлено порушення бюджетної
дисципліни.

В судове засідання після проголошеної
перерви представники позивача та
представники відповідача не з'явились,
надавши суду заяви про проведення
подальшого розгляду справи в порядку
письмового провадження (а.с.149-150 т.2).

Враховуючи зазначене та керуючись
статтями 41, 128 КАС України, суд вирішив
провести судовий розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Дослідивши подані позивачем та
відповідачем документи і матеріали,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
адміністративний суд, -

В С Т А Н О В И В:

В період з 09.12.2013 р. по 12.02.2014 р. ДФІ в
Кіровоградській області проведено
планову ревізію
фінансово-господарської діяльності
управління освіти Кіровоградської
міської ради за період з 01.07.2012 р. по
01.01.2014 р., за результатами якої складено
акт від 19.02.2014 р. №03-09/5 (а.с.151-201 т.1).

На зазначений акт позивач подав
заперечення, які не були враховані
відповідачем, що підтверджується
висновком на зауваження до акта
ревізії (а.с.63-69 т.2).

На адресу управління освіти направлено
лист-вимогу від 26.03.2014 року № 11-03-14-14/2174
про усунення порушень виявлених
ревізією (далі оскаржувана вимога,
а.с.11-17 т.1).

Правомірність та обґрунтованість
пунктів 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.9 вимоги
відповідача про усунення виявлених
порушень є предметом спору, який
передано на вирішення суду.

Стосовно пункту п.2.2 вимоги, суд
зазначає наступне.

В розділі «Штатна дисципліна.
Оплата праці працівників та
нарахування на заробітну плату» акту
ревізії ревізори дійшли висновку, що до
штатних розписів окремих
загальноосвітніх навчальних закладів
були введені посади
вчителів-логопедів, які не передбачені
Типовим штатними нормативами
загальноосвітніх навчальних закладів,
що призвело до фінансування даних
одиниць за КТКВК 070201 «Загальноосвітні
школи», тоді як необхідно було
проводити фінансування по КТКВК «Інші
заклади освіти».

Пунктом 2.2оскаржуваної вимоги
відповідач зазначив про прийнятті до
відома факт застосування фінансової
санкції у вигляду зменшення бюджетних
асигнувань.

Частиною 1 статті 6 КАС України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

У Рішенні від 25 листопада 1997 року N
6-зп у справі громадянки ОСОБА_1 щодо
права на оскарження в суді
неправомірних дій посадової особи
Конституційний Суд України установив,
що частину другу статті 55 Конституції
України необхідно розуміти так, що
кожен, тобто громадянин України,
іноземець, особа без громадянства, має
гарантоване державою право оскаржити в
суді загальної юрисдикції рішення, дії
чи бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх рішення, дія чи
бездіяльність порушують або ущемлюють
права і свободи громадянина України,
іноземця, особи без громадянства чи
перешкоджають їх здійсненню, а тому
потребують правового захисту в суді
(абзац перший пункту 1 резолютивної
частини). Тобто, під час розгляду справи
в суді необхідною умовою є
встановлення порушеного права, яке
підлягає відновленню саме за рішенням
суду.

Суд звертає увагу на те, що згідно з
вищевказаними нормами права, та,
виходячи із специфіки завдання
адміністративного судочинства, особа
має право звернутись за судовим
захистом до адміністративного суду з
позовом у разі, якщо вона вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідача (суб'єкта владних
повноважень) порушено її права чи
інтереси у сфері публічно-правових
відносин. При цьому, обставину дійсного
(фактичного) порушення відповідачем
прав, свобод чи інтересів має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач. Задоволенню в
адміністративному судочинстві
підлягають лише ті вимоги, які
відновлюють порушені права чи інтереси
особи в сфері публічно-правових
відносин. В розумінні Кодексу
адміністративного судочинства України
захист прав, свобод та інтересів осіб
завжди є наступним, тобто передбачає
наявність встановленого судом факту їх
порушення.

Таким чином, право на судовий захист
має лише та особа, яка є субєктом
(носієм) порушених прав, свобод чи
інтересів.

