Справа № 802/2041/13-а
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/45533/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів: Лосєва А.М.,
Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,

розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Фірми
«Кредо»

на постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 20.08.2013

у справі № 802/2041/13-а

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю фірма «Кредо»

доВінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Вінницької
області Державної податкової служби

провизнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Вінницького
окружногоадміністративного суду від
31.05.2013 частково задоволено позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю Фірми «Кредо» (надалі
- позивач, ТОВ Фірма «Кредо») до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Вінницької
області Державної податкової служби
(надалі - відповідач, Вінницька ОДПІ):
визнано протиправнимита скасовано
податкові повідомлення-рішення від
13.02.2013 № , № . В частині
скасування податкового
повідомлення-рішення від 13.02.2013 №
в позові відмовлено.

Позиція суду першої інстанції полягає
в тому, що правомірність формування
позивачем податкового кредиту
підтверджується оформленими належним
чином первинними документами, що
вказує на відсутність підстав для
винесення податкових
повідомлень-рішень від 13.02.2013 № ,
№ . При цьому, суд підтвердив
правильність позиції податкового
органу про застосування до позивача
штрафних санкцій за порушення порядку
оприбуткування готівки в касі.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 20.08.2013
скасовано постанову Вінницького
окружногоадміністративного суду від
31.05.2013 та прийнято нове рішення про
відмову у задоволенні позову в повному
обсязі.

Вважаючи, що рішення судуапеляційної
інстанції прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
позивач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 20.08.2013 та залишити в силі постанову
Вінницького
окружногоадміністративного суду від
31.05.2013.

Відповідач не надав письмових
заперечень на касаційну скаргу, що не
перешкоджає її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

У зв'язку з поданням позивачем
клопотання про можливість розгляду
його касаційної скарги без участі
представника ТОВ Фірми «Кредо»,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, на
підставі частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вирішила розглядати справу у
порядку письмового провадження.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що посадовими особами
Вінницької ОДПІ проведено планову
виїзну перевірку з питань дотримання
ТОВ Фірмою«Кредо» вимог податкового та
іншого законодавства за період з 01.07.2011
по 30.09.2012. За наслідками проведеної
перевірки складено акт №219/22/13330114 від
28.01.2013.

В ході проведеної перевірки виявлено
порушення позивачамположень ст. 203, ч. 1,
2 ст.208; ст.215; ч. 1 ст.216, ст.228 в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними; п. 198.1, 198.3
ст. 198 Податкового кодексу України по
декларації за вересень 2012 року, у
зв'язку із чим позивачем занижено
позитивне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту (рядок 18
декларації) на 619 097 грн.; завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту (рядок 19
декларації) на 710241 грн.; завищено
значення рядка 20.2 декларації на 710241
грн.; завищено значення рядка 22
декларації на 35946 грн.; завищено залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (р.22 -
р.23), на 35946 грн.; занижено сумуподатку на
додану вартість, яка підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет за
підсумками поточного звітного періоду,
з урахуванням залишку від'ємного
значення попереднього звітного
періоду, на 583151 грн. (619 097 грн. - 35946 грн. =
583151 грн.).

Відповідач дійшов висновку про
відсутність реального вчинення
господарських операцій з
придбанняпозивачем у ТОВ «Ді енд ай
еволюшн» таподальшого продажу на
експорт олії соняшникової
нерафінованої.

Внаслідок виявлених порушень
відповідач прийняв 13.02.2013 податкові
повідомлення-рішення: №, яким
позивачеві збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 874 727,00 грн. (583 151,00
грн. основного платежу та 291 576,00 грн.
штрафних санкцій) та №, яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість на 746 187,00 грн.

