Справа № П/811/153/14
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № П/811/153/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд, у складі судді
Хилько Л.І., розглянувши в порядку
письмового провадження в залі суду в
місті Кіровограді адміністративну
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства "Креатив"
(надалі - позивач) до Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
(надалі - відповідач) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -
Приватне акціонерне товариство
"Креатив" (далі - позивач) звернулося до
суду з адміністративним позовом до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби
(далі - відповідач) з вимогою скасувати
податкове повідомлення-рішення від
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі 825
В судовому засіданні було здійснено
заміну відповідача - Кіровоградської
ОДПІ Кіровоградської області на
правонаступника Кіровоградську ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
винесено відповідачем на підставі
висновку акта перевірки про порушення
позивачем п. 192.1, 198.1, 198.3, 198.6 ст.198,пп..200.1
ст.200 Податкового кодексу України, в
результаті чого завищено суму
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту (ряд.19) за січень 2013
року в сумі ПДВ 825 643,00 грн.
З даними твердженнями позивач не
погоджується, оскільки господарській
операції між позивачем та
контрагентами, визначеними в акті
перевірки, мали реальний характер,
підтверджені належними документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку. Угоди, укладені між
позивачем та вказаними вище
контрагентами недійсними у судовому
порядку не визнавались, загальні
вимоги які передбачені вимогами
Цивільного кодексу України були
Таким чином, позивач вважає, що дії
відповідача є неправомірними, а
податкове повідомлення - рішення
винесено з порушенням вимог чинного
законодавства, тому підлягає
Відповідачем подано письмові
заперечення на позов, вимоги не
визнаються в повному обсязі та
зазначається, що прийняття
оскаржуваного рішення обумовлено
порушенням податкового законодавства,
що виявлені під час перевірки, а тому
рішення є правомірним та не підлягає
скасуванню.

За таких обставин, відповідач зазначає,
що оскаржуване рішення винесено
правомірно та відповідно до вимог
чинного законодавства, а тому позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Представниками позивача та
відповідача подано клопотання про
розгляд справи у порядку письмового
провадження (а.с.137, т.2)

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч.6 ст.128 КАС України
розгляд справи проведено в порядку
письмового провадження

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази в їх сукупності, суд
дійшов наступних висновків.

Заслухавши представників позивача та
відповідача, дослідивши у судовому
засіданні надані сторонами докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні обставин
справи в їх сукупності, суд дійшов
наступних висновків.

ПАТ "Креатив" зареєстроване як
юридична особа виконавчим комітетом
Кіровоградської міської ради
Кіровоградської області 06.10.2000 р.

Види діяльності за КВЕД: виробництво
олії, маргаринів, жирів та шроту.

На підставі наказу №254 від 12.07.2013 року
посадовими особами Кіровоградською
ОДПІ проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
правомірності нарахування ПАТ
"Креатив" від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання та
сумою податкового кредиту ПДВ за
січень 2013 року, результати якої
оформлено актом №142/11-23-15-02/31146251 від
09.08.2013 року (т.1,а.с.9-47).

На підставі висновків викладених в
акті перевірки податковим органом
прийнято податкове повідомлення -
рішення № від 21.08.2013 року, яким
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість на загальну суму 825643,00 грн.
(т.1,а.с.48).

Суд, досліджуючи спірні
правовідносини, дійшов наступних
висновків.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996- XIV
(далі за текстом -Закон № 996-XIV)
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1, 2 ст.9 Закону № 996-XIV
встановлено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Частиною 1 статті 3 Господарського
кодексу України встановлено, що під
господарською діяльністю у цьому
Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Правила формування податкового
кредиту платниками податку на додану
вартість визначені статтею 198
Податкового кодексу України.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
Кодексу України податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльні платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенні
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативної або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податкової накладною.

Відповідно до пункту 198.6 ст. 198 ПК
України, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
сумі податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс) (пункт 201.7
статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно п. 201.8 ст. 201 ПК України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до
абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України,
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Отже, для отримання права на податковий
кредит із сум податку на додану
вартість, сплачених в ціні придбаного
товару (робіт, послуг), платник ПДВ
повинен мати податкові накладні,
видані на фактично отриманий товар
(роботи, послуги), що призначений для
використання у власній господарській
діяльності.

В судовому засіданні встановлено, що
20.02.2013 року позивачем до
Кіровоградської ОДПІ подано податкову
декларацію з ПДВ за січень 2013 року ( з
урахуванням уточнюючого розрахунку), в
якій задекларовано суму податкового
кредиту в розмірі 50863536,00 грн.(т.2,а.с.82-98),
до складу якого включено, зокрема, ПДВ у
сумі 496,00 грн. за податковою накладною,
виписаною ПП "Оникс-СГ".

