Справа № 810/4049/13-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/4049/13-а
інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді
Аліменка В.О.

суддів
Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі Кріль
В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Сумської митниці
Міндоходів на Постанову Київського
окружного адміністративного суду від
13.09.2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Дельта-2010» до Сумської митниці
Міндоходів, Головного Управління
Державної казначейської служби
України в м. Києві про скасування
рішення та картки, повернення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дельта-2010»
звернулись до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Сумської
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України в м. Києві, в якому
просили суд визнати протиправним та
скасувати рішення відповідача від
12.07.2013 № 805170000/2013/000131/2 про визначення
митної вартості товарів; визнати
протиправною та скасувати картки
відмови у митному оформленні товарів №
805170000/2013/00037 від 12.07.2013; стягнути з
Державного бюджету України через ГУ
ДКСУ в м. Києві надмірно сплачених до
Державного бюджету суми ввізного мита
та податку на додану вартість на
загальну суму 15182,46 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 13.09.2013 року
адміністративний позов - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою
Постановою, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати в повному обсязі Постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 13.09.2013 року.
Свої вимоги апелянт аргументує тим, що
суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
наявними у справі доказами, колегія
суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 05
грудня 2012 року між ТОВ «Дельта-2010»
(Покупець) та компанією «Eastip Industrial»
(Китай, Продавець) було укладено
контракт № E-D/2012-0512, відповідно до умов
якого, Продавець продає, а Покупець
купує товар (автомобільні шини).

Згідно із Інвойсом від 22.05.2013 № YG3029 до
контракту від 05.12.2012 № E-D/2012-0512,
позивачем було ввезено на митну
територію України автомобільні шини.

04 липня 2013 року позивач сплатив на
рахунок відповідача-1 гарантійний
платіж у розмірі 400000,00 грн., з яких 91598,91
грн. повинні були бути списані за
розмитнення партії товару згідно із
інвойсом від 22.05.2013 № YG3029.

12 липня 2013 року з метою митного
оформлення вказаного товару ТОВ
«Дельта-2010» подало до Київської
обласної митниці Вантажну митну
декларацію (ВМД) №/2013/001950, якою
позивач задекларував імпорт
автомобільних шин на загальну митну
вартість 33781,82 Доларів США.

Митна вартість зазначеного товару була
визначена позивачем виходячи з ціни
контракту, тобто, за основним (першим)
методом.

Для підтвердження митної вартості
товару, митному органу позивачем були
надані: Картку обліку особи, яка
здійснює операції з товарами від 22.11.2012,
Міжнародну CMR від 06.07.2013 № 3255,
Коносаменти від 25.05.2013 ZIMUQIN5200820 та
MWQDODE1305415FD, 4. Рахунок на оплату від 03.07.2013
№ 555, Інвойс від 22.05.2013, Контракт від
05.12.2012 № E-D/2012-0512, Інші товаросупровідні
документи. Перелік зазначених
документів наведений у графі 44 ВМД від
12.07.2013 №/2013/001950.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку, що митний
орган неправомірно відмовив позивачу у
визначені задекларованої ним митної
вартості товару за основним методом, а
відтак, прийняті за наслідками такої
відмови рішення про коригування митної
вартості від 12.07.2013 № 805170000/2013/000131/2 та
картка відмови у митному оформленні
товарів від 12.07.2013 є протиправними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Основним нормативно-правовим актом,
яким врегульовані спірні
правовідносини є Митний кодекс України
від 13.03.2012 року №4495-VI (далі - Митний
кодекс України, МК України).

Відповідно до статті 49 цього Кодексу,
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів
використовуються для: нарахування
митних платежів; застосування інших
заходів державного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності
України; ведення митної статистики;
розрахунку податкового зобов'язання,
визначеного за результатами
документальної перевірки (стаття 50 МК
України).

Згідно із статтею 52 вказаного Кодексу,
заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом або
уповноваженою ним особою під час
декларування товарів у порядку,
встановленому розділом VIII цього
Кодексу та цією главою.

