Справа № 805/3202/14
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2014 р.
Справа № 805/3202/14

час прийняття постанови: 11 год. 55 хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі трьох суддів:

головуючого судді Лазарєва В.В.,

суддів: Наумової К.Г., Череповського
Є.В.,

за участю секретаря судового засідання
Кан О.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Кранц Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду за адресою: м.
Донецьк-52, вул. 50 Гвардійської дивізії,
17, адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до Державної реєстраційної
служби України, державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дахно
Артема Миколайовича, реєстраційної
службу Ворошиловського районного
управління юстиції у місті Донецьку,
про визнання протиправним та
скасування рішення № 10124084 від 21.01.2014
року та зобов'язання вчинити певні дії,
-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
Донецького окружного
адміністративного суду із позовом до
Державної реєстраційної служби
України (далі - відповідач-1), державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Державної реєстраційної служби
України Дахно Артема Миколайовича
(далі - відповідач-2), реєстраційної
службу Ворошиловського районного
управління юстиції у місті Донецьку
(далі - відповідач-3), про визнання
протиправним та скасування рішення №
10124084 від 21.01.2014 року та зобов'язання
вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 17 січня 2014 року вона
звернулася до відповідача із заявою
про державну реєстрацію прав на частку
житлового будинку, що розташований за
адресою: м. Донецьк, проспект Ватутіна,
буд. 55 та рішенням суду про визнання
права власності. Рішенням відповідача
від 21.01.2014 р. № 10124084 їй було відмовлено у
державній реєстрації, у зв'язку з тим,
що в рішенні суду відсутні відомості
про площу об'єкта нерухомого майна та
ненаданням документу, що підтверджує
прийняття його експлуатацію.

Позивач вважає таке рішення
відповідача протиправним, оскільки,
ані Закон України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», ані інші
нормативно-правові акти України не
містять вимог щодо необхідності
зазначення площі нерухомого майна у
рішенні суд, яким визнається за особою
право власності.

Стосовно введення об'єкту нерухомого
майна в експлуатацію, позивач зазначив,
що у відповідності до технічного
паспорту на вказане нерухоме майно,
тамбур літ. а-6 був збудований
самочинно. Але позивач за рішенням суду
не набула право власності на
вищевказаний тамбур. До того ж позивач
звертає увагу на те, що в рішенні суду
чітко визначено з яких саме літер і
прибудов складається будинок, на
частку в якому набувається право
власності, і тамбур - літ. а-6 в ньому
відсутній.

У зв'язку з чим, позивач звернувся до
суду із даним позовом в якому, з
урахуванням змін, просить визнати
протиправним та скасувати рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дахно
Артема Миколайовича № 10124084 від
21 січня 2014 року про відмову у державній
реєстрації права власності на
житловий будинок та зобов'язати
реєстраційну службу Ворошиловського
районного управління юстиції у місті
Донецьку зареєструвати за ОСОБА_3 право
власності на 46/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1, яка складається з
житлового будинку літ. А-1 з двома
житловими прибудовами літ. А1-1, А3-1 та
надвірних побудов.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

Представник відповідачів 1 та 3 в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позову, надала письмові
заперечення на позовну заяву в яких
зазначила, що у зв'язку з набуттям
позивачем права власності на
реконструйований об'єкт нерухомого
майна, останній повинен подати для
реєстрації документ, що засвідчує
прийняття в експлуатацію такого
об'єкту. З урахуванням того, що в
позивача відсутній відповідний
документ про введення об'єкту в
експлуатацію і в рішенні суду відсутні
відомості про площу об'єкта нерухомого
майна, представник відповідачів вважає
рішення держреєстратора таким, що
повністю відповідає вимогам чинного
законодавства. На підставі
зазначеного, представник відповідачів
вважає позовні вимоги ОСОБА_3
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідача-2 до судового засідання не
прибув. Про дату, час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

З урахування приписів ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно яких неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів, суд вважає за
можливе вирішити справу на підставі
наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов та
заперечення проти нього, дослідивши
докази наявні в матеріалах справи, суд
встановив наступне.

У січні 2014 року позивач звернувся до
реєстраційної службу Ворошиловського
районного управління юстиції у місті
Донецьку із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяження, для
проведення державної реєстрації прав
власності форма власності: приватна,
спільна часткова на житловий будинок, з
житловими побудовами та надвірними
побудовами, що розташований за адресою:
Донецька область, м. Донецьк, проспект
Ватутіна, будинок 55 (а.с. 43).

Як вбачається з картки прийому заяви №
10027837 (а.с. 50), до заяви були додані
наступні документи: 1) рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 13.09.2013 року у справі №
255/978/13-ц; 2) додаткове рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 18.11.2013 року у справі №
255/14415/13-ц; 3) технічний паспорт виданий
КП «БТІ м. Донецька» 11.12.2013 року; 4) копії
інших супровідних документів, які
необхідні для реєстрації права
власності.

