Справа № 814/4967/13-а
Суддя: Єнтіна А. П.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

25 березня 2014 року
справа № 814/4967/13-а

Суддя Миколаївського окружного
адміністративного суду Єнтіна А.П.,
розглянув в порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, АДРЕСА_1 ОСОБА_2,
АДРЕСА_1 ОСОБА_3, АДРЕСА_2 ОСОБА_4,
АДРЕСА_2

доГоловного управління
Держземагентства України у
Миколаївській області, вул. Миру, 34, к.
711, м. Миколаїв, 54034

провизнання незаконною відмову,
зобов'язання вчинити певні дії В С Т А Н
О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
неповнолітня ОСОБА_2, чиї права в суді
захищає законний представник ОСОБА_1,
звернулися до суду з позовом до
Головного управління Держземагенства
у Миколаївській області (надалі -
відповідач), в якому, з урахуванням
заяви про зміну позовних вимог просили
визнати незаконною відмову Головного
управління Держземагенства у
Миколаївській області у наданні
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для ведення фермерського
господарства в розмірі середньої
земельної частки (паю) по
Березнегуватській селищній раді із
земель, що перебували у постійному
користуванні ОСОБА_5 та зобов'язати
відповідача надати дозвіл членам
фермерського господарства «КіК»
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
ведення фермерського господарства в
зазначеному розмірі із зазначених
земель.

Справа розглянута у відповідності до
ч.4 ст.124 КАС України.

Відповідач проти позову заперечував,
надав суду письмові заперечення, в яких
посилався на те, що дії Головного
управління Держземагенства у
Миколаївській області відповідають
чинному законодавству, а тому вважав,
що у задоволенні позову слід відмовити.

Дослідивши матеріали адміністративної
справи та докази, якими сторони
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення, суд дійшов висновку про
те, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до Державного акту на право
постійного користування землею від
05.08.1992р. ОСОБА_5 було надано у постійне
користування земельну ділянку площею 38
га для ведення селянського
(фермерського) господарства.

У грудні 1992 року громадяни ОСОБА_5,
ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 звернулися до
відповідного органу для реєстрації
фермерського господарства, зазначивши
себе членами цього фермерського
господарства.

Фермерське господарство «КІК» було
зареєстроване 07.12.1992р. (а.с.24).

Рішенням зборів фермерського
господарства «КІК» від 15 січня 2007 року
головою фермерського господарства
«КіК» було обрано ОСОБА_1

У статуті цього господарства в
редакції від 10 січня 2007р. членами
господарства були ОСОБА_5, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер.

11 жовтня 2012 року до статуту
фермерського господарства «КІК» було
внесено зміни, та членами цього
господарства були визначені ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2

У травні 2013 року громадяни ОСОБА_1,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та неповнолітня ОСОБА_2
звернулися до відповідача із заявами, в
яких просили дати кожному із них дозвіл
на складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
ведення фермерського господарства в
розмірі середньої земельної частки
(паю) по Березнегуватській селищній
раді із земель, що перебували у
постійному користуванні ОСОБА_5

В червні 2013 року відповідач листами
повідомив заявників про відмову у
наданні такого дозволу через не
оформлення заяв у відповідності з
чинним законодавством, а саме зазначив
про те, що у заяві повинні бути вказані
орієнтовний розмір земельної ділянки,
та її цільове призначення, до заяви
необхідно додати графічні матеріали з
бажаним зазначенням розташування
земельної ділянки, документи, що
підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві або наявність
аграрної освіти, також в заяві повинні
бути зазначені кількість членів
фермерського господарства, наявність у
них права на безоплатне одержання
земельних ділянок у власність та інше.

В подальшому в серпні 2013 року заявники
звернулися до відповідача із
аналогічними заявами, вказавши
кількість членів фермерського
господарства та додавши ряд
документів.

У вересні 2013 року відповідач відмовив у
задоволенні цих заяв, при цьому
послався на те, що колишній користувач
землі ОСОБА_5 помер, та не встиг
переоформити земельну ділянку у
користування фермерського
господарства, та переоформлення
земельної ділянки, що знаходилися у
нього в постійному користуванні на
його спадкоємців або інших членів
фермерського господарства
законодавством не передбачена.