Частиною 1 ст. 54 МК України передбачено,
що контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті
54 Митного кодексу України, митний орган
під час здійснення контролю за
правильністю визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Статтею 53 Митного кодексу України
передбачено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 цієї статті перелічені
документи, які підтверджують митну
вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Колегією суддів встановлено, що
позивачем були надані інвойс,
сертифікат про походження, пакувальний
лист, коносамент, поліс страхування
вантажу, міжнародна
товарно-транспортна накладна (CMR),
довідка про транспортні витрати, копія
митної декларації країни відправлення,
калькуляція виробника, прайс-лист
виробника, комерційні пропозиції ТОВ
«Дельта-2010», платіжні доручення про
оплату товару постачальнику в
іноземній валюті.

Відповідно до частини 3 статті 53
Митного кодексу України, у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті
54 вказаного Кодексу, митний орган може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів (ч. 1 ст. 55 МК України).

За правилами статті 264 Митного кодексу
України, якщо митна декларація не
містить усіх відомостей або подана без
документів, передбачених статтею 335
цього Кодексу, чи з порушенням інших
вимог Митного кодексу України, митний
орган відмовляє у прийнятті такої
митної декларації (ч. 11 ст. 264).

У статті 57 вказаного Кодексу
закріплені правила застосування
методів визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту. Згідно з ч. 1
цієї статті, митна вартість
визначається за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Приписами 2 - 5 частин статті 57 МК
України встановлено, що основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Підстава для незастосування основного
методу визначення митної вартості
товару передбачена ч.2 ст. 58 МК України.
Так, відповідно до вказаної правової
норми метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем у
відповідності до вимог митного
законодавства, для підтвердження
заявленої митної вартості товару було
подано до митного органу всі необхідні
для цього документи.

Разом з тим, надання додаткових
документів є необхідним у разі потреби
в підтвердженні задекларованої
декларантом митної вартості товару за
першим методом, викликаної
обґрунтованими сумнівами митного
органу в достовірності відомостей, які
містяться в поданих до митного
оформлення товару документах.

Отже, за умови не наведення митним
органом доказів того, що документи,
подані декларантом для митного
оформлення товару є недостатніми чи
такими, що у своїй сукупності
викликають сумнів у достовірності
наданої інформації, витребування цим
органом переліку документів без
зазначення обставин, які ці документи
повинні підтвердити свідчить про
протиправність рішення цього органу
щодо застосування іншого, ніж основний
метод визначення митної вартості.

За наведених вище обставин, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про те, що митний орган
безпідставно застосував метод №6
«резервний метод» визначення митної
вартості товару, оскільки митним
органом не доведено наявність підстав
для застосування резервного методу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
митниця не надала доказів, які б
підтверджували відсутність зазначених
вище підстав для визначення митної
вартості за першим методом.

Щодо позовних вимог про повернення
надмірно сплачені до бюджету суми
гарантійних зобов'язань, колегія
суддів виходить з такого.

За приписами ст.301 Митного кодексу
України повернення помилково та/або
надміру сплачених сум митних платежів
здійснюється відповідно до Бюджетного
та Податкового кодексів України.

Як зазначено в частинах другій та
шостій ст.301 Митного кодексу України, у
разі виявлення факту помилкової та/або
надмірної сплати митних платежів
митний орган не пізніше одного місяця з
дня виявлення такого факту
зобов'язаний повідомити платника
податків про суми надміру сплачених
митних платежів. Таке повернення сум
надміру сплачених сум митних платежів
здійснюється за заявою платника
податків за умови, що така заява
подається не пізніше одного року з дня,
наступного за днем виникнення
обставин, що тягнуть за собою
повернення сплачених сум митних
платежів.

На день виникнення спору процедуру
повернення платникам податків коштів,
що обліковуються на відповідних
рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, визначає Порядок повернення
платникам податків коштів, що
обліковуються на відповідних рахунках
митного органу як передоплата, і митних
та інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
затверджений наказом Державної митної
служби України від 20 липня 2007 року №618,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 25 вересня 2007 року, із змінами та
доповненнями (надалі Порядок 618).

Окрім того, Порядок повернення коштів,
помилково або надміру зарахованих до
державного та місцевих бюджетів,
затверджено наказом Державного
казначейства України від 10.12.2002 р. № 226
та зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 25.12.2002 р., із змінами та
доповненнями (надалі - Порядок 226).

