Справа № 2а-2936/09/0470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/75525/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13 листопада 2009 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23 березня 2011 року

у справі № 2а-2936/09/0470

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трансліфтсервіс»

до Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська

про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
13 листопада 2009 року,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 23 березня
2011 року, адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трансліфтсервіс»
(далі - ТОВ
«Трансліфтсервіс»; позивач) до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
(далі - ДПІ у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська; відповідач)
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано рішення про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість ТОВ «Трансліфтсервіс»,
оформлене актом № 152/28-130 від 23 травня 2008
року.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі,
відповідач оскаржив їх в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України.

В поданій касаційній скарзі, ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська,
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2009 року, ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 23 березня
2011 року та прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
повністю.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ «Трансліфтсервіс»
зареєстровано в якості платника
податку на додану вартість 02 лютого 2006
року, у зв'язку з чим йому видано
Свідоцтво платника податку на додану
вартість № 4218679.

В свою чергу, комісією, створеною
відповідно до розпорядження ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
№ 4 від 25 січня 2007 року, на підставі
довідки № 130 від 23 травня 2008 року
встановлено, що за період з травня 2007
року по квітень 2008 року позивачем
подавались декларації з податку на
додану вартість, які свідчать про
відсутність оподатковуваних поставок.

Вказана обставина слугувала
підставою для прийняття податковим
органом рішення про анулювання
реєстрації ТОВ «Трансліфтсервіс» як
платника податку на додану вартість на
підставі підпункту «ґ» пункту 9.8 статті
9 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин;
далі - Закон № 168/97-ВР), яке оформлено
актом № 152/28-130 від 23 травня 2008 року.

Відповідно до підпункту «ґ»
пункту 9.8 статті 9 Закону № 168/97-ВР
реєстрація платника податку на додану
вартість діє до дати її анулювання, яка
відбувається у випадках, якщо особа,
зареєстрована як платник податку, не
надає податковому органу декларації з
цього податку протягом дванадцяти
послідовних податкових місяців або
подає таку декларацію (податковий
розрахунок), яка (який) свідчить про
відсутність оподатковуваних поставок
протягом такого періоду, а також у
випадках, визначених законодавством
стосовно порядку реєстрації суб'єктів
господарювання.

У розумінні пункту 1.1 статті 1 Закону №
168/97-ВР оподатковуваною операцією є
операція, яка підлягає оподаткуванню
податком на додану вартість.

Згідно з пунктом 1.4 статті 1 Закону
№ 168/97-ВР поставкою товарів є будь-які
операції, що здійснюються згідно з
договорами купівлі-продажу, міни,
поставки та іншими цивільно-правовими
договорами, які передбачають передачу
прав власності на такі товари за
компенсацію незалежно від строків її
надання, а також операції з безоплатної
поставки товарів (результатів робіт) та
операції з передачі майна орендодавцем
(лізингодавцем) на баланс орендаря
(лізингоотримувача) згідно з
договорами фінансової оренди (лізингу)
або поставки майна згідно з будь-якими
іншими договорами, умови яких
передбачають відстрочення оплати та
передачу права власності на таке майно
не пізніше дати останнього платежу.
Поставкою послуг є будь-які операції
цивільно-правового характеру з
виконання робіт, надання послуг,
надання права на користування або
розпорядження товарами, у тому числі
нематеріальними активами, а також з
поставки будь-яких інших, ніж товари,
об'єктів власності за компенсацію, а
також операції з безоплатного
виконання робіт, надання послуг.

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону
№ 168/97-ВР передбачено, що об'єктом
оподаткування є операції платників
подат ку з поставки товарів та послуг,
місце надання яких знаходиться на
митній території України.

Таким чином, норми Закону № 168/97-ВР не
дають підстав для розмежування
операцій з продажу та придбання
товарів (послуг) при визначенні
оподатковуваної поставки для
застосування підпункту «ґ» пункту 9.8
статті 9 Закону № 168/97-ВР, оскільки,
операція з поставки товарів або послуг,
що є об'єктом оподаткування податком на
додану вартість, є двостороннім
правочином, і для однієї сторони така
операція є продажем, а для іншої -
придбанням, в результаті чого у
продавця виникає податкове
зобов'язання, а у покупця - право на
податковий кредит. Тобто поняття
оподатковуваної поставки охоплює як
операції з продажу товарів (послуг), так
і операції з їх придбання.

При цьому подана позивачем 18
квітня 2008 року декларація з податку на
додану вартість за перший квартал 2008
року, яка контролюючим органом
прийнята, що останнім не заперечується,
свідчить про формування ТОВ
«Трансліфтсервіс» в указаний період
податкового кредиту з податку на
додану вартість у розмірі 1 572 687,00 грн.,
тобто підтверджує наявність
оподатковуваних поставок.

А відтак, висновок судових інстанцій
про відсутність в розглядуваній
ситуації у контролюючого органу
правових підстав для анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість ТОВ «Трансліфтсервіс» слід
визнати правильним безвідносно до
мотивів, на яких ґрунтується такий
висновок.

За наведених обставин,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
знаходить підстав, які могли б
призвести до зміни чи скасування
постанови Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2009 року та ухвали
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 23 березня
2011 року.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська
відхилити, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2009 року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23 березня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.