З наданих до справи копій документів
вбачається, що первинні документи, а
саме: податкова накладна (т.1,а.с.50) та
видаткова накладна (т.1,а.с.49) позивачем
та ПП "Оникс-СГ" належним чином складені
на виконання укладеного між ними
договору купівлі - продажу від 23.11.2012
року №1/23-11. Оплата товару
підтверджується платіжним дорученням
(т.1,а.с.51).

Крім того, в судовому засіданні
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що в січні 2013 року
позивачем до складу податкового
кредиту включено суми, отримані за
господарськими операціями з ТОВ "Зей
Ком'юнікейшнз", ТОВ "Браво ЛТД" та ТОВ
"Інтерком-Агро".

В судовому засіданні встановлено, що
між ПАТ "Креатив" (покупець за
договором) та ТОВ "Зей Ком'юнікейшнз"
(постачальник за договором) укладено
договір поставки №23/6 від 23.06.2011 року.
Відповідно до умов даних договору,
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця механічне
ущільнення, вказаний у Специфікації, що
є невід'ємною частиною Договору
(т.1,а.с.52-55).

З наданих до справи копій документів
вбачається, що первинні документи, а
саме: податкові накладні (т.1, а.с.
56,58,60,62), рахунки на оплату (т.1,а.с.112-123) та
видаткові накладні (т.1,а.с.124-128,)
позивачем та контрагентом належним
чином складені на виконання укладеного
між ними договору поставки.

Судом встановлено, що між ПрАТ "Креатив"
(покупець за договором) та ФГ
"Інтерком-Агро" (постачальник за
договором) укладено договір поставки
№С12-1283 від 22.01.2013 року на поставку
насіння соняшнику, урожаю 2012 р. Пунктом
3.1 укладеного договору встановлено, що
товар поставляється на умовах EWX за
адресою ДП ДАК "Хліб України"
Павлоградський КХП (т.1,а.с. 70-72).

Долучені до матеріалів копії первинних
документів, а саме: накладні, складські
квитанції, податкові накладні
(т.1,а.с.73-78) та товарно-транспортні
накладні (т.2,а.с.36-74), свідчать про
фактичне виконання сторонами умов
договору.

Оплату отриманих товарів підтверджено
долученими до справи копіями
платіжних доручень (т.1,а.с.79-80).

Крім того, судом враховано, що з
метою зберігання придбаного насіння
соняшника, між позивачем
(поклажодавець за договором) та ДП ДАК
"Хліб України" Павлоградський комбінат
хлібопродуктів (Зерновий склад)
укладено договір складського
зберігання зерна №24/1 від 31.08.2012 р..
Відповідно до п.1.1 Договору
поклажодавець зобов'язується передати,
а зерновий склад прийняти на
зберігання зернові, зернобобові та
олійні культури урожаю 2011-2012 року та в
установлений строк повернути їх
поклажодавцю (т.1,а.с.81-87).

В судовому засіданні встановлено, що з
метою транспортування придбаного
товару, позивачем 25.09.2012 року укладено
договір №ПС 12/10 перевезення вантажів з
ТОВ "Браво СРЛ" (перевізник за
договором). Предметом укладеного
договору є перевезення та доставка
вантажу. Місце призначення вантажу
зазначається в товарно-транспортній
накладній та замовленні на перевезення
вантажу (т.1,а.с.64-66).

Фактичне виконання сторонами
умов договору підтверджується
долученими до справи копіями первинних
документів, а саме - актами здачі -
приймання виконаних робіт (т.1,а.с.67) та
податкова накладна (т.1,а.с.68). Оплата
наданих послуг підтверджується копією
платіжного доручення (т.1,а.с.69).

На дату складання податкових накладних
ТОВ "Браво СРЛ" (т.2, а.с. 16-20), ТОВ "Зей
Ком'юнікейшнз" (т.2,23-25) та ФГ
"Інтерком-Агро" (т.2,а.с.30-34) були
зареєстровані як юридичні особи у
встановленому порядку та як платники
податку на додану вартість на підставі
свідоцтва .

