Справа № 583/404/14-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 р.Справа № 583/404/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Кононенко З.О. , Спаскіна О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м.Охтирці та Охтирському
районі Сумської області на постанову
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області від 25.03.2014р. по
справі № 583/404/14-а за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного
фонду України в м.Охтирці та
Охтирському районі Сумської області
про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

27 травня 2009 року ОСОБА_1 (надалі-позивач)
звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Охтирському районі Сумської області,
правонаступником якого є
Управління Пенсійного фонду України в
м.Охтирці та Охтирському районі
Сумської області
(надалі-відповідач), про перерахунок
підвищення до пенсії як особі, що має
статус "Дитина війни".

25.03.2014р. постановою Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в м.Охтирці та
Охтирському районі Сумської області
про визнання дій відповідача
незаконними та зобов'язання вчинити
дії за період з 01.01.2007р. по 26.05.2008р.
залишено без розгляду.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність та
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивачу та
провести виплату з підвищенням її на 30%
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за період з
27.05.2008р. по 31.03.2009р.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу в задоволенні
позову, посилаючись на
неврегульованість на законодавчому
рівні механізму та умов виплати
допомоги особам, які мають статус
"дитина війни", прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", що призвело до
неправильного вирішення справи.

Сторони в судове засідання не
з'явились, відповідач про дату, час та
місце судового розгляду справи
повідомлений належним чином. На адресу
суду повернулось поштове відправлення
із повісткою на ім'я ОСОБА_1 як не
вручене у зв'язку зі спливом терміну
зберігання. З урахуванням норми
частини 11 статті 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), зважаючи на те, що
повістка позивачу не вручена з
незалежних від суду причин, колегія
суддів вважає позивача належним чином
повідомленим про дату, час та місце
судового розгляду справи. Керуючись
частиною 4 статті 196 КАС України, суд
апеляційної інстанції не вбачає
перешкод для розгляду справи за
відсутності сторін, які не з'явились у
судове засідання.

Виходячи з приписів п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України справа розглядається у порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Колегія суддів, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з наступних
підстав:

Судом встановлено, що позивач
відповідно до ст.1 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" має
статус дитини війни та за приписами ст.6
цього Закону має право на отримання
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
повинен був, відповідно діючої статті
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей", виплачувати позивачу щомісячне
підвищення до пенсії в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
виходячи із розміру пенсії, визначеної
ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції .

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначено лише в ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акту, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір немає.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Таким чином, нарахування та виплата у
спірному періоді дітям війни
підвищення до пенсії або щомісячного
грошового довічного утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, повинні
здійснюватися відповідно до вимог
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" та в ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Відповідно до вимог ч.2 ст.19
Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та ч.4 ст.9 КАС України,
відповідач у спірному періоді до
позивача безпідставно застосовував
постанову Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008р. за № 530, оскільки повинен
був діяти у відповідності з приписами
діючої норми ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", яка має
вищу юридичну силу ніж зазначена
постанова, нараховувати та здійснювати
позивачу доплату до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Посилання відповідача на
відсутність коштів на виплату
зазначеної доплати до пенсії, колегія
суддів вважає такими, що не
заслуговують на увагу, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів, як на підставу
невиконання своїх зобов`язань, які
встановлені ст. 46 Конституції України
та зазначеною нормою Закону.

Розмір мінімальної пенсії за
віком визначено ч. 1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону,
відповідно до якої мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки, наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Пенсійний фонд України діє відповідно
до Положення "Про Пенсійний фонд
України" і здійснює свої повноваження
на підставі п.15 зазначеного положення
через створені в установленому порядку
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що обов'язок
по нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивача, передбаченої ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" покладено саме на
управління пенсійного фонду України за
місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої
територіальні управління, однак, вони
не вчинили жодної дії для нарахування
цих коштів та їх виплати, колегія
суддів вважає, що відповідач не виконав
свої обов'язки, чим порушив права
позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог є законним та обґрунтованим, а
тому не вбачає підстав для його
скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову чи ухвалу суду
- без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Охтирці та
Охтирському районі Сумської області -
залишити без задоволення.

Постанову Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 25.03.2014р. по
справі № 583/404/14-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко
О.І.Судді (підпис) (підпис) Кононенко
З.О. Спаскін О.А.

Помічник судді
Цюпак О.П.