Справа № 822/104/14
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/104/14
Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Приватного малого
виробничо-комерційного підприємства
"ЛАН" до Державної податкової інспекції
у м. Хмельницькому про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

ПМВКП "ЛАН" звернулося до
Хмельницького окружного
адміністративного суду з позовом до
ДПІ у м. Хмельницькому про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень. Позовні
вимоги мотивовано тим, що ДПІ у
м.Хмельницькому проведено виїзну
планову перевірку ПМВКП "ЛАН", за
результатами якої складено акт
№1313/23-4/14148278 від 20.02.2008 року. На підставі
На підставі акту перевірки податковим
органом прийняті податкові
повідомлення-рішення від 04.07.2008 року
№/35140 та №/3/5139. Вважаючи
висновки податкового органу
безпідставними, а рішення -
неправомірними, просили визнати
податкові повідомлення-рішення
протиправними та скасувати.

Справа розглядалася судами
неодноразово. Ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 18
листопада 2013 року постанова
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2009
року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14 жовтня 2010 року - скасовані. Справа
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Підставою для такого рішення суд
касаційної інстанції зазначив те, що
судами попередніх інстанцій належним
чином не досліджено чи дійсно
відбулось надання послуг та не
встановлено добросовісність дій
платника податку, яка полягає у
відповідності вчинених ним дій
господарській меті. Тобто не з'ясовано
належним чином напрямок та цілі
діяльності позивача та чи відповідають
ці дії по укладенню та виконанню
спірних договорів господарській меті
товариства. Крім того, судові рішення
не містять спростування доводів
відповідача про недотримання
позивачем вимог податкового
законодавства при оприбуткуванні
виторгу, що надійшов до каси
підприємства від реалізації
нафтопродуктів, з огляду на
особливості організації роботи АЗС, а
саме визначення звітного періоду, в
якому були здійснені зазначені
операції.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 20.02.2014 року
позов задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 20.02.2014 року,
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судове засідання представник
апелянта (відповідача) не з'явився, хоча
про час та місце розгляду справи
повідомлявся своєчасно та належним
чином. Про причини неявки в судове
засідання суд не повідомив, клопотань
про відкладення розгляду справи не
направляв.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, однак направив
на адресу суду письмові заперечення на
апеляційну скаргу, які долучені до
матеріалів справи, з яких вбачається,
що апеляційну скаргу позивач не визнає
повністю, проти її задоволення
заперечує, вважаючи рішення суду
першої інстанції законним,
обґрунтованим і таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. Просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про його дату, час і
місце, а також враховуючи те, що їх явка
в судове засідання не визнавалась
обов'язковою, колегія суддів визнала за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження, відповідно до
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, за наявними у
справі матеріалами, при цьому, згідно
частини 6 статті 12, частини 1 статті 41
КАС України, повне фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, у період з 14.01.2008
року по 13.02.2008 року (перевірку
продовжено відповідно до наказу за №118
від 07.02.2008 року на 5 днів) посадовими
особами відповідача проведено виїзну
планову перевірку ПМВКП "ЛАН" з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.10.2006 року по 30.09.2007 року.

За результатами перевірки складено акт
№1313/23-4/14148278 від 20.02.2008 року, на підставі
якого прийняті податкові
повідомлення-рішення від 04.07.2008 року
№/35140 про визначення суми
податкового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість за основним
платежем 18806 грн. та штрафними
санкціями 12542 грн.; №/3/5139 про
визначення суми податкового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток за основним платежем 102027 грн.
та штрафними санкціями 37502 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між
ПМВКП "ЛАН" та ТОВ "Будівельна компанія
"Прамо" було укладено договір №ЮУ-28 від
26.09.2006 року про надання юридичних
послуг, відповідно до якого позивач
доручає, а ТОВ "Будівельна компанія
"Прамо" бере на себе зобов'язання
надавати юридичні послуги на умовах,
визначених у договорі. Крім того, між
ПМВКП "ЛАН" та ФОП ОСОБА_2 було укладено
договір №18 від 02.04.2007 року, відповідно
до якого підприємство дає завдання, а
ФОП ОСОБА_2 приймає на себе зобов'язання
надати за плату послуги щодо
проведення консультативного
обслуговування діяльності ПМВКП "ЛАН".
Договори аналогічного змісту від 01.01.2006
року та 01.01.2007 року були укладені між
позивачем та ФОП ОСОБА_3

