Справа № 812/906/14
Суддя: К.В. Агевич
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 квітня 2014 рокуЛуганськСправа № 812/906/14

приміщення суду за адресою: 91055, м.
Луганськ, вул. Поштова, 1

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого-судді:
Агевича К.В.

при секретарі судового засідання
Ліпко Т.М.,

за участю:

позивача: не прибув

представника відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Первомайської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Луганській області про визнання
нечинною вимогу про сплату боргу
№Ф-2647-17 від 20.12.2013 та зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

12 лютого 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1 до Первомайської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Луганській області про визнання
нечинною вимогу про сплату боргу
№Ф-2647-17 від 20.12.2013 та зобов'язання
вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що він є пенсіонером за віком,
йому була призначена пенсія та 20.09.2012
було видано пенсійне посвідчення серії
НОМЕР_2.

03.06.2005 позивача було зареєстровано в
якості фізичної особи-підприємця.

05.02.2014 ФОП ОСОБА_1 отримав від
Первомайської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Луганській області вимогу від 20.12.2013 №
Ф-2647-17 про сплату боргу (недоїмки) зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 12164,81 грн.

Позивач вважає дії відповідача
протиправними та такими, які порушують
вимоги чинного законодавства з огляду
на наступне. Міністерство доходів і
зборів є правонаступником Пенсійного
фонду стосовно питання
адміністрування єдиного соціального
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Відповідач, не
зважаючи на те, що позивач є
пенсіонером за віком, зобов'язує його
сплачувати страхові внески, чим грубо
порушує положення вимог статті 46
Конституції України.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №
2464-VI визначено, що платниками єдиного
внеску є фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

06 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 07
липня 2011 року № 3609-VI. Даним Законом
доповнено статтю 4 Закону № 2464-VI
частиною четвертою такого змісту:
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Позивач вважає, що відповідач порушив
соціальну гарантію, яку надала йому
держава (пенсію), стягуючи з нього
єдиний внесок.

На підставі викладеного, позивач
просив визнати нечинною вимогу
Первомайської ОДПІ ГУ Міндоходів від
20.12.2013 № Ф-2647-17, про сплату суми недоїмки
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 12164,81 грн.
та зобов'язати Первомайську ОДПІ ГУ
Міндоходів утриматися від вчинення
певних дій - припинити нарахування йому
єдиного соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, без його згоди
на добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

В судове засідання позивач не прибув,
про місце, дату та час розгляду справи
був повідомлений належним чином. 12
лютого 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду від
позивача надійшло клопотання про
розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином. 30 квітня 2014 року до
Луганського окружного
адміністративного суду від
представника відповідача надійшло
клопотання про розгляд справи без його
участі.

Оскільки відповідно до частини 4 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України (КАС України) у
разі повторного неприбуття в судове
засідання відповідача, який не є
суб'єктом владних повноважень,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин або без повідомлення
ним про причини неприбуття розгляд
справи не відкладається і справу може
бути вирішено на підставі наявних у
ній доказів, тому справу розглянуто та
вирішено за відсутності відповідача на
підставі наявних у ній доказів.

Судом було вирішено питання про
можливість проведення судового
засідання без участі позивача та
представника відповідача.

Відповідно до частини 6 статті 71 КАС
України суд вирішує справу на основі
наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст. 69-72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов до наступного.

Судом установлено, що позивач - ОСОБА_1,
зареєстрований як фізична особа -
підприємець Виконавчим комітетом
Первомайської міської ради Луганської
області 03.06.2005 за № 2 000767 (арк.
справи 11) та зареєстрований в
Управлінні Пенсійного фонду в м.
Первомайську Луганської області як
платник страхових внесків.

Відповідно до свідоцтва платника
єдиного податку серії НОМЕР_3, фізична
особа - підприємець ОСОБА_1 з 01.01.2012
перебуває на спрощеній системі
оподаткування (арк. справи 16).

Позивач є пенсіонером за віком, що
підтверджується протоколом
«Призначення пенсій» від 29.08.2012 № 29201 та
посвідченням 20.09.2012 НОМЕР_4 (арк. справи
10, 76).

20.12.2013 відповідачем було сформовано та
спрямовано позивачу вимогу № Ф-2647-17, за
якою Первомайська ОДПІ ГУ Міндоходів у
Луганській області вимагає від
позивача сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 12164,81 грн.
(арк. справи 6).

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV
(далі - Закон № 1058), Законом України «Про
збір та облік єдиного внеску за
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі -
Закон № 2464) та іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими для реалізації норм
вказаних Законів.

Статтею 1 Закону № 2464 передбачено, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону № 2464 платниками єдиного внеску
є фізичні особи-підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону
2464 платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до органу доходів і
зборів за основним місцем обліку
платника єдиного внеску у строки,
порядку та за формою, встановленими
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, за
погодженням з Пенсійним фондом та
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Згідно з підпунктом 3 частини 1 статті 7
та частини 11 статті 8 Закону 2464 фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, нараховують
єдиний внесок у розмірі 34,7 відсотка на
суми, самостійно визначені, але не
більше максимальної величини бази
нарахування єдиного внеску,
встановленої цим Законом. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску.

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 07
липня 2011 року статтю 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» доповнено
частиною четвертою такого змісту:
«Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування». Зазначений
Закон набрав чинності 06 серпня 2011 року.

Отже, стаття 4 Закону № 2464 в редакції,
яка діє з 06 серпня 2011 року, виключає з
числа платників єдиного соціального
внеску фізичних осіб-підприємців, які є
пенсіонерами за віком та отримують
пенсію або соціальну допомогу, окрім
випадків добровільної участі цих осіб
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Статтею 1 Закону № 1058 визначене поняття
«пенсія» як щомісячна пенсійна виплата
в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
№ 1058 за рахунок коштів Пенсійного
фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати: 1)
пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Згідно зі статтею 26 Закону № 1058 в
редакції, що діяла на момент
призначення позивачу пенсії, особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення чоловіками 60
років, жінками - 55 років та наявності
страхового стажу не менше п'яти років.

При цьому статтею 14 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №
1788-XII встановлено, що працівники,
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних і відкритих гірничих
роботах (включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) по
видобутку вугілля, сланцю, руди та
інших корисних копалин, на будівництві
шахт і рудників та в металургії, - за
списком робіт і професій,
затверджуваним Кабінетом Міністрів
України, мають право на пенсію
незалежно від віку, якщо вони були
зайняті на цих роботах не менше 25 років,
а працівники провідних професій на цих
роботах: робітники очисного вибою,
прохідники, вибійники на відбійних
молотках, машиністи гірничих
виймальних машин, сталевари, горнові,
агломератники, вальцювальники
гарячого прокату, оброблювачі
поверхневих дефектів металу (вогневим
засобом вручну) на гарячих дільницях,
машиністи кранів металургійного
виробництва (відділень нагрівальних
колодязів та стриперних відділень), -
за умови, якщо вони були зайняті на цих
роботах не менше 20 років. Такий же
порядок пенсійного забезпечення
поширюється і на працівників,
безпосередньо зайнятих повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничо-рятувальних
частин) на шахтах по видобутку вугілля,
сланцю, руди та інших корисних копалин,
що реструктуризуються або знаходяться
в стадії ліквідації, але не більше 2
років.

Як слідує з наведених норм,
законодавець підкреслив, що пенсійний
вік для громадян, які працювали на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці,
зменшується.

Судом установлено, що позивачу
призначено пенсію за віком на
пільгових умовах з 18.06.2012 відповідно до
статті 14 Закону № 1788-XII.

На підставі системного аналізу,
виходячи із правого змісту зазначених
положень законодавства, суд вважає, що
позивач, як приватний підприємець, що є
пенсіонером за віком та зареєстрований
платником єдиного податку, не
зобов'язаний сплачувати такий внесок з
серпня 2011 року.

В даному випадку частиною четвертою
статті 4 Закону 2464-VI, яка діє з 06 серпня
2011 року, не визначено обмежень щодо
осіб, які є пенсіонерами за віком. Також
чинне законодавство не пов'язує право
позивача на звільнення від сплати
відносно себе єдиного внеску з
досягненням 60-річчя відповідно до
статті 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Тобто частина четверта
статті 4 Закону 2464-VI встановлює пільги
для всіх суб'єктів, які є пенсіонерами
за віком, незалежно від того, на
підставі якого закону особа набула
статусу пенсіонера за віком, будь-то на
пільгових умовах, чи набула вона
60-річного віку для чоловіків та
55-річного віку для жінок. Будь-яких
обмежень щодо надання таких пільг з
цього приводу внесеними змінами до
статті 4 Закону 2464-VI не встановлено,
зазначений перелік обставин є
вичерпним і розширеному тлумаченню не
підлягає.

Суд звертає увагу, що частина 4 статті 4
Закону № 2464, яка діє з 06 серпня 2011 року,
не пов'язує звільнення від сплати
єдиного внеску з досягненням особою
певного віку, а передбачає звільнення
від сплати єдиного внеску всіх
пенсіонерів за віком.

Також матеріали справи не містять
доказів того, що ОСОБА_1 у відповідності
до статті 12 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» уклав з відповідачем
договір про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Наявними в матеріалах справи
документами підтверджено право
позивача на отримання пенсії за віком з
18.06.2012, здійснення ним підприємницької
діяльності, перебування позивача на
спрощеній системі оподаткування.
Враховуючи наведені обставини та
відсутність в матеріалах справи
доказів укладення ОСОБА_1 з
відповідачем договору про добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
позивач з 06 серпня 2011 року звільняється
від обов'язку зі сплати єдиного внеску.

У наданій відповідачем картці
особового рахунку вбачається, що за
відповідачем обліковується недоїмка з
єдиного внеску за період з грудня 2012
року по жовтень 2013 року в сумі 12164,81 грн.
(арк. справи 77). Отже відповідачем
безпідставно визначено недоїмку
позивача зі сплати єдиного внеску за
період з грудня 2012 року по жовтень 2013
року в сумі 12164,81 грн.

Оскільки ОСОБА_1 станом на час
виникнення спірних правовідносин є
пенсіонером за віком та фізичною
особою-підприємцем, який обрав
спрощену систему оподаткування та
сплачує єдиний податок, суд робить
висновок про те, що він не зобов'язаний
сплачувати єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, передбачений
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску за загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», тому
суд вважає за необхідне, визнати
нечинною вимогу Первомайської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Луганській області про
сплату боргу (недоїмки) зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування №Ф-2647-17
від 20.12.2013 у сумі 12164,81 грн.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
Первомайської ОДПІ ГУ Міндоходів
вчинити певні дії - припинити
нарахування позивачу єдиного
соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, без його згоди
на добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, суд зазначає
наступне.

Вчинення дій суб'єктом владних
повноважень є способом реалізації
наданої суб'єкту владних повноважень
компетенції. Здійснення дії являє
собою процес реалізації наданих
законом функцій суб'єкту владних
повноважень. Самі по собі дії не
тягнуть за собою будь-яких правових
наслідків для особи. Правові наслідки
для позивача несуть акти
індивідуальної дії. Саме вони мають
вплив на його права та інтереси.
Виходячи із завдань Кодексу
адміністративного судочинства
України, як то захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства,
судовий захист права може бути
здійснений лише за умови наявності
порушення прав.

Відповідно до Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування " основними
завданнями Органів доходів і зборів
України є: забезпечення
адміністрування єдиного внеску шляхом
його збору, ведення обліку надходжень
від його сплати та здійснення контролю
за сплатою єдиного внеску.

З огляду на вищевикладене, суд
зазначає, що вимоги позивача в цій
частині не підлягають задоволенню
через відсутність порушення прав діями
відповідача, а обраний позивачем
спосіб захисту в цій частині не
відповідає об'єкту порушеного права.

Таким чином, адміністративний позов
підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Оскільки суд дійшов висновку про
часткове задоволення
адміністративного позову,
відшкодуванню на користь позивача
підлягають судові витрати в сумі 182,70
грн., відповідно до задоволеної частини
вимог.

Керуючись статтями 17, 18, 71, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Первомайської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Луганській
області про визнання нечинною вимогу
про сплату боргу №Ф-2647-17 від 20.12.2013 та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати нечинною вимогу Первомайської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Луганській області про
сплату боргу (недоїмки) зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування №Ф-2647-17
від 20.12.2013 у сумі 12164,81 грн. (дванадцять
тисяч сто шістдесят чотири гривні 81
коп.)

В іншій частині позовних вимог
відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати у
розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві
гривні 70 коп.).

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд у порядок і строки, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС
України постанова складена у повному
обсязі 05 травня 2014 року.

Суддя
К.В. Агевич