Законом України «Про селянське
(фермерське) господарство» у діючий на
час створення господарства «КіК»
редакції було визначено, що на ім'я
голови селянського (фермерського)
господарства видається відповідно
Державний акт на право приватної
власності на землю, Державний акт на
право постійного користування землею.
Земельні ділянки громадянам України
для ведення селянського (фермерського)
господарства передаються у приватну
власність і надаються в користування, в
тому числі на умовах оренди.

Аналіз змісту статей 4,5,13 зазначеного
закону дозволяє дійти висновку, що
земельні ділянки для ведення
селянського (фермерського)
господарства надавалися саме фізичним
особам, які виявили бажання займатися
цією діяльністю. Така особа у
відповідних випадках мала право
передати право користування землею
члену сім'ї, який спільно з ним веде
селянське (фермерське) господарство.

Земельний кодекс України від 28 жовтня
2001 року не надавав права постійного
користування землею громадянам чи
юридичним особам для ведення
селянського (фермерського)
господарства.

Відповідно до п.6 розділу Х цього
кодексу, громадяни та юридичні особи,
які мають у постійному користуванні
земельні ділянки, але за цим Кодексом
не можуть мати їх на такому праві,
повинні до 1 січня 2008 року переоформити
у встановленому порядку право
власності або право оренди на них.

Ця норма була визнана неконституційною
Рішенням Конституційного Суду України
від 22 вересня 2005р. №5-рп/2005.

Відповідно до статті 25 Цивільного
кодексу України правоздатність особи
припиняється з моменту його смерті.

Статтею 1225 Цивільного кодексу України
не передбачена можливість спадкування
права постійного користування
земельною ділянкою.

Отже зі смертю ОСОБА_5 припинилося його
право постійного користування
земельною ділянкою.

19 червня 2003 року було прийнято Закон
України «Про фермерське господарство»,
яким було скасовано закон «Про
селянське (фермерське) господарство».

Відповідно до статті 12 цього Закону,
Землі фермерського господарства
можуть складатися із: а) земельної
ділянки, що належить на праві власності
фермерському господарству як
юридичній особі; б) земельних ділянок,
що належать громадянам - членам
фермерського господарства на праві
приватної власності; в) земельної
ділянки, що використовується
фермерським господарством на умовах
оренди. Права володіння та
користування земельними ділянками, які
знаходяться у власності членів
фермерського господарства, здійснює
фермерське господарство.

Відповідно до статті 13 зазначеного
Закону, членам фермерських господарств
передаються безоплатно у приватну
власність із раніше наданих їм у
користування земельні ділянки у
розмірі земельної частки (паю) члена
сільськогосподарського підприємства,
розташованого на території
відповідної ради.

Законодавство не містить положень про
перехід земель померлого члена
фермерського господарства до цього
фермерського господарства або до його
членів.

Оскільки земельна ділянка площею 38 га
передавалася в користування не
позивачам, а померлому члену
фермерського господарства ОСОБА_5,
позивачі не мають права на безоплатне
отримання у приватну власність цієї
земельної ділянки, як про це йдеться у
статті 13 Закону України «Про
фермерське господарство».

В той же час чинним законодавством,
зокрема статтею 7 Закону України «Про
фермерське господарство», ч.6 статті 118
Земельного кодексу України
передбачений порядок звернення
громадян для надання їм у власність або
оренду земельних ділянок для ведення
фермерського господарства. А саме,
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Листами відповідача від 24.06.2013р. цей
порядок позивачам було роз'яснено та
повідомлено про зміст заяви, яку
необхідно подати, перелік та форму
документів, що повинні були бути
надані.

Як вбачається із заяв позивачів від
14.08.2013р. ці вимоги при поданні заяв ними
не було дотримано, а саме у заявах не
було вказано орієнтовний розмір
земельної ділянки, та документи, що
підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві або наявність
освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі та ряд інших
документів, що передбачені чинними
нормативними актами та перелік яких
було доведено до відома позивачів у
письмових відповідях відповідача від
24.06.2013р.

За таких обставин у відповідача не було
можливості задовольнити заяви
позивачів, а тому цій ситуації
відповідач діяв із дотриманням чинного
законодавства.

Отже, у задоволенні позову слід
відмовити.

В той же час це не позбавляє позивачів
права звернутися до відповідача у
загальному порядку повторно із заявою
з дотриманням вимог чинного
законодавства та з додаванням усіх
необхідних додатків з метою надання
їм у власність або оренду земельних
ділянок для ведення фермерського
господарства.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Апеляційна скарга подається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд протягом 10 днів з
дня її проголошення/отримання. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
А. П.
Єнтіна