Тобто, для того, щоб особі було надано
судовий захист, суд встановлює, чи
особа дійсно має порушене право,
свободу чи інтерес, і таке порушення
відбулось з вини відповідача.

Позивач своє звернення до суду
обґрунтовує тим, що відповідач
незаконно своїм рішенням застосував
фінансові санкцій у вигляду зменшення
бюджетних асигнувань.

Такі посилання позивача суд оцінює
критично, оскільки предметом даного
позову є пункт 2.2 вимоги, яким звернено
увагу позивача про прийняття до відома
певної інформації.

Суд звертає увагу, що рішення про
застосування фінансових санкцій є
самостійним рішенням відповідача, яке
може бути оскаржене до суду, якщо
позивач вважає його протиправним.

Отже, вищеописана вимога носить
інформативний характер і не вимагає
від позивача вчинення будь-яких дій, а
тому, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволенні
позову в цій частині.

Стосовно пункту п.2.3 вимоги, суд
зазначає наступне.

В розділі «Штатна дисципліна. Оплата
праці працівників та нарахування на
заробітну плату» акту ревізії ревізори
дійшли висновку, що штатних розписів
окремих загальноосвітніх навчальних
закладів були введені посади
вчителів-логопедів, які не передбачені
Типовим штатними нормативами
загальноосвітніх навчальних закладів,
що призвело до фінансування даних
одиниць за КТКВК 070201 «Загальноосвітні
школи», тоді як необхідно було
проводити фінансування по КТКВК «Інші
заклади освіти».

Пунктом 2.3 оскаржуваної вимоги
зобов'язано позивача привести штатні
розписи навчальних закладів освіти у
відповідність до вимог наказу
Міністерства освіти і науки від 06.10.2010
№ 1205 «Про затвердження Типових штатних
нормативів загальноосвітніх
навчальних закладів», стягнути з
винних осіб кошти на загальну суму
2590103,52 грн., провести перерахунок та
відповідні взаємозвірки щодо сум
єдиного соціального внеску з
відповідним територіальним
підрозділом ПФУ та повернути зайво
сплачені кошти (зарахувати в рахунок
майбутніх платежів).

В судовому засіданні встановлено, що
позивачем фактично змінено по певних
закладах кількість та ставки працюючих
осіб, що зумовлено специфікою певних
навчальних закладів.

Відповідач зазначив про те, що позивач
не мав права на фінансування з бюджету
ставок педагогічних працівників, які
виходять за межі норм, визначених у
Типових штатних нормативах.

Типовим штатним нормативам
загальноосвітніх навчальних закладів,
затверджених наказом МОН від 06.12.2010
року № 1205 р. та Типовим штатним
нормативам дошкільних навчальних
закладів, затверджених наказом МОН від
04.11.2010 р. № 1055 врегульоване питання щодо
упорядкування штатів та штатних
нормативів загальноосвітніх
навчальних закладів.

До штатних розписів навчальних
закладів міста введено штатні одиниці,
не передбачені типовими штатними
нормативами, але кожна з цих посад
введена відповідно до рішення
Кіровоградської міської ради, яка є
власником (засновником) даних закладів
освіти.

До повноважень міської ради та її
виконавчих органів входять питання
управління закладами освіти, які
належать територіальним громадам,
організація їх матеріально-технічного
та фінансового забезпечення.

Згідно з пунктом 2 Типових штатних
нормативів загальноосвітніх
навчальних закладів, затверджених
наказом МОН від 06.12.2010 року № 1205 р. (далі
Типові штатні нормативи), керівникам
закладів надається право у разі
виробничої необхідності змінювати
штати окремих структурних підрозділів
або вводити посади (крім керівних), не
передбачені штатними нормативами для
даного закладу, в межах фонду оплати
праці, доведеного лімітними довідками
на відповідний період. Заміна посад
працівників може здійснюватись лише в
межах однієї категорії (педагогічного,
господарсько-обслуговуючого тощо)
персоналу.

Правом на заміну штатних одиниць
наділено Кіровоградську міську раду.