Також в ході перевірки виявлено
порушення вимог п. 2.6 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженогопостановою Правління
Національного банку України від
15.12.2004№637 (надалі - Положення № 637), а
саме: неоприбуткування готівкових
коштів у повній сумі їх фактичних
надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскального звітного чека Z-звіту №1221
від 16.08.2012 в сумі 5 707,25 грн.;
неоприбуткування готівкових коштів у
повній сумі їх фактичних надходжень у
книзі обліку розрахункових операцій на
підставі фіскального звітного чека
Z-звіту №1804 від 24.11.2011 в сумі 2 990,30 грн.

На підставі цього порушення податковим
органом 13.02.2013прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким до
ТОВ Фірми «Кредо» застосовано суму
штрафних санкцій в розмірі 43 487,75 грн.

Переглянувши судове рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про наявність підстав
для задоволення касаційної скарги,
виходячи з наступного.

За правилами п. 2.6 Положення № 637 уся
готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Водночас, абзацом 3 ч. 1 ст. 1 Указу
Президента України № 436/95 від 12.06.1995
«Про застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки», який прийнято згідно зі ст. 25
Конституційного договору між
Верховною Радою України та Президентом
України від 08.06.1995 та діє до прийняття
відповідного закону, встановлено, що у
разі порушення юридичними особами всіх
форм власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу,
зокрема, за неоприбуткування (неповне
та/або несвоєчасне) оприбуткування у
касах готівки - у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

Як вбачається із акта перевірки, 24.11.2011
до каси підприємства ТОВ Фірми «Кредо»
надійшли готівкові кошти від АЗС № 9
згідно фіскального звітного чека № 1804
в сумі 7 760,92 грн., а в книгу обліку
розрахункових операцій в графу 5
оприбутковано лише суму 4 770,62 грн.
Тобто, встановлено неоприбуткування
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскального звітного чека Z-звіту №1804
від 24.11.2011 в сумі 2 990,30 грн., а також
неоприбуткування готівкових коштів у
повній сумі їх фактичних надходжень у
книзі обліку розрахункових операцій на
підставі фіскального звітного чека
Z-звіту № 1221 від 16.08.2012 в сумі 5 707,25 грн.

Проаналізувавши наведені
нормизаконодавства, колегія суддів
дійшла висновку, що у разі проведення
готівкових розрахунків із
застосуванням РРО оприбуткуванням
готівки є сукупність дій з фіксації
повної суми фактичних надходжень
готівки у фіскальних звітних чеках РРО
(даних розрахункової книги) та
відображення на їх підставі готівки у
книзі обліку розрахункових операцій.
При цьому, невідображення готівки у
книзі обліку розрахункових операцій
після їх проведення із застосуванням
РРО є порушенням порядку
оприбуткування готівки,
відповідальність за яке встановлена
Указом Президента України №436/95.

Наведена позиція відповідає висновкам,
викладеним у постанові Верховного Суду
України від 02.04.2013 у справі за позовом
Дочірнього підприємства «Клінічний
санаторій «Місхор» Закритого
акціонерного товариства
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» до Державної
податкової інспекції у м. Ялті
Автономної Республіки Крим про
визнання протиправним та скасування
рішення.

Відтак, вищенаведене свідчить про
обґрунтованість висновків податкового
органу щодо порушення позивачемвимог
п. 2.6 Положення № 637 та законність
винесення податкового
повідомлення-рішення № від 13.02.2013.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, що вступив в дію з
01.01.2011, право на віднесення сум податку
до податкового кредиту виникає у разі
здійснення, зокрема, операцій з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Згідно п. 198.3 цієї ж статті податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В свою чергу, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України визначає, що до
податкового кредиту не відносяться
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі, коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що
між позивачем та ТОВ «Ді енд ай
еволюшн» 05.09.2012 укладено договір №
06/09/12-3249 про поставку олії соняшникової
нерафінованої ТОВ Фірмі«Кредо».

03.09.2012 між вказаними контрагентами
укладено договір комісії № 06/09/12-3248,
відповідно до якого ТОВ «Ді енд ай
еволюшн» зобов'язується здійснити від
свого імені в інтересах позивача
продаж на експорт олії соняшникової
нерафінованої.