Таким чином, суд вважає, що у судовому
засіданні знайшли своє підтвердження
необхідні факти, які надавали право
позивачу віднести сплачені ним суми
ПДВ до податкового кредиту, що свідчить
про необґрунтованість висновку
відповідача про відсутність підстав у
позивача для підтвердження фактичного
отримання товару.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З урахуванням положень пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4
Податкового кодексу України, яка
визначає презумпцію правомірності
рішень платника податку, самостійно
визначені платником податку валові
витрати і податковий кредит вважаються
сформованими правомірно, доки
контролюючим органом в установленому
порядку не буде доведено факту
невідповідності задекларованих
наслідків господарської операції
платника податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Правовідносини з приводу нікчемності
правочинів визначені ст.228 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним (ч.1 ст.228); правочин,
який порушує публічний порядок, є
нікчемним (ч.2 ст.228); у разі недодержання
вимоги щодо відповідності правочину
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам такий правочин може
бути визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Згідно положень ст.ст.215, 216, 228 ЦК
України та положень постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" нікчемні
правочини характеризуються таким
ознаками як спрямованість на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина або знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Статтею 204 Цивільного Кодексу України
встановлено презумпцію правомірності
правочину, що полягає в тому, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства, недійсним згідно
приписів абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України
визначається правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Відповідно до
абзацу 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Підставою недійсності правочину,
згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України, є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, визначені статтею
203 ЦК України, згідно із якою зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчиняться у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ст. 83 ПК України
для посадових осіб органів державної
податкової служби під час проведення
перевірок підставами для висновків є
документи, визначені цим Кодексом;
податкова інформація; експертні
висновки; судові рішення; інші
матеріали, отримані в порядку та у
спосіб, передбачені цим Кодексом або
іншими законами, контроль за
дотриманням яких покладений на органи
державної податкової служби.

Зміст акта перевірки № 142/11-23-15-02/31146251
від 09.08.2013 р. позивача свідчить про те,
що перевірка проводилася з
використанням акту перевірки
№295/1520/37427046 від 08.04.2013 року "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ПП
"Онікс-СГ" з питань правильності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту за
серпень-грудень 2012 року та січень 2013
року (т.2,а.с.203-212), акту перевірки
№455/1520/37083249 від 29.05.2013 року "Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
"Зей Ком'юнікейшн" з питань
правильності нарахування податкових
зобов'язань та податкового кредиту з
ПДВ за серпень, жовтень, листопад та
грудень 2012 року (т.2,а.с.213-219), акту
перевірки №1792/22.1/34527595 від 24.05.2013 року
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ "Браво СРЛ" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінасово-господарських взаємовідносин
з ТОВ "РА "Далі буде" та ТОВ "Аріозо" за
період з 01.10.2012 року по 30.11.2012 р.
(т.2,а.с.220-226) та акту перевірки "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ФГ "Інтерком-Агро" по
взаємовідносинам з контрагентами за
січень, лютий 2013 року (т.2,а.с.226-228).

Зазначені висновки відповідача
ґрунтуються на тому, що згідно актів
перевірки вказаних вище контрагентів
ПАТ "Креатив" не підтверджено
реальність здійснення господарських
операцій контрагентів з платниками
податків при здійсненні операцій
придбання ТМЦ у підприємств та
подальшої їх реалізації по ланцюгу
постачання.

При цьому, первинні документи по
взаємовідносинах позивача та вказаних
вище контрагентів проігноровані
податковою інспекцією для
встановлення реальності господарських
операцій, також відсутні будь-які
посилання податкового органу, що
первинні документи визнані в судовому
порядку недійсними.

Якщо особа не виконує своїх зобов'язань
по сплаті податку до бюджету або вчиняє
будь-які інші протиправні дії, то це
тягне відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначені обставини не є підставою для
позбавлення платника податку на додану
вартість права на податковий кредит у
разі, якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо його
формування та має всі документальні
підтвердження його розміру. Висування
будь-яких інших умов для формування
податкового кредиту, ніж ті, що прямо
передбачені законом, не може вважатись
правомірним.

Відповідачем не надано жодних доказів
фактичного нездійснення господарських
операцій, суми по яких позивачем
включені до складу податкового кредиту
при обчисленні податку на додану
вартість.

Суд враховує, що податковим органом
обставини реального здійснення
позивачем господарської діяльності в
ході розгляду справи не спростовано.

На підставі викладеного, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
в повному обсязі.

2. Скасувати податкове повідомлення -
рішення № від 21.08.2013 року про
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість на
загальну суму 825643,00 грн.

3. Присудити Приватному акціонерному
товариству "Креатив" ()
судові витрати з державного бюджету в
розмірі 487,20 грн.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та строки, передбачені ст.254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня її оголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається в 10-денний строк з
дня отримання копії постанови

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Л.І. Хилько