Представники позивача в судовому
засіданні пояснили, що рішенням
Кіровоградської міської ради
затверджено кошторис на фінансування
загальноосвітніх закладів на рік,
тобто визначена конкретна сума
грошових коштів, яка не була
перевищена, оскільки в одних школах
відбулось збільшення штатів, в той час
як в інших школах були задіяні не усі
вільні посади.

По кожному навчальному закладу існують
певні особливості, наприклад, деякі
навчальні заклади мають кілька
будівель, що тягне за собою
необхідність мати медичну сестру та
кухаря у кожній будівлі, так як дітей
треба і харчувати і доглядати
медичному працівнику в кожній будівлі.

Крім того, у одному навчальному закладі
з роботою лаборанта чи то інженера по
електроніці виконує вчитель з
інформатики, а тому немає необхідності
працевлаштовувати на таку посаду
окрему людину, в той час, як існує
нагальна потреба в інших працівниках,
яких було замінено рішенням
Кіровоградської міської ради.

Приклад, «Гімназія нових технологій»,
дана гімназія є експериментальним
навчальним закладом, в якому діти
проводять свій час з 09 год. по 18 год.,
тобто, весь день.

Так, згідно Типових штатних нормативів,
в даному навчальному закладі повинні
бути «лаборант», «інженер-електронік»
в той час, як необхідності у даних
посадах не було, оскільки вимоги
інженера-електроніка виконував
вчитель з іншого предмету.

Одночасно, у даній гімназії створено
посаду «завідувач фільмотекою», яка не
передбачена Типовим штатним
нормативом.

Проте, необхідність у даній посаді
обумовлена тим, що майже в усіх
навчальних закладах раніше була
невелика фільмотека, яку було вирішено
об'єднати в одному навчальному закладі
та послугами якої користується усі
навчальні заклади міста.

Тобто, усі заміни чи то створення
штатних одиниць у більшому розмірі
пов'язані з урахуванням потреби
кожного окремого закладу, що є
виробничою необхідністю.

Позивач зазначав, що в одному закладі
створювались штатні одиниці, в той час
як в інших певні штатні одиниці не були
зайняті, що приводило до фактичної
економії.

Проте, в загальній обсязі по усіх
загальноосвітніх закладах міста,
позивачем не було перевищено суму
грошових коштів, яку було затверджено
на сесії Кіровоградської міської ради,
більш того, кожну заміну чи то
створення іншої кількості штатів по
школах було погоджене, з урахуванням
виробничої необхідністю, із
засновником - Кіровоградською міською
радою.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
висновку про недопущення порушення
позивачем, оскільки перш за все,
позивач керувався певною доцільністю
для забезпечення інтересів дітей
Кіровоградської громади, а по-друге,
діяв в межах повноважень, визначених
пунктом 2 Типових штатних нормативів.

Вимога щодо відшкодування коштів,
витрачених на роботу працівників які
працювали на посадах, введених
рішеннями міської ради, суперечить
нормам трудового законодавства.
Оскільки у ревізуємий період дані
штатні одиниці займалися відповідними
працівниками, яким згідно штатного
розпису визначено посадові оклади, в
посадових інструкціях - коло посадових
обов'язків. Про виконання даними
працівниками своїх посадових
обов'язків свідчать табелі обліку
робочого часу, які передані для оплати
до централізованої бухгалтерії
управління освіти.

Згідно з пунктом 49 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №550 від 20.04.2006р, у
разі коли діями чи бездіяльністю
працівників об'єкта контролю державі
або підконтрольній установі заподіяна
матеріальна шкода, контролюючий орган
ставить вимоги перед керівником
об'єкта контролю та органом його
управління щодо пред'явлення цивільних
позовів до винних осіб.

При цьому, відповідачем не надано суду
доказів наявності осіб, які допустили,
як на думку відповідача, порушення, чи
то керівник управління, чи то
Кіровоградська міська рада, яка
затвердила штатний розпис в розрізі
навчальних закладів.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов
висновку про помилковість висновків
відповідача, а тому позовні вимоги в
цій частині належить задовольнити.

