Справа № 2а-8235/11/1470
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2012-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Миколаївський окружний
адміністративний суд вул. Заводська,
П О С Т А Н О В А

Вступна та резолютивна частини

м. Миколаїв.

07.05.2012 р.
Справа № 2а-8235/11/1470

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Лісовської Н. В. за
участю секретаря судового засідання
Дворник Г.Г. розглянувши
адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль", вул. Каботажний
узвіз, 18, м. Миколаїв, 54002

доСпеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Миколаєві Державної податкової служби,
вул. Чкалова, 20, м. Миколаїв, 54000

провизнання протиправним рішення ДПІ
від 28.10.2011 року, та скасування
податкових повідомлень-рішень від
28.10.2011року №, №, №,
№, За участю представників:

від позивача: Лук'янової О.В.,

від відповідача: Боненка О.В.,

В С Т А Н О В И В:

Керуючись ч.3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства суд
проголошує вступну та резолютивну
частину постанови суду.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, ч.3 ст. 160, 161, 162,
163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Миколаєві
Державної податкової служби про
визнання протиправним рішення ДПІ від
28.10.2011року, та скасування податкових
повідомлень-рішень від 28.10.2011 року
№, №, №, №, -
задовольнити частково.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
28.10.2011 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Повернути з Державного Бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" держмито в сумі
97,11 грн.

Повний текст постанови суду буде
виготовлено протягом п'яти робочих
днів з дня проголошення вступної та
резолютивної частини постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення 10-денного строку з дня
проголошення отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення/отримання копії
постанови апеляційної скарги, вимоги
до якої встановлені статтею 187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Н. В. Лісовська

Миколаївський окружний
адміністративний суд вул. Заводська,
11, м. Миколаїв, 54002 І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

П О С Т А Н О В А

м. Миколаїв

07.05.2012 р.
Справа № 2а-8235/11/1470

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Лісовської Н. В. за
участю секретаря судового засідання
Дворник Г.Г. розглянувши
адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль", вул. Каботажний
узвіз, 18, м. Миколаїв, 54002

доСпеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Миколаєві Державної податкової служби,
вул. Чкалова, 20, м. Миколаїв, 54000

провизнання протиправним рішення ДПІ
від 28.10.2011 року, та скасування
податкових повідомлень-рішень від
28.10.2011року №, №, №,
№, За участю представників:

від позивача: Лук'янової О.В.,

від відповідача: Боненка О.В.,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Миколаєві ДПС
про визнання протиправним та
скасування податкових рішень
повідомлень від 28.10.2011 року № ,
№, №, №.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що під час проведення
перевірки перевіряючі дійшли хибних
висновків, щодо порушення
підприємством податкового
законодавства, а від так, податкові
рішення повідомлення, винесені на
підставі Акту перевірки, є
протиправними, а саме:

- податкове рішення повідомлення
№ про збільшення сум податку на
додану вартість ( Рішення І) позивач
просить суд скасувати в частині
застосування штрафних фінансових
санкцій у сумі 389,00 грн., оскільки з 2002
року Ухвалою Господарського суду
Миколаївської області введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів у зв'язку з порушенням
справи про банкрутство, а від так
нарахування штрафних санкцій та пені
відповідно до вимог Податкового
Кодексу не застосовуються;

- податкове рішення повідомлення
№ про збільшення суми податку на
землю на суму 5563,52 грн. та застосування
штрафних фінансових санкцій у сумі 696,44
грн., ( Рішення ІІ) позивач просить суд
скасувати в повному обсязі посилаючись
на те, що будівлі та споруди, що
знаходяться на земельній ділянці,
плата за які, на думку ДПІ, повинно
нести ТЕЦ, перейшли у власність інших
осіб, які фактично користуються цими
земельними ділянками, а від так й
витрати пов'язані з оплатою орендної
плати цих земельних ділянок повинні
нести нові користувачі;