21 січня 2014 року за результатами
розгляду вищевказаної звернення
відповідач-2, з урахуванням приписів
наказу Міністерства юстиції України
від 02 квітня 2013 року № 607/5 «Про заходи
щодо взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб»
(в редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин), прийняв
рішенням № 10124084 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень, у зв'язку з тим, що в
рішенні суду відсутні відомості про
площу об'єкта нерухомого майна та
ненаданням заявником документу, що
підтверджує прийняття об'єкту
нерухомого майна в експлуатацію (а.с. 9).

Позивач оскаржує вищевказане рішення
відповідача-2, як таке, що прийнято із
порушенням вимог чинного
законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірне рішення
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, у
відповідності до приписів якої у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за Законом, та їх
обтяжень і спрямований на забезпечення
визнання та захисту державою цих прав,
створення умов для функціонування
ринку нерухомого майна визначаються
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004
(із змінами та доповненнями).

Процедура проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна визначаються
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 р. №
703 (чинний на час виникнення спірних
правовідносин).

Так, у відповідності до ст. 8 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» відповідач є органом, що
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації.

Згідно із ч. 1 ст. 15 вказаного Закону
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у Порядку державної реєстрації
прав на нерухоме майно та їх обтяжень
(ч. 2 ст. 15 Закону).

У відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено у разі,
якщо: 1) заявлене право, обтяження не
підлягає державній реєстрації
відповідно до цього Закону; 2) об'єкт
нерухомого майна розміщений на
території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 6) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 7) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 8) під час подання заяви
про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку; 9)
після завершення п'ятиденного строку з
дня отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення; 10) заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень під час вчинення нотаріальної
дії з нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 11)
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень в електронній формі подано
особою, яка не є державним кадастровим
реєстратором або державним виконавцем;
12) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав.

Як вбачається з оскаржуваного
позивачем рішення відповідач відмовив
у державній реєстрації прав у зв'язку з
тим, що у правовстановлюючому
документі (рішення суду) відсутні
відомості про площу об'єкта нерухомого
майна та ненаданням позивачем
документу, що підтверджує прийняття
його експлуатацію.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 4
Порядку № 703, якщо законодавством
передбачено прийняття в експлуатацію
об'єкта нерухомого майна, державна
реєстрація прав на такий об'єкт
проводиться після прийняття його в
експлуатацію в установленому
законодавством порядку.

Згідно п.26 Порядку № 703 для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Як встановлено п.п.10 п.27 Порядку № 703,
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є, зокрема, рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

У відповідності до п. 46 Порядку для
проведення державної реєстрації прав з
видачею свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на новозбудовані чи
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна заявник, крім документів, що
зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього
Порядку, подає органові державної
реєстрації прав:документ, що посвідчує
речове право на земельну ділянку (крім
випадків реконструкції квартири,
житлового або нежитлового приміщення);
витяг з Державного земельного кадастру
про земельну ділянку (у разі, коли в
документі, що посвідчує речове право на
земельну ділянку, відсутні відомості
про її кадастровий номер); документ, що
зазначений у пункті 27 цього Порядку та
підтверджує право власності на об'єкт
нерухомого майна, розташований на
земельній ділянці (у разі проведення
державної реєстрації прав з видачею
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на реконструйований
об'єкт нерухомого майна); документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта;
документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, що належать до I -
III категорій складності, та об'єктів,
будівництво яких здійснювалося на
підставі будівельного паспорта,
здійснюється шляхом реєстрації
відповідною інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 13 квітня 2011 р. № 461 «Про Порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів» встановлено
основні вимоги та умови прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів незалежно від джерел
фінансування їх будівництва.

Згідно п. 2 цього Порядку прийняття в
експлуатацію об'єктів, що належать до I -
III категорії складності, та об'єктів,
будівництво яких здійснено на підставі
будівельного паспорта, проводиться
шляхом реєстрації Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
та її територіальними органами (далі -
Інспекція) поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації (далі - декларація).

Отже процедура прийняття в
експлуатацію необхідна для перевірки
завершеності будівництва певної
споруди або будівлі, виявлення
будівельних недоліків та спроможності
споруди використовуватися належним
чином.

Відповідно до п 3.1. Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків I та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж, затвердженого наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства від 24.06.2011 № 91, прийняття в
експлуатацію об'єктів (крім закінчених
будівництвом до 05 серпня 1992 року
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них) здійснюється
безоплатно територіальними органами
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України (далі - Інспекція) за
результатами технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж та за наявності документа, що
посвідчує право власності або
користування земельною ділянкою, на
якій розміщений об'єкт, шляхом
реєстрації поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації (далі - декларація), яка
складається за формою, наведеною у
додатку 2 до цього Порядку.

Пунктом 10 затвердженого Порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, у разі коли на
самочинно збудоване нерухоме майно
визнано право власності за рішенням
суду, воно приймається в експлуатацію
згідно з цим Порядком.