Стосовно пункту п.2.4 вимоги, суд
зазначає наступне.

В розділі «Штатна дисципліна. Оплата
праці працівників та нарахування на
заробітну плату» акту ревізії ревізори
дійшли висновку, що керівникам гуртків
позашкільних закладів освіти
посадовий оклад був встановлений 9
тарифний розряд без проведення
атестації. Тобто, керівникам гуртків
при прийомі на роботу повинен бути
встановлений мінімальний 8-ий тарифний
розряд, а 9 тарифний розряд керівникам
гуртків необхідно встановлювати за
наслідками атестації із врахуванням
освітнього рівня працівника, що не було
зроблено і тим самим внаслідок оплати
праці керівникам гуртків по завищеному
тарифному розряду зайво нараховано та
виплачено заробітну плату на загальну
суму 23981,54 грн.

Пунктом 2.4 оскаржуваної вимоги
зобов'язано позивача стягнути з винних
осіб кошти у сумі 23981,54 грн. та провести
перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум єдиного
соціального внеску з відповідним
територіальних підрозділом Пенсійного
фонду України та повернути зайво
сплачені кошти.

Пунктом 4.11 Типового положення про
атестацію педагогічних працівників
затвердженого наказом Міністерства
освіти і науки України від 06.10.2010 №930
визначено, що керівникам гуртків
тарифний розряд встановлюється за
результатами атестації.

Приміткою до Додатку №8 наказу
Міністерства освіти і науки України
від 26.09.2005 №557 «Про впорядкування умов
оплати праці та затвердження схем
тарифних розрядів працівників
навчальних закладів, установ освіти та
наукових установ» передбачено, що
тарифні розряди спеціалістам
установлюються за наслідками
атестації з 8 по 10 тарифний розряд.

Відповідно до частини 6 статті 96
Кодексу законів про працю України (далі
КЗпП), посадові оклади службовцям
установлює власник або уповноважений
ним орган відповідно до посади і
кваліфікації працівника. За
результатами атестації власник або
уповноважений ним орган має право
змінювати посадові оклади службовцям у
межах затверджених у встановленому
порядку мінімальних і максимальних
розмірів окладів на відповідній
посаді.

Згідно додатку 8 до наказу МОН 26.09.2005 р. N
557 «Про впорядкування умов оплати праці
та затвердження схем тарифних розрядів
працівників навчальних закладів,
установ освіти та наукових установ»,
керівники гуртків, секцій тощо
встановлено тарифні розряду у межах «
8-10».

Позивач надав суду, копії дипломів
осіб, призначених на посаду керівник
гуртка, що доводить обгрунтованість
пояснення позивача про те, що усі
педагоги мають вищу педагогічну
освіту, а тому позивач не був
позбавлений можливості прийняти їх на
роботу, встановивши оклад за 9 тарифним
розрядом, оскільки жодного
нормативно-правового акту, який би
зобов'язував при прийнятті на роботу,
встановлювати мінімальний тарифний
розряд.

З такими поясненням позивача суд
погоджується, оскільки, позивач, як
власник, наділений правом згідно
частини 6 статті 96 КЗпП України,
приймати рішення про встановлення
посадових окладів відповідно до посади
і кваліфікації працівника, що і було
зроблено позивачем.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов
висновку про помилковість висновків
відповідача, а тому позовні вимоги в
цій частині належить задовольнити.

Стосовно пункту п.2.5 вимоги, суд
зазначає наступне.

В розділі «Штатна дисципліна. Оплата
праці працівників та нарахування на
заробітну плату» акту ревізії ревізори
дійшли висновку, що позивачем
помилково прийняте рішення про
підвищення вчителем ОСОБА_2
кваліфікацію «спеціаліст вищої
категорії», що призвело до виплати
заробітної плати у розмірі більшому на
1936,75 грн.

Пунктом 2.5 оскаржуваної вимоги
зобов'язано позивача стягнути з винних
осіб кошти у сумі 1936,75 грн. та провести
перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум єдиного
соціального внеску з відповідним
територіальних підрозділом Пенсійного
фонду України та повернути зайво
сплачені кошти.

