Справа № 822/249/14
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/249/14
Головуючий у 1-й інстанції: Шевчук О.П.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Курка О. П.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного Фонду України у
м. Хмельницькому на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 05 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду
України у м. Хмельницькому про визнання
дій протиправними , -

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького
окружного адміністративного суду з
позовом до УПФУ у м. Хмельницькому про
визнання дій щодо утримання з нього
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
протиправними. Позовні вимоги
мотивовано тим, що управлінням
пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому було виставлено вимогу
щодо сплати єдиного внеску з 01.08.2011
року. Будучи пенсіонером та одночасно
особою, яка обрала спрощену систему
оподаткування, ОСОБА_2 звільняється від
сплати за себе єдиного внеску, тому
вимога про його сплату є неправомірною.

Відповідно до постанови Хмельницького
окружного адміністративного суду від
05.02.2014 року адміністративний позов
задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись при цьому на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, які мають значення для справи
та порушення норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судове засідання представники сторін
не з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялися
своєчасно та належним чином. Про
причини неявки в судове засідання суд
не повідомили, клопотань про
відкладення розгляду справи не
направляли. У зв'язку з неприбуттям
жодної з осіб, які беруть участь у
справі, у судове засідання, хоча вони
були належним чином повідомлені про
його дату, час і місце, а також
враховуючи те, що їх явка в судове
засідання не визнавалась обов'язковою,
колегія суддів визнала за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197
КАС України, за наявними у справі
матеріалами, при цьому, згідно частини 6
статті 12, частини 1 статті 41 КАС України,
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - скасуванню, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову (ч. 2 ст. 71 КАС).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено,
що суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Як встановлено судом першої інстанції,
та підтверджується матеріалами справи,
ОСОБА_2 зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності та є
платником єдиного податку. Крім того, з
27 грудня 2011 року позивачу довічно
призначено пенсію за вислугу років
відповідно до положень Закону України
"Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ".

Позивачу ІНФОРМАЦІЯ_1 року виповнилось
60 років, тобто відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" він
досяг загального пенсійного віку
встановленого для чоловіків, що надає
йому право на пенсію за віком.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону №2464-VI особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до ч.7 ст.1 Закону України
07.07.2011 №3609-VІ "Про внесення змін до
Податкового кодексу України і деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" ст.4
Закону №2464-VI доповнено частиною
четвертою, згідно з якою особи, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу і
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Зазначені
зміни відповідно до ч.1 розділу II
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України №3609-VI набули чинності з
дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 06.08.2011 року.

При цьому судом першої інстанції не
було належним чином враховано
наступне. Відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 09 липня 2003
року №1058-ІV пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цих Законом.

Статтею 9 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачені наступні
види пенсій: пенсія за віком, пенсія по
інвалідності внаслідок захворювання,
пенсія у зв'язку із втратою
годувальника.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» за цим Законом
призначаються: трудові пенсії: за
віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років. Право
на пенсію за віком мають чоловіки -
після досягнення 60 років і при стажі не
менше 25 років; жінки - після досягнення
55 років і при стажі роботи не менше 20
років (ст.12 Закону України «Про
пенсійне забезпечення»). Одним з
різновидів пенсії за віком є пенсія за
віком на пільгових умовах,
передбачених ст.13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Отже, пенсія за вислугу років не є
різновидом пенсії за віком, а є
різновидом трудової пенсії.

Таким чином, оскільки позивач є
пенсіонером, який отримує пенсію за
вислугу років відповідно до Закону
України "Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ", на нього
розповсюджується обов'язок зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
відповідно до Закону №2464-VI. Аналогічна
правова позиція у даній категорії
спорів висловлена Вищим
адміністративним судом України в
постанову від 27.03.2014 року у справі
№К/800/41789/13.

За вказаними обставинами суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про наявність підстав щодо звільнення
позивача від сплати єдиного внеску та
задоволення позову.

Відповідно до статті 202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є порушення
судом норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Враховуючи порушення судом першої
інстанції норм права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, колегія суддів
вбачає підстави для скасування
оскаржуваної постанови суду першої
інстанції та прийняття нової постанови
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України у м.
Хмельницькому задовольнити повністю .

Постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 05 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного Фонду
України у м. Хмельницькому про визнання
дій протиправними, - скасувати .

Прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Курко О. П.