В підтвердження виконання умов
зазначених договорів позивачем надано
суду акти приймання-передачі ТМЦ №1462
від 07.09.2012 та №1463 від 08.09.2012, які, крім
факту виконання умов договорів,
підтверджують і зберігання придбаної у
ПАТ «Вінницький ОЖК»олії.

Акт здачі-прийняття робіт (надання
послуг) №МК-0003477 від 09.09.2012, підписаний
представниками ПАТ «Вінницький ОЖК» та
ТОВ «Ді енд ай еволюшн», свідчить про
завантаження та зважування вагонів в
кількості 38 одиниць для
транспортування олії нерафінованої
соняшникової.

Придбаний товар частково в кількості
3,294 тонн був повернутий ТОВ «Ді енд ай
еволюшн» ТОВ Фірмі«Кредо», про що
свідчать акт повернення ТМЦ №4293 від
24.09.2012 та видаткова накладна №4293 від
24.09.2012.

Судомтакож досліджено видаткові
накладні №0001462 від 07.09.2012 та №0001463 від
08.09.2012, податкові накладні №26 від 07.09.2012
та №27 від 08.09.2012,посвідчення про якість
олії від 07.09.2012 та 08.09.2012, а також
контракт №09/01-12 від 05.09.2012,
вантажно-митні декларації, акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№0000118 та № 0000119 від 30.11.2012, платіжні
доручення за оплату товару, довідку
№4282718 від 08.09.2012, накладні, акти надання
інформаційних послуг та виконаних
робіт, відомості оплати за
користування вагонами, договори про
транспортно-експедиційне
обслуговування № 0133-112052923 від 29.05.2012,
№01/014 від 25.12.2009, договори про
супроводження вантажів при їх
перевезенні залізницею №07/06/12 від
07.06.2012, зовнішньоекономічний біржовий
контракт про експорт №480/02-ЗЕ.

Наведені документи підтверджують ту
обставину, що придбана позивачем олія
була реалізована комісіонером фірмі
«Vilavi Union Enterprises Limited», що засвідчує
реальність господарських операцій
позивача із ТОВ «Ді енд ай еволюшн», а
також рух активів та зміну майнового
стану позивача в ходігосподарської
діяльності.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що посилання суду апеляційної
інстанції на збитковість та економічну
необґрунтованість операційпозивача з
придбання оліїне знаходять
свогопідтвердження,
оскількизаконодавець надав платнику
право здійснювати господарську
діяльність на власний ризик і
можливість самостійно оцінювати її
ефективність та доцільність, з огляду
на мету отримання економічного ефекту
і приросту активівв майбутньому, а
також самостійно обирати виконавців
послуг або постачальників товарів.
Тому збитковість окремих
господарських операцій не може
свідчити про недоцільність їх
здійснення в межах власної
господарської діяльності.

З урахуванням наведеного висновкиакта
перевірки № 219/22/13330114 від 28.01.2013 в
частині відсутності реального
вчинення господарських операцій між
ТОВ Фірмою«Кредо» та його контрагентом
матеріалами справи спростовано.
Відтак, судом першої інстанції вимоги
позивача щодо визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 13.02.2013 задоволено правомірно.

З огляду на викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
дійшла висновку про те, що судом
апеляційної інстанції помилково
скасовано рішення суду першої
інстанції, що прийнято на підставі
повного та всебічного дослідження
обставин справи з дотриманням вимог
законодавства.

Згідно статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись ст.ст.210, 214, 215, 220, 222, 223, 226, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Фірми
«Кредо» задовольнити.

2. ПостановуВінницького апеляційного
адміністративного суду від 20.08.2013 у
справі № 802/2041/13-а скасувати.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 31.05.2013 у
справі № 802/2041/13-а залишити в силі.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя(підпис)А.М.Лосєв
Судді:(підпис)Л.І.Бившева
(підпис)Т.М.Шипуліна