Заперечуючи дане порушення, позивач
послався на те, що ОСОБА_2, як викладач
«польської мови», пройшла стажування
на кафедрі педагогічного університету,
що відповідає нормам Типового
положення про атестацію, а відтак
висновок відповідача про те, що ОСОБА_2
не підтвердила кваліфікаційну
категорію «спеціаліст вищої
категорії» є помилковим.

Так, вчителю польської мови КЗ
«Педагогічний ліцей Кіровоградської
міської ради Кіровоградської області»
ОСОБА_2 атестаційною комісією II рівня
09.04.2012 підтверджено кваліфікаційну
категорію «Спеціаліст вищої
категорії» на підставі проходження
стажування в Горлівському державному
педагогічному інституті іноземних мов
(а.с.128 т.1).

Згідно з вимогами пункту 1.8 Типового
положення №930, умовою чергової
атестації педагогічних працівників є
обов'язкове проходження не рідше
одного разу на п'ять років підвищення
кваліфікації на засадах вільного
вибору форм навчання, програм і
навчальних закладів.

В даному випадку ОСОБА_2 за освітою
вчитель «російської мови» працює за
основним місцем роботи в
Кіровоградському державному
педагогічному університеті ім.
Володимира Винниченка - доцентом
кафедри перекладу та загального
мовознавства, а в КЗ «Педагогічний
ліцей Кіровоградської міської ради»,
як зазначав позивач, працює за
сумісництвом викладачем «польської
мови».

Згідно програми стажування, ОСОБА_2
направлена Кіровоградським державним
педагогічним університетом ім.
Володимира Винниченка для проходження
стажування за програмою:

- ознайомлення з теорією та практикою
підготовки студентів з курсів «сучасна
російська мова», «загальне
мовознавство»;

- ознайомлення з методикою викладання
тем курсу загального мовознавства , СВМ
по спеціальностям, де російська
викладається як спеціалізація,
ознайомлення із особливостями
впровадження кредитно-модульної
системи, новими навчальними планами;

- розробка пропозицій щодо
удосконалення викладання тем курсу
«сучасна російська мова» на освітніх
рівнях «бакалавр», «магістр».

Тобто, двома вищими навчальними
закладами затверджена програма
стажування з предметів «російська
мова» та «мовознавство», без
зазначення у програмі стажування
предмету «польська мова».

Посилання позивача на те, що у графі
«відгук організації про роботу
стажиста» зазначено про ознайомлення
ОСОБА_2 з специфікою, окрім іншого, про
фактичну підготовку з «польської
мови», не приймається судом, оскільки в
програмі проходження стажування
відсутній назва предмету з якого
проводиться стажування ОСОБА_2 як
«польська мова».

Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2
пройшла стажування за предметом
«російська мова» та «мовознавство»,
проте, не пройшла стажування з предмету
«польська мова».

Посилання позивача про те, що ОСОБА_2
пройшла стажування з предмету
«мовознавство», а відтак дане
стажування можливо вважати і з
предмету «польська мова», також не
приймається судом з огляду на наступне.

Так, згідно з визначенням, мовознавство
(лінґвімстика) - наука про мову в усій
складності її прояву; природну людську
мову взагалі та про всі мови світу як
індивідуальних її представників.
Мовознавство - це гуманітарна наука.
Вона є розділом культурології (поряд з
мистецтвознавством і
літературознавством) і філології
(поряд з літературознавством), а також
галуззю семіотики - науки про знаки.

Більш того, суд звертає увагу, що
ознайомившись з програмою стажування,
можливо дійти висновку про стажування
за спецкурсом «мовознавство»
проведеного за напрямком «російська
мова», в той час, як ОСОБА_2 в
комунальному закладі викладала
предмет «польська мова», що є окремим
предметом в межах навчальної програми,
якої діти вивчають саме польську мову.

Суд погоджується з порушенням
допущеним позивачем, проте не
погоджується з вимогою щодо вчинення
певних дій, яку викладено в п. 2.5
листа-вимоги.

