Справа № 2а-3841/10/1170
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/48832/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу ОСОБА_3

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2011 року

у справі № 2а-3841/10/1170

за позовом ОСОБА_3

до Кіровоградської об'єднаної
державної податкової інспекції

про визнання бездіяльності
неправомірною та зобов'язання вчинити
дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3; позивач)
звернувся до суду з позовом до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції (далі -
Кіровоградська ОДПІ; відповідач), в
якому просив визнати неправомірною
бездіяльність відповідача, яка полягає
в невиплаті йому податкового кредиту
за 2009 рік щодо частини суми
процентів за іпотечним житловим
кредитом у розмірі 2
874,61 грн., зобов'язати Кіровоградську
ОДПІ включити частину суми процентів
за іпотечним житловим кредитом у
розмірі 2 874,61 грн. до складу податкового
кредиту за 2009 рік згідно з поданою
ОСОБА_3 декларацією про отримані
доходи, а також здійснити на користь
позивача виплату податкового кредиту в
розмірі 2 874,61 грн.

Постановою Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 06
грудня 2010 року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
неправомірною бездіяльність
Кіровоградської ОДПІ щодо невключення
частини суми процентів за іпотечним
житловим кредитом до складу
податкового кредиту ОСОБА_3 за
2009 рік у розмірі 2 874,61 грн. Зобов'язано
Кіровоградську ОДПІ включити частину
суми процентів за іпотечним житловим
кредитом до складу податкового кредиту
за поданою ОСОБА_3 декларацією про
отримані доходи за 2009 рік у розмірі
2 874,61 грн. В задоволенні інших
позовних вимог відмовлено. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_3 судові витрати в розмірі
1,70 грн.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
його в апеляційному порядку.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2011 року апеляційну
скаргу Кіровоградської ОДПІ
задоволено. Постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2010
року скасовано та прийнято нову
постанову. В задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним
судовим рішенням у справі, позивач
оскаржив його в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 24 травня 2011 року та залишення в силі
постанови Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2010
року.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи в
межах доводів касаційної скарги
відповідно до статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню, зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що 21 серпня 2010 року
позивачем подано до Кіровоградської
ОДПІ декларацію про доходи, одержані з
01 січня по 31 грудня 2009 року.

В розрахунку суми податку з доходів
фізичних осіб, що підлягає поверненню
платнику податку або сплаті до бюджету,
ОСОБА_3 включено до податкового кредиту
частину суми процентів в розмірі 2 874,61
грн., фактично сплачених ним протягом
січня - грудня 2009 року за кредитним
договором № 424/009-Ф01 від 25
березня 2008 року, укладеним з
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «УКРСОЦБАНК».

Однак, податковим органом листом №
12195/10/11-40 від 12 жовтня 2010 року відмовлено
ОСОБА_3 в поверненні податкового
кредиту з огляду на те, що відповідно до
паспортних даних місце його проживання
за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано лише
18 серпня 2010 року, а тому, на переконання
відповідача, правом на податковий
кредит щодо процентів, сплачених за
користування іпотечним житловим
кредитом, позивач може скористатись
саме із вказаної дати.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції про часткове задоволення
адміністративного позову та
відмовляючи в його задоволенні, суд
апеляційної інстанції підтримав
правову позицію контролюючого органу
та дійшов висновку про те, що позивач
може реалізувати право на податковий
кредит лише шляхом внесення
відповідних відомостей в реєстраційні
документи.

Колегія суддів вважає зазначений
висновок суду апеляційної інстанції
неправомірним, виходячи з таких
підстав.

Відповідно до пункту 1.5 статті 1 Закону
України від 22 травня 2003 року №
889-IV «Про податок з доходів фізичних
осіб» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин; далі
- Закон № 889-IV) іпотечний житловий
кредит - це фінансовий кредит, що
надається фізичній особі, товариству
співвласників квартир або житловому
кооперативу строком не менше п'яти
повних календарних років для
фінансування витрат, пов'язаних з
будівництвом або придбанням квартири
(кімнати) або житлового будинку (його
частини) (з урахуванням землі, що
знаходиться під таким житловим
будинком, чи присадибної ділянки), які
надаються у власність позичальника з
прийняттям кредитором такого житла
(землі, що знаходиться під ним, чи
присадибної ділянки) у заставу.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 Закону № 889-IV до складу податкового
кредиту включаються фактично понесені
витрати, підтверджені платником
податку документально, а саме:
фіскальним або товарним чеком, касовим
ордером, товарною накладною, іншими
розрахунковими документами або
договором, які ідентифікують продавця
товарів (робіт, послуг) та визначають
суму таких витрат.

Відповідно до підпункту 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 Закону № 889-IV платник податку
має право включити до складу
податкового кредиту звітного року
частину суми процентів за іпотечним
кредитом, сплачених платником податку,
яка розраховується за правилами,
визначеними згідно із статтею 10 цього
Закону.

Пунктом 10.1 статті 10 Закону № 889-IV
передбачено, що платник податку -
резидент має право включити до складу
податкового кредиту частину суми
процентів за іпотечним житловим
кредитом, фактично сплачених протягом
звітного податкового року.

Таке право виникає у разі, якщо за
рахунок такого іпотечного житлового
кредиту будується чи придбається
житловий будинок (квартира, кімната),
визначений таким платником податку як
основне місце його проживання.

Наведені законодавчі положення не
дають підстав для висновку про
залежність права платника на
податковий кредит від реєстрації місця
проживання за адресою розташування
житла, що придбається за рахунок
кредитних коштів. Закон
№ 889-IV пов'язує право на використання
податкової пільги у вигляді права на
податковий кредит з частини фактично
сплачених протягом звітного
податкового року сум процентів за
іпотечним житловим кредитом