Справа № 806/1555/14
Суддя: Літвин Олексій Терентійович
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2014 р.
м.
Житомир

справа № 806/1555/14

категорія
8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Літвина О. Т.,

за участі
секретаря Стралківської К.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
Приватного акціонерного товариства
"Житомирське шляхово-будівельне
управління №19" до Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 17.03.2014 р.
№,-

встановив:

У березні 2014 року приватне акціонерне
товариство "Житомирське
шляхово-будівельне управління №19"
звернулося до суду з адміністративним
позовом, в якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення форми "Ш"
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 17.03.2014 р. № про сплату
штрафу у сумі 83444,51 грн. за несвоєчасну
сплату суми грошового зобов'язання з
податку на додану вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що оскаржуване рішення
прийняте на підставі висновків акту
перевірки від 19 лютого 2013 року № 1094/15-1,
в якому податковим органом
встановлено, що податкові зобов'язання
по податку на додану вартість
визначені згідно рішень ОДПС України
про розстрочення (відстрочення)
податкового боргу (ст.100 ПКУ) № 18 від 30
січня 2013 року та № 26 від 27.09.2013 року, чим
порушено вимоги п.57.1 ст.57, п.57.3 ст. 57
Податкового кодексу України. Однак
вказав, що про існування вказаних
рішень ОДПС України йому нічого
невідомо. До того ж, зазначений акт на
адресу позивачу був надісланий без
номеру та дати та з порушенням строків
його надіслання. Крім того, до
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення форми "Ш" не
додано розрахунку штрафних
(фінансових) санкцій. Також зазначив, що
згідно рішення податкового органу від
30 січня 2013 року № 8 підприємству на
підставі договору № 18 від 30 січня 2013
року було надано розстрочення сплати
податкового боргу з податку на додану
вартість на суму 418188,84 грн., яку він
повністю погасив, що підтверджується
платіжними дорученнями. Також вказав,
що Житомирською ОДПІ 27.09.2013 року
прийнято рішення № 25 про розстрочення
податкового боргу на суму 262307,23 грн.
Однак, відповідний договір про
розстрочення суми розміром 262307,23 грн.
не укладався. Тому, вважає, що
оскаржуване рішення винесене з
порушенням вимог чинного
законодавства, а тому є протиправним та
підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні просили відмовити в
задоволенні позовних вимог, з підстав,
викладених в письмовому запереченні
на позовну заяву. Обґрунтовуючи
правомірність винесення оскаржуваного
рішення представник позивача пояснила,
що позивачу було відомо про існування
рішень за №8 від 30 січня 2013 року та № 25
від 27.09.2013 року про розстрочення
податкового боргу. При цьому в акті
перевірки, на підставі якого винесено
оскаржуване рішення, головним
державним інспектором помилково
зазначено номери рішень ОДПС України
про розстрочення податкового боргу, а
саме: замість № 8 та № 25 було зазначено
рішення № 18 та № 26 відповідно до
номерів договорів. Щодо відсутності
договору № 26 від 27 вересня 2013 року
представники відповідача пояснили, що
позивачем 27 вересня 2013 року була подана
заява щодо надання розстрочення
(відстрочення) податкового боргу з
податку на додану вартість у сумі 262307,23
грн., на строк три місяці, а тому
вказаною заявою позивач погодив умови
договору, та не міг не знати про його
існування. Вказаний договір було
надано представнику позивача для
підписання та повернення до
податкового органу, однак він не був
повернутий відповідачу. До того ж
вказаний договір був внесений до
журналу реєстрації надання
розстрочення (відстрочення) грошових
зобов'язань (податкового боргу).
Нарахування фінансових санкцій
відбувалось на підставі документів,
які досліджувались та аналізувались в
розрахунку штрафних санкцій з ПДВ, а
сам розрахунок був надісланий
позивачу разом з атом камеральної
перевірки, а тому оскаржуване рішення
прийнято правомірно та не підлягає
скасуванню.

В судовому засіданні допитана в якості
свідка ОСОБА_1 пояснила, що працює
бухгалтером на підприємстві позивача
та вказала, що інспектор Житомирської
ОДПІ декілька разів телефонувала їй та
просила отримати акт перевірки, за
результатами якої було нараховано
штрафні санкції за невиконання
підприємством умов договору про
розстрочення Зазначила, що
підприємство зверталось до
податкового органу з заявою про
розстрочення податкового боргу, але
договір про розстрочення на підставі
цієї заяви не отримувала. Рішення про
розстрочення податкового боргу № 25 від
27 вересня 2013 року отримала набагато
пізніше (в листопаді 2013 року).

