Справа № К/9991/65011/11-С
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/65011/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Харкова

на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15 лютого
2011 року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня 2011
року

у справі № 2а-15434/10/2070

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Україна»

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Харкова

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15 лютого
2011 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня 2011
року, адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Україна» (далі - ТОВ
«Україна»; позивач) до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Харкова (далі - ДПІ у
Жовтневому районі м. Харкова;
відповідач) задоволено. Визнано
недійсним податкове
повідомлення-рішення № /0 від 05
жовтня 2010 року. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ТОВ
«Україна» сплачений судовий збір у
розмірі 3,40 грн.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального права,
просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року, ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня 2011
року та прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Крім того, ДПІ у Жовтневому районі м.
Харкова заявлено клопотання про заміну
відповідача у справі - ДПІ у Жовтневому
районі м. Харкова на Західну об'єднану
державну податкову інспекцію м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області у
зв'язку з реорганізацією, яке згідно із
статтею 55 Кодексу адміністративного
судочинства України підлягає
задоволенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
невиїзну документальну перевірку
податкової декларації з податку на
додану вартість ТОВ «Україна» за
червень 2010 року, за результатами якої
складено акт № 2132/15-05-14/30237049 від 25
серпня 2010 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
ДПІ у Жовтневому районі м. Харкова
прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від 05
жовтня 2010 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 172
077,77 грн. (132 367,67 грн. - основний платіж, 39
710,10 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 7.2.3 пункту 7.2,
підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7
Закону України від 03 квітня 1997 року
№ 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 168/97-ВР) у зв'язку з
неправомірним включенням до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість на підставі податкових
накладних, виписаних на його адресу
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Еліт-клас-групп», з
підстав невідповідності сум
нарахованого податкового кредиту
сумам податкових зобов'язань
контрагента.

Зазначений висновок податковим
органом зроблено з огляду на
відсутність у постачальника позивача в
достатній кількості трудових ресурсів,
а також невизнання органом державної
податкової служби за місцем реєстрації
ТОВ «Еліт-клас-групп» поданої
товариством податкової декларації з
податку на додану вартість за червень
2010 року як податкової звітності.

Задовольняючи адміністративний
позов, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з тих мотивів, з
якими погоджується суд касаційної
інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків
з використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999
року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік
та фінансову звітність в Україні» (далі
- Закон № 996-XIV) визначено, що первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 996-XIV підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Таким чином, підставою для виникнення у
платника права на податковий кредит з
податку на додану вартість є факт
реального здійснення операцій з
придбання товарів (робіт, послуг) з
метою їх використання в
оподатковуваних операціях, а також
оформлення відповідних операцій
належним чином складеними первинними
документами, які містять достовірні
відомості про обсяг та зміст
господарської операції.

Як встановлено судами, фактичне
здійснення операцій з придбання
позивачем олії соняшникової
нерафінованої у ТОВ «Еліт-клас-групп»
засвідчується належним чином
складеними видатковими та податковими
накладними, рахунками-фактурами,
платіжними дорученнями, транспортною
документацією, що контролюючим органом
не заперечується. Крім того, судовими
інстанціями з'ясовано, що спірний товар
(олію соняшникову) придбано ТОВ
«Україна» з метою використання у
власній господарській діяльності, а
саме - для виробництва рибних
продуктів, що є одним з основних видів
діяльності позивача.

При цьому слід враховувати, що
податкове законодавство не ставить в
залежність податковий облік (стан)
певного платника податку від іншої
особи, зокрема, від фактичної сплати
контрагентом податку до бюджету, від
подання ним податкової звітності, а
також від його господарських та
виробничих можливостей, а відтак, якщо
останній не виконав свого зобов'язання
щодо сплати податку або мінімізував
свої податкові зобов'язання, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи. Проте,
вказана обставина не є підставою для
позбавлення платника податку-покупця
права на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість за
наявності факту реального вчинення
господарських операцій, як у
розглядуваній ситуації, та у разі, якщо
такий платник має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

За наведених обставин та з урахуванням
викладеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15 лютого 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 15 червня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Замінити в даній справі
відповідача - Державну податкову
інспекцію у Жовтневому районі м.
Харкова її правонаступником - Західною
об'єднаною державною податковою
інспекцією м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області.

Касаційну скаргу Західної об'єднаної
державної податкової інспекції
м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області
відхилити, а постанову Харківського
окружного адміністративного суду від 15
лютого 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав і в порядку, встановленими
главою 3 розділу IV Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.