Взаємовідносини митних органів та
органів Державного казначейства
України в процесі повернення помилково
та/або надмірно зарахованих до бюджету
митних та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи регламентований Порядком
взаємодії митних органів з органами
Державного казначейства України в
процесі повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, затвердженим наказом Державної
митної служби України, Державного
казначейства України від 20 липня 2007 р.
№ 611/147 (надалі - Порядок взаємодії).

Відповідно до Порядку 618 для повернення
з Державного бюджету України митних та
інших платежів, помилково та/або
надмірно сплачених до бюджету,
контроль за справлянням яких
здійснюється митними органами,
платником податків до загального
відділу митного органу, яким
здійснювало оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником та
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою.

За результатами розгляду такого
звернення платника митним органом та
за наявності підстав для повернення
таких коштів Керівник (заступник
керівника) митного органу підписує
Висновок про повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи згідно додатку №1 до Порядку
взаємодії.

Пунктом 5 цього Порядку та Порядку
взаємодії встановлено, що повернення
помилково або надміру зарахованих до
бюджету податків, зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджетів
здійснюється за супровідним листом
(поданням) органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету. Подання
надається до органу Державного
казначейства України за формою,
наведеною в додатку 3 до цього Порядку
взаємодії, до якого додається Висновок
про повернення та Реєстр висновків про
повернення.

Таким чином, повернення надмірно
сплачених платежів можливо при
наявності наступних чинників:
наявність факту надмірної сплати
коштів, звернення платника до
відповідного митного органу та подання
митниці разом із зазначеним пакетом
документів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
зазначеними нормативно - правовим
актами визначений також механізм
безпосереднього повернення таких
коштів.

Так, як зазначено в п.9 Порядку 618
відомості про повернення сум помилково
та/або надмірно сплачених митних та
інших платежів уносяться до митної
декларації або до уніфікованої митної
квитанції МД-1 (залежно від того, на
підставі якого документа такі митні та
інші платежі були перераховані до
Державного бюджету України) та її
електронної копії в порядку,
установленому Державною митною
службою України.

Відповідно до вимог п.10 Порядку 618 на
підставі виписки з відповідного
рахунку з обліку доходів державного
бюджету в Картці - особовому рахунку
платника податків зазначаються
реквізити відповідного платіжного
документа та коригується відповідна
звітність (у частині перерахованих до
бюджету митних платежів).

Зазначене свідчить про наявність
чіткого нормативно-правового
врегулювання дій саме Сумської митниці
Міндоходів, як митного органу щодо
повернення надмірно сплачених митних
платежів та їх обов'язкове
відображення в цілого ряду митних
документах (митних деклараціях, митних
квитанціях, Картці-особового рахунку
платника, тощо), які можуть бути вчинені
саме митним органом, а не іншим
державним органом.

Тому, позовні вимоги про повернення
надмірно сплачені до бюджету суми
гарантійних зобов'язань не підлягають
задоволенню.

Підсумовуючи встановлені у справі
обставини, колегія суддів приходить до
висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі знайшли своє
підтвердження, суд першої інстанції
неправильно встановив обставини
справи та ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 КАС України,
суд апеляційної інстанції скасовує
постанову суду першої інстанції та
приймає нову постанову, якщо суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Керуючись, ст.ст. 2, 41, 160, 196, 197, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Сумської митниці Міндоходів на
Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13.09.2013 року -
задовольнити частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 13.09.2013 року
в частині задоволення
адміністративного позову про
стягнення з Державного бюджету України
через Головне управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Дельта-2010» надмірно
сплачені до бюджету суми ввізного мита
у розмірі - 4744 (чотири тисячі сімсот
сорок чотири) гривні 52 копійки та
податку на додану вартість у розмірі -
10437 (десять тисяч чотириста тридцять
сім) гривень 94 копійки - скасувати.

В іншій частині Постанову Київського
окружного адміністративного суду від
13.09.2013 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
Постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя
В.О. Аліменко

Судді
Н.В. Безименна

А.Ю. Кучма

(Повний текст Постанови виготовлений
29.04.2014 року)

Головуючий суддя

Аліменко В.О.

Судді:

Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.