Заслухавши пояснення представників
сторін, свідка, дослідивши наявні в
матеріалах справи письмові докази, суд
вважає, що позовні вимоги є
безпідставними, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Житомирською
об'єднаною державною податковою
інспекцією проведено камеральну
перевірку Приватного акціонерного
товариства "Житомирське
шляхово-будівельне управління №19" з
питань своєчасності сплати податку на
додану вартість по рішенню ОДПС
України про розстрочення
(відстрочення) податкового боргу (ст. 100
ПКУ) № 8 від 30 січня 2013 року, рішенню
ОДПС України про розстрочення
(відстрочення) податкового боргу (ст. 100
ПКУ) № 25 від 27 вересня 2013 року, звітній
декларації № від 18 лютого 2013
року, № від 20 березня 2013 року,
уточнюючого розрахунку № НОМЕР_2 від 30
квітня 2013 року, звітній декларації №
від 20 листопада 2013 року, про що
складено акт № 1094/15-1 від 19.02.2013 року
(а.с.11-17).

Зокрема, в акті перевірки зазначено, що
позивачем не сплачені у встановлений
законом термін самостійно узгоджені
податкові зобов'язання по податку на
додану вартість, чим порушено вимоги п.
57.1 ст. 57, п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу
України.

Вказаний акт перевірки для
ознайомлення був надісланий на адресу
позивача разом з розрахунком штрафної
санкції супровідним листом, та
отриманий підприємством 03 березня 2014
року, про що свідчить штамп вхідної
кореспонденції. В супровідному листі
було вказано номер акту та помилково
зазначено рік замість 2014 року вказано
2013 рік (а.с. 10).

На підставі акту перевірки
Житомирською ОДПІ було прийнято
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення форми "Ш" від 17 березня 2014 року
№ про сплату штрафу в розмірі 10%,
20% у сумі 83444,51 грн. за несвоєчасну
сплату суми узгодженого грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість, яке отримано позивачем 20
березня 2014 року (а.с. 20).

В обґрунтування неправомірності
оспорюваного податкового
повідомлення - рішення форми "Ш" від 17
березня 2014 року № позивач
посилається, зокрема, на допущення
Житомирською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області процедурних порушень, що, на
його думку, є підставою для визнання
такого рішення протиправним та
скасування. Вказані порушення
стосуються: відсутності номеру та дати
акту камеральної перевірки, на
підставі, якого було прийнято
оскаржуване податкове - повідомлення
рішення; не надіслання розрахунку
штрафної санкції до вказаного рішення;
не співвідповідність номерів рішень
ОДПС України, вказаних в акті
перевірки. Однак, з даного приводу
судом встановлено, що такі порушення не
вплинули на правомірність прийняття
оскаржуваного рішення, оскільки
позивачем в судовому засіданні
фактично визнано порушення строків
сплати узгоджених грошових зобов'язань
з податку на додану вартість,
відповідно до рішень ОДПС України про
розстрочення (відстрочення)
податкового боргу (ст. 100 ПКУ) № 8 від 30
січня 2013 року, № 25 від 27 вересня 2013 року,
звітній декларації № від 18
лютого 2013 року, № від 20 березня 2013
року, уточнюючого розрахунку № НОМЕР_2
від 30 квітня 2013 року, звітної
декларації № від 20 листопада 2013
року. Що стосується невідповідності
номерів у рішеннях про розстрочення,
вказаних в акті перевірки, та існуючих
рішень про розстрочення, то судом
безспірно встановлено, що при
складанні акту перевірки, на підставі
якого винесено оскаржуване рішення,
головним державним інспектором
помилково зазначено номери рішень
ОДПС України про розстрочення
податкового боргу, а саме: замість № 8
та № 25 було зазначено рішення № 18 та №
26 відповідно до номерів договорів, що
по суті також ніяким чином не вплинуло
на правомірність прийняття
оскаржуваного рішення.

При цьому слід зазначити, що
недодержання вимог правових норм, які
регулюють порядок оформлення
результатів документальних перевірок,
може бути підставою для визнання
рішення, прийнятого на підставі такого
акту, недійсним лише у тому разі, коли
відповідне порушення спричинило
прийняття неправильного рішення. Якщо
ж рішення податкового органу в цілому
узгоджується з вимогами чинного
законодавства і прийняте відповідно до
обставин, що склалися, тобто є вірним по
суті, то окремі порушення встановленої
процедури прийняття рішення не можуть
бути підставою для визнання його
недійсним.