Так, відповідач зобов'язував позивача
стягнути з винних осіб кошти у сумі 1936,75
грн. та провести перерахунок та
відповідні взаємозвірки щодо сум
єдиного соціального внеску з
відповідним територіальних
підрозділом Пенсійного фонду України
та повернути зайво сплачені кошти.

Суд, звертає увагу на те, що поруч із
зазначенням порушення, відповідач
зобов'язаний був встановити винну
особу, проте такої особи не було ним
встановлено. Питання розгляду
атестаційних матеріалів педагогічних
працівників належить до компетенції
атестаційної комісії та відповідно до
вимог наказу МОН України від 08.08.2013 року
№ 1135 кваліфікаційна категорія, що
присвоєна педагогічному працівнику за
результатами атестації, може
змінюватись лише за рішенням
атестаційної комісії. Порядок
оскаржень рішень атестаційної комісії
визначений Типовим положенням про
атестацію педагогічних працівників.

Отже, позивач виніс наказ про
нарахування заробітної плати за
тарифної сіткою ОСОБА_2 на підставі
рішення атестаційної комісії, яке
станом на день розгляду справи в суді,
комісією не було переглянуто.

Згідно визначення понять, наведених в
статті 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» ОСОБА_2 є застрахованою
особою, а управління освіти
Кіровоградської міської ради -
страхувальником, який сплачує страхові
внески.

Відповідно до частини 3 статті 20 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
обчислення страхових внесків
територіальними органами Пенсійного
фонду у випадках, передбачених цим
Законом, здійснюється на підставі
складених актів перевірки
правильності нарахування та сплати
страхових внесків, звітності, що
подається страхувальником,
бухгалтерських та інших документів, що
підтверджують суму заробітної плати
(доходу), на які відповідно до цього
Закону нараховуються страхові внески.

Сума страхових внесків в розмірі 703,04
грн. була облікована на рахунку ОСОБА_2
і не може бути зняти без відповідного
рішення щодо повернення коштів
виплаченої заробітної плати, а відтак,
суд дійшов висновку про передчасність
вимогу відповідача щодо проведення
перерахунку сум єдиного соціального
внеску із зарахування в рахунок
майбутніх платежів без здійснення
перерахунку виплаченої заробітної
плати.

Зменшення сум єдиного соціального
внеску може бути вирішено лише у
випадку повернення суми отриманої
ОСОБА_2, як заробітної плати.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов
висновку про задоволення позову в цій
частині, оскільки незважаючи не
висновок суду про правомірність
висновків відповідача, суд звертає
увагу не протиправність дій, які
вимагає вчинити відповідач.

Стосовно пункту п.2.9 вимоги, суд
зазначає наступне.

В розділі «Штатна дисципліна. Оплата
праці працівників та нарахування на
заробітну плату» акту ревізії ревізори
дійшли висновку, що позивачем
помилково проведена погодинна оплата
вакантних годи, яка тривала понад 2
місяців директору гімназії ОСОБА_3 та
заступнику директора ОСОБА_4

Пунктом 2.9 оскаржуваної вимоги
зобов'язано позивача стягнути з винних
осіб кошти у сумі 18934,81 грн., провести
перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум єдиного
соціального внеску з відповідним
територіальних підрозділом Пенсійного
фонду України та повернути зайво
сплачені кошти.

При встановленні даного порушення,
відповідач дійшов висновку, що
оскільки директор гімназії ОСОБА_3 та
заступник директора ОСОБА_4
здійснювали заміщення вакантних посад
понад 2 місяців, а тому обрахунок
заробітної плати повинен проводитись
на підставі пункту 68 Інструкції про
порядок обчислення заробітної плати
працівників освіти, затвердженої
наказом Міністерства освіти України
від 15.04.1993 р. №102.

Пунктом 73 Інструкції про порядок
обчислення заробітної плати
працівників освіти, затвердженої
наказом Міністерства освіти України
від 15.04.93 р. N 102 (далі Інструкція),
передбачено, що проведення погодинної
оплати за заміщення тимчасово
відсутніх по хворобі або з інших причин
вчителів, вихователів, викладачів
тощо, яке триває не більш двох
місяців.