- податкове рішення повідомлення
№ збір за спеціальне
використання води та водних об'єктів,
(Рішення ІІІ) на думку позивача
належить повному скасуванню, оскільки
підприємством у господарській
діяльності використовується вода з
Бузького лиману, але у ТЕЦ відсутня
технічна можливість встановлення
лічильників та вимірюваних приладів на
насосній станції для забору води з
Бузького лиману, а від так обчислення
спожитої кількості води здійснюється
водокористувачем самостійно, за
непрямим методом. окрім того, до води,
що використовується для охолодження
агрегатів, застосовується коефіцієнт
0,005, а решта води не належить обчисленню
з застосуванням коефіцієнта. ДПІ під
час перевірки не взято до уваги всі ці
чинники, а відтак, позивач вважає, що
податкове рішення повідомлення
належить скасуванню.

- податкове рішення повідомлення
№ про збільшення сум податку на
прибуток (Рішення ІV), позивач просить
скасувати частково в сумі основного
донарахування на 111 444,00 грн., а також, в
частині застосування штрафних
фінансових санкцій у сумі 56 788,00 грн.,
оскільки при визначені сум валових
доходів перевіряючі не врахували, що у
минулих податкових періодах
підприємством були валові витрати
занижені, оскільки Законом „Про
прибуток" не охоплено поняття „ремонт
основних фондів" та такі витрати були
включені підприємством по рядку 207
"запасні частини" та помилково занижені
у рядку « 04.1 матеріали», а також
застосування штрафних фінансових
санкцій, на думку позивача, не можливо,
оскільки існує Ухвала Господарського
суду Миколаївської області про
введення мораторію, а у такому випадку
нарахування штрафних фінансових
санкцій є, на думку позивача,
неправомірним.

Представник відповідача проти
заявленого позову заперечував, надав
суду письмові заперечення та пояснення
в судовому засіданні, вважає, що
перевіряючі під час проведення
перевірки дійшли вірних висновків та
ДПІ правомірно винесла податкові
рішення повідомлення.

В судовому засіданні 07.05.2012 року
відповідно до положень ч. 3 ст. 160 КАС
України було проголошено вступну та
резолютивну частину постанови.

Вислухав пояснення представників
сторін, пояснення свідків, з'ясував всі
фактичні обставини справи, дослідив
докази, що містяться у справі судом
встановлено наступне:

СДПІ ВПП у жовтні 2011 року проведено
планову виїзну перевірки позивача.

За результатами перевірки складено Акт
перевірки від 12.10.2011 року № , на
підставі якого прийняті оскаржувані
рішення повідомлення.

Рішення І - податкове рішення
повідомлення № про збільшення
сум податку на додану вартість за
основним платежем збільшено суду ПДВ
на 3442 грн. та застосовано штрафні
фінансові санкції у сумі 389,00 грн.

Позивач оскаржує Рішення - І виключно
в частині застосування штрафних
фінансових санкцій.

Так, Ухвалою Господарського суду
Миколаївської області від 22.04.2002 року
по справі № 4/110 порушено справу про
банкрутство ПАТ ЕК «ТЕЦ» та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Однак, Ухвалою Господарського суду
Миколаївської області від 14.02.2013 року,
яка залишена без змін Ухвалою
Одеського Апеляційного господарського
суду від 15.03.2012 року ВАТ «Миколаївська
ТЕЦ» визнано вільними від боргів та
проведення по справі про банкрутство
припинено.

Таким чином на момент проведення
перевірки 28.10.2012 року Ухвала
Господарського суду від 22.04.2002 року, на
яку посилається позивач у своєму
позові є нечинною, доводи позивача суд
оцінює критично. Суд приходить
висновку, що ДПІ правомірно винесло
оскаржуване рішення повідомлення №
, та позовні вимоги в цій частині
не належить задоволенню.

Рішення ІІ - податкове рішення
повідомлення № про збільшення
суми податку на землю на суму 5563,52 грн.
та застосування штрафних фінансових
санкцій у сумі 696,44 грн.