Відповідно до п.54.1 ст.54 Податкового
кодексу України, крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Водночас, статтею 57 Податкового
кодексу регулюються строки сплати
податкового зобов'язання.

Так, у відповідності до п.57.1 ст.57
Податкового кодексу України, платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 57.3 ст.57 Податкового кодексу
України, у разі визначення грошового
зобов'язання контролюючим органом за
підставами, зазначеними у підпунктах
54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього
Кодексу, платник податків зобов'язаний
сплатити нараховану суму грошового
зобов'язання протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
податкового повідомлення-рішення, крім
випадків, коли протягом такого строку
такий платник податків розпочинає
процедуру оскарження рішення
контролюючого органу.

Відповідно до п. 126.1 ст.126 Податкового
кодексу України у разі якщо платник
податків не сплачує узгоджену суму
грошового зобов'язання та/або
авансових внесків з податку на
прибуток підприємств протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах: при затримці до 30
календарних днів включно, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 10
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці більше 30
календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Суд критично ставиться до показів
представника позивача та свідка
ОСОБА_1, які пояснювали, що позивачем не
укладався договір розстрочення
(відстрочення) від 27 вересня 2013 року №
26, оскільки це спростовується поданою
позивачем на адресу податкового органу
заяви від 27 вересня 2013 року (а.с. 65) щодо
надання розстрочення (відстрочення)
податкового боргу з податку на додану
вартість у сумі 262307,23 грн., на строк три
місяці. Вказаною заявою позивач
погодив умови договору, та не міг не
знати про його існування. Крім того,
вказаний договір був внесений до
журналу реєстрації надання
розстрочення (відстрочення) грошових
зобов'язань (податкового боргу), що
підтверджується його копією (а. с. 87-88).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 638
Цивільного кодексу України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Порядок розстрочення (відстрочення)
грошових зобов'язань (податкового
боргу) платників податку затверджений
наказом Міністерства доходів і зборів
України від 10 жовтня 2013 року № 574,
відповідно до п. 1.4 Розділу І якого
розстрочення (відстрочення) грошових
зобов'язань (податкового боргу)
вважається наданим, якщо на підставі
заяви платника податків прийнято
відповідне рішення органу доходів і
зборів та укладено договір про
розстрочення (відстрочення).
Визначення сум грошових зобов'язань
(податкового боргу), що підлягають
розстроченню (відстроченню),
здійснюється за даними інформаційної
системи (далі - ІС), що ведеться органами
доходів і зборів.

Згідно п. 3.4 Розділу ІІІ вказаного
Порядку підрозділом, до функцій якого
належать питання розстрочення
(відстрочення) грошового зобов'язання
(податкового боргу), органу доходів і
зборів за місцем реєстрації платника
податків (за місцем обліку грошового
зобов'язання (податкового боргу))
реєструються прийняті рішення про
розстрочення (відстрочення), у тому
числі й рішення, прийняті органами
доходів і зборів вищого рівня, стосовно
платників податків, які перебувають у
них на обліку, в журналі реєстрації
надання розстрочення (відстрочення)
грошових зобов'язань (податкового
боргу) (далі - журнал) (додаток 3), який
ведеться в електронному вигляді.
Реєстрація здійснюється в день
прийняття або отримання рішення про
розстрочення (відстрочення).

Щодо наданих пояснень свідка про
отримання рішення про розстрочення №
25 від 27 вересня 2013 року лише в листопаді
2013 року, то суд на підставі фактичних
обставин справи встановив, що позивач,
з метою уникнення відповідальності
щодо нарахування штрафної санкції,
зволікав з його отриманням.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення (ч.1 ст. 71 КАС
України), та згідно із ст. 86 КАС України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

На підставі викладеного, оскаржуване
податкове повідомлення рішення форми
"Ш" від 17 березня 2014 року № про
сплату штрафу у розмірі 10%, 20% у сумі
83444,51 грн. за несвоєчасну сплату суми
узгодженого грошового зобов'язання з
податку на додану вартість є
правомірним, прийнятим податковим
органом на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Беручи до уваги всі наведені вище
міркування та доводи, суд приходить до
висновку про безпідставність
аргументів, якими позивач обґрунтував
позовні вимоги, а тому відмовляє в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

В задоволенні позову відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Головуючий суддя
О.Т. Літвин

Повний текст постанови виготовлено: 13
травня 2014 р.