Проте, як зазначав позивач,
застосування даного пункту Інструкції
не можливо, оскільки директором
гімназії ОСОБА_3 та заступником
директора ОСОБА_4 проводились
навчальні уроки за рахунок вакантних
годин, оскільки не вчителів на дані
посади через невелику кількість годин,
а не тимчасове заміщення відсутніх по
хворобі.

Пунктом 91 Інструкції передбачено
тижневе навантаження керівних
працівників закладів освіти не більше 9
годин, а у випадку виробничої
необхідності допускається
понаднормативна викладацька робота,
але не більше ніж 240 годин на рік.

Так, директором гімназії ОСОБА_3 та
заступником директора ОСОБА_4 не
перевищено граничний розмір
погодинного навантаження.

Абзацом 7 Пунктом 91 Інструкції
визначено, що за години викладацької
роботи чи занять з гуртками, виконані,
як виняток, у зв'язку з виробничою
необхідністю понад норму, зазначену у
цьому пункті, провадиться погодинна
оплата за фактичну кількість годин, але
не більше 240 годин на рік.

В даному випадку, як на думку суду,
обставини щодо викладання директором
та заступником директора додаткових
годин, пов'язане саме з виробничою
необхідністю, оскільки управління не
працевлаштувало педагогів для
викладання певних дисциплін.

Ознайомившись зі змістом наказів по
Кіровоградській гімназії нових
технологій навчання, суд дійшов
висновку, що директор та заступник
директора додатково викладали предмет
історію, астрономію та креслення, саме
з підстав вакансії та підбору основних
працівників по даним предметам, що на
думку суді підтверджує факт виробничої
необхідності.

Оскільки пункт 91 Інструкції визначає
порядок обрахування заробітної плати
керівних посад, а тому, як на думку суду,
є спеціальною нормою, яка врегульовує
порядок нарахування заробітної плати
директору гімназії ОСОБА_3 та заступник
директора ОСОБА_4, що не було порушено
позивачем.

Відповідач в судовому засіданні
зазначив про те, що під час ревізії йому
не було доведено виробничої
необхідності, і саме з цих підстав
встановлені дані обставини.

Суд дійшов висновку, що позивач не
допускав порушення при обчисленні
заробітної плати директору гімназії
ОСОБА_3 та заступник директора ОСОБА_4

Більш того, правове обґрунтування щодо
неможливості проведення звірки по
сплаті єдиного соціального внеску, як
це зазначено у вимозі, описано судом
вище, а відтак є самостійною підставою
для скасування оскаржуваного пункту
вимоги.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов
висновку про задоволення позову в цій
частині.

Згідно висновків суду,
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню, в частині
скасування пунктів 2.3, 2.4, 2.5, 2.9
листа-вимоги від 26.03.2014 року № 11-03-14-14/2174
«Про усунення порушень виявлених
ревізією».

.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

За подання до суду адміністративного
позову з немайновими вимогами
позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 73,08 грн., що підтверджується
квитанцією від 03.04.2014 р. (а.с.5 т.1).

З огляду на часткове задоволення
позовних вимог, суд вважає за необхідне
присудити позивачеві здійснені ним
судові витрати з Державного бюджету
України, пропорційно до задоволених
вимог у розмірі 58,46 грн. (73,08/5 х 4).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 17, 86, 94, 158, 163-165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Управління
освіти Кіровоградської міської ради до
Державної фінансової інспекції в
Кіровоградській області про
скасування рішення задовольнити
частково.

Скасувати пункти 2.3, 2.4, 2.5, 2.9
листа-вимоги від 26.03.2014 року № 11-03-14-14/2174
«Про усунення порушень виявлених
ревізією».

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити Управлінню освіти
Кіровоградської міської ради з
Державного бюджету України 58 (п'ятдесят
вісім) гривень 46 копійок.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі,
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови суду,
апеляційної скарги через
Кіровоградській окружний
адміністративний суд, з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
Г.П.Нагібіна