Отже, з вищенаведених вимог чинного
законодавства вбачається, що для
проведення державної реєстрації прав з
видачею свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на новозбудовані чи
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна заявник повинен надати органові
державної реєстрації прав документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

Згідно рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 13.09.2013
року у справі № 255/9781/13-ц (а.с. 10-12), яке є
правовстановлюючим документом,
домоволодіння за адресою: м. Донецьк,
проспект Ватутіна, будинок 55 є
реконструйованим.

Окрім того, у технічному паспорті, який
виданий КП «БТІ м. Донецька» 11.12.2013 року
(а.с. 15-22) наявна відмітка про самочинну
побудову, а саме: літ. а-6.

Таким чином, судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
житловий будинок № АДРЕСА_1, є
реконструйованим та не прийнятий в
експлуатацію згідно вищенаведеного
Порядку.

Відтак, для проведення державної
реєстрації права власності на
реконструйований житловий будинок,
право власності на який визнано за
рішенням суду, позивачу необхідно було
також надати реєстратору документ щодо
прийняття закінченого будівництвом
об'єкта нерухомого майна в
експлуатацію.

Таким чином, законодавством
встановлені умови дотримання яких є
необхідним для здійснення державної
реєстрації прав на новозбудований чи
реконструйований об'єкт нерухомого
майна, зокрема, встановлено обов'язок
заявника надати державному
реєстратору відповідні документи, які
у даному випадку не були надані
позивачем у повному обсязі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» у державній реєстрації прав
та їх обтяжень може бути відмовлено у
разі, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

З урахуванням встановлених обставин,
суд дійшов висновку, що оскаржуване
рішення відповідач-2 від 21.01.2014 року про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяження з підстав ненадання
позивачем документу про введення
об'єкту нерухомого майна в
експлуатацію, прийнято на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття відповідного рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у
рішенні Вищого адміністративного суду
України від 13 березня 2014 року у справі
№ К/800/37404/13.

Разом з тим, суд вважає необхідним
звернути увагу на те, що ані Закон
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», ані інші нормативно-правові
акти України не містять вимог щодо
необхідності зазначення площі
нерухомого майна у рішенні суд, яким
визнається за особою право власності.

Стосовно посилання позивача, як на
ознаку протиправності рішення
держреєстратора, на те, що додатковим
рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 18.11.2013 року чітко
визначено з яких саме літер і прибудов
складається будинок, на частку в якому
набувається право власності до якого
тамбур - літ. а-6 не входить, суд зазначає
наступне.

Згідно рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 13.09.2013
року у справі № 255/9781/13-ц (а.с. 10-12) та
додаткового рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 18.11.2013
року у справі № 255/14415/13-ц (а.с. 13) за
позивачем визнано право власності на
46/100 частин домоволодіння № АДРЕСА_1,
яке складається з житлового будинку
літ. А-1 з двома житловими прибудовами
літ. А1-1, А3-1 та надвірних побудов.

Отже, вищевказаними рішеннями суду
визнано за позивачем право спільної
часткової власності у домоволодінні
без виділу часток в натурі.

Поняття спільної часткової власності
викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності. Отже, право спільної
часткової власності - це право двох або
більше осіб за своїм розсудом володіти,
користуватися і розпоряджатися
належним їм у певних частках майном,
яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової
власності володіє не часткою майна в
натурі, а часткою в праві власності на
спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються
відповідними відсотками від цілого чи
у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Таким чином, з урахування
вищенаведених норм чинного
законодавства, згідно яких кожен
учасник спільної часткової власності
володіє не часткою майна в натурі, а
часткою в праві власності на спільне
майно у цілому, суд дійшов висновку про
безпідставність посилань позивача на
конкретно визначені частини житлового
будинку, оскільки на теперішній час
позивачу належить частка у праві
спільної часткової власності.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_3 до Державної реєстраційної
служби України, державного реєстратора
прав на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дахно
Артема Миколайовича, реєстраційної
службу Ворошиловського районного
управління юстиції у місті Донецьку,
про визнання протиправним та
скасування рішення № 10124084 від 21.01.2014
року та зобов'язання вчинити певні дії
є необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 8, 9, 10, 94, 159, 160, 161, 162, 163, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В
И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Державної реєстраційної служби
України, державного реєстратора прав
на нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Дахно
Артема Миколайовича, реєстраційної
службу Ворошиловського районного
управління юстиції у місті Донецьку,
про визнання протиправним та
скасування рішення № 10124084 від 21.01.2014
року, зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити повністю.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті
та проголошена її вступна та
резолютивна частини 18 квітня 2014 року.

Постанова виготовлена у повному обсязі
23 квітня 2013 року.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 КАС України, і може бути
оскаржена до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд у порядку, визначеному статтею 186
КАС України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя
Лазарєв В.В.

Судді Череповський Є.В. Наумова
К.Г.