На підтвердження виконання
господарських операцій між позивачем
та ТОВ "Будівельна компанія "Прамо", ФОП
ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 позивачем були
надані належним чином оформлені
договори, акти виконаних робіт,
податкові накладні, акти
здачі-приймання виконаних робіт, а
також відповідні розрахункові
документи про сплату грошових коштів,
які підтверджують понесені витрати
позивача.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
згідно з п.3.1. ст.3 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
(який діяв на час вчинення спірних
правовідносин) об'єктом оподаткування
є прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:
суму валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Відповідно до п.4.1. ст.4 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" валовий доход - це
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами. Валовий доход
включає: загальні доходи від продажу
товарів (робіт, послуг), у тому числі
допоміжних та обслуговуючих
виробництв, що не мають статусу
юридичної особи, а також доходи від
продажу цінних паперів, деривативів,
іпотечних сертифікатів участі,
іпотечних сертифікатів з фіксованою
дохідністю, сертифікатів фондів
операцій з нерухомістю (за винятком
операцій з їх первинного випуску
(розміщення), операцій з їх кінцевого
погашення (ліквідації) та операцій з
консолідованим іпотечним боргом
відповідно до закону).

Згідно п.5.1. Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

За приписами п.п.5.2.1 п.5.2. ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" до складу валових витрат
включаються: суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до п.5.11. Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
установлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Згідно п. п. 7.3.1 п. 7.3, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4, п.п.
7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» датою
виникнення податкових зобов'язань з
поставки товарів (робіт, послуг)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а у разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду. Якщо у подальшому
такі товари (послуги) починають
використовуватися в операціях, які не є
об'єктом оподаткування згідно зі
статтею 3 цього Закону або звільняються
від оподаткування згідно зі статтею 5
цього Закону, чи основні фонди
переводяться до складу невиробничих
фондів, то з метою оподаткування такі
товари (послуги), основні фонди
вважаються проданими за їх звичайною
ціною у податковому періоді, на який
припадає початок такого використання
або переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту. Не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Колегія суддів зауважує, що згідно ст. 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Вищий
адміністративний суд в Інформаційному
листі від 20.07.2010 р. N 1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби" звертає увагу на
необхідність індивідуалізації
кваліфікації дій платників податку з
формування податкового кредиту та сум
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість з огляду на
добросовісність такого платника.

Предметом доказування у відповідній
категорії спорів є реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Наявними в матеріалах справи доказами
спростовується висновок податкового
органу, що укладені позивачем договори
не спрямовані на реальне настання
господарських наслідків, що обумовлені
ними.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 року № 996-XIV, податкова звітність
ґрунтується на даних бухгалтерського
обліку, що ведеться підприємством.
Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які згідно з вищезазначеним
Законом є документами, що містять
відомості про господарські операції
та підтверджують їх здійснення.

Позивачем, як доказ здійснення
господарських операцій, були надані
суду належним чином засвідчені копії
документів, які відповідають вимогами
первинності в розумінні статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", і
являються підставою для
бухгалтерського та податкового обліку

Щодо недотримання позивачем вимог
податкового законодавства при
оприбуткуванні виторгу, що надійшов до
каси підприємства від реалізації
нафтопродуктів, з огляду на
особливості організації роботи АЗС, а
саме визначення звітного періоду, в
якому були здійснені зазначені
операції, судом першої інстанції
встановлено наступне.

У періоді, який перевірявся податковим
органом, позивач здійснював цілодобову
реалізацію нафтопродуктів на АЗС.
Оприбуткування готівки до каси
підприємства відбувалося об 17 годині
кожного дня, суми виручки, отриманої з 17
до 24 години оприбутковувалися у
наступний календарний день, що не
заперечував представник позивача.
Таким чином, позивач порушив положення
Закону України "Про оприбуткування
прибутку підприємств" щодо дати
виникнення валового доходу. Разом з
тим, при проведені перевірки
контролюючим органом не встановлено
сум, які було оприбутковано позивачем
із порушенням, оскільки до розрахунку
донарахованих сум податків податковим
органом включено виручку як з 17 до 24
години останнього дня місяця, так і
виручку з 0 годин по 17 годину наступного
календарного дня.

Оскільки суд при вирішенні спору не
може підміняти державний орган,
рішення якого оскаржується, приймаючи
замість рішення, яке визнається
протиправним, інше рішення, яке б
відповідало закону, та давати вказівки,
які б свідчили про вирішення питань,
які належать до компетенції такого
суб'єкта владних повноважень, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позов підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому, - залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 20
лютого 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Курко О. П.