Позивач просить суд скасувати Рішення
ІІ в повному обсязі посилаючись на те,
що будівлі та споруди, що знаходяться
на земельній ділянці, плата за яку на
думку ДПІ повинно нести ТЕЦ, перейшли у
власність інших осіб, які й фактично
користуються цими земельними
ділянками, а від так й витрати пов'язані
з орендною платою цих земельних
ділянок повинні нести нові
користувачі.

Суд критично оцінює таку позицію
Позивача, оскільки правовою підставою
здійснення користування земельною
ділянкою є наявність у позивача
юридичних підстав, у даному випадку
договорів оренди земельних ділянок, де
саме й визначена сума оплати за
орендовану земельну ділянку. Передача
об'єктів нерухомості, які розташовані
на цих земельних ділянках у власність
іншим особам та передання у
оперативне користування тощо, не
припиняє (розриває, скасовує) договір
оренди , а, як наслідок, не звільняє ТЕЦ
як сторону по договору від його
виконання. З матеріалів справи
вбачається, та підтверджується
представниками Позивача в судовому
засіданні, що на момент проведення
перевірки, договори оренди були
чинними, окрім того, Позивачем не
здійснено жодних заходів спрямованих
на розірвання цих договорів, укладення
додаткових угод з власником земельних
ділянок тощо. Таким чином, суд
приходить висновку, що позовні вимоги в
цій частині не належить задоволенню.

Рішення ІІІ - податкове рішення
повідомлення № збір за
спеціальне використання води та водних
об'єктів.

З урахуванням специфіки господарської
діяльності, ТЕЦ є платником збору за
спеціальне використання води.

Як вбачається з матеріалів справи, у
своїй діяльності ТЕЦ використовує воду
з різних джерел, а саме з Бузького
лиману, а також використовує
Дніпровську воду (тобто з річки Дніпро).

Відповідно до положень п. 342.1 ст. 324 ПК
України об'єктом оподаткування збором
є фактичний обсяг води, який
використовують водокористувачі, з
урахуванням обсягу втрат води в їх
системах водопостачання.

Дніпровська вода Позивачем
обліковується за водолічильниками,
проти чого не заперечує й відповідач.

Вода з Бузького лиману обліковується
ТЕЦ косвеним методом (не за приладами
обліку), тобто за витратами
електроенергії та використовується
для виробництва пари та охолодження
певних агрегатів.

ДПІ у Акті перевірки та в судовому
засіданні наполягає, що у ТЕЦ є всі
можливості облаштування водопроводу
забору води з Бузького лиману
лічильниками (приладами обліку забору
води), а оскільки у перевіряємому
періоді ТЕЦ користувалася непрямим
методом обрахування предмету
оподаткування (фактичний обсяг
використаної води), то контролюючий
орган вважає, що правомірно
донарахував суму збору за спеціальне
використання води та застосував
штрафні фінансові санкції до позивача.

Суд критично оцінює таку позицію
відповідача, з огляду на те що, при
винесені податкового рішення
повідомлення та визначення суми
об'єкту оподаткування ДПІ не навело в
суді жодного аргументу та розрахунку
вираховування працівниками
контролюючого органу об'єкту
оподаткування (фактичного забору води
з Бузького лиману) за умови відсутності
лічильників.

Слід зазначити, що при проведенні
перевірки правильності обчислення
об'єкту оподаткування (фактичного
забору води) за перевіряємий період до
повноважень ДПІ не входить здійснювати
заходи спрямовані на спонукання
Позивача встановлювати лічильники
води.

Якщо лічильники у минулому
(перевіряємому) періоді не були
встановлені, то визначення бази
оподаткування (фактично забору води)
можливо лише не прямим методом
передбаченим п.п.326.10. ст. 326 ПК України
«За відсутності вимірювальних
приладів обсяг фактично використаної
води визначається водокористувачем за
технологічними даними (тривалість
роботи агрегатів, обсяг виробленої
продукції чи наданих послуг, витрати
електроенергії, пропускна
спроможність водопровідних труб за
одиницю часу тощо)». У разі відсутності
вимірювальних приладів, якщо
можливість їх встановлення існує, збір
сплачується у двократному розмірі.

В судовому засіданні Відповідачем не
доведено належними та допустимими
доказами, що у Позивача існує
можливість встановлення вимірювальних
приладів на трубі насосної станції для
забору води з Бузького лиману.

Суд критично оцінює посилання
відповідача на Лист Миколаївського
регіонального управління водних
ресурсів від 13.09.2011 року № 01-4/584/05-24,
оскільки лист носить роз'яснювальний,
узагальнюючий характер. Для
твердження, що на певному місці, в
конкретній певній місцевості з
урахуванням технічної можливості
насосної станції можливе розташування
лічильників забору води необхідний
технічний висновок фахівців як у
галузі гідравліки, охорони
навколишнього середовища, та
спеціалістів які мають встановлювати
та у майбутньому обслуговувати
встановлені прилади тощо, саме такий
зміст й має Лист на який посилається
відповідач (а.с. 88).

Окрім того, при використанні Позивачем
забраної води з Бузького лиману за
різними цілями (виробництво пари та
вода спрямована на охолодження
агрегатів) відповідно до положень
Податкового Кодексу України
застосовуються й різні коефіцієнти до
об'єкту оподаткування. Суд вважає
позицію ДПІ щодо не застосування
різних коефіцієнтів до води, яка
використана за різними цілями, не
правомірною.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить висновку, що оскаржуване
податкове рішення повідомлення №
ДПІ винесено не правомірно, та
позов в цій частині належить
задоволенню.

Рішення ІV- податкове рішення
повідомлення № про збільшення
сум податку на прибуток на суму
основного зобов'язання 227 152,00 грн. та
застосування штрафних фінансових
санкцій у сумі 56 788,00 грн.

Суд критично оцінює позицію позивача,
щодо неправомірності застосування до
підприємства штрафних фінансових
санкцій через існування Ухвали
господарського суду про банкрутство,
оскільки, як встановлено в судовому
засіданні, Ухвала про порушення справи
про банкрутство та введення мораторію
від 22.04.2002 року на час проведення
перевірки була скасована Ухвалою
Господарського суду Миколаївської
області від 15.03.2012 року, яка набрала
законної сили. Таким чином, посилання
Позивача на існування мораторію у
даному випадку є недоречним.

Щодо донарахування податку на прибуток
у сумі 111 444,00 грн. через помилкове
включення сум податку не в ті рядки
декларації, суд не бере до уваги таку
позицію позивача, оскільки при
виявленні помилки у заповненні
декларації позивач мав ні ким не
обмежене право подати уточнення до
декларації у спосіб та в строки,
визначені Податковим Кодексом України,
а оскільки позивач не скористався
своїм правом, то суд приходить
висновку, що контролюючим органом
правомірно виявлені порушення та
донараховані суми податку на прибуток.
А від так, позовні вимоги в цій частині
не належить задоволенню.

Розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведеності перед судом їх
переконливості (частина 1 статті 11 КАС).

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При винесені рішення по
адміністративній справі, суд вирішує
питання про розподіл витрат відповідно
до ст.94 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Публічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Миколаєві
Державної податкової служби про
визнання протиправним рішення ДПІ від
28.10.2011року, та скасування податкових
повідомлень-рішень від 28.10.2011 року
№, №, №, №, -
задовольнити частково.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
28.10.2011 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Повернути з Державного Бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства "Миколаївська
теплоелектроцентраль" держмито в сумі
97,11 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає чинності з моменту закінчення
десятиденного строку на апеляційне
оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
Адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя
Н. В. Лісовська

Повний тест постанови

виготовлено та підписано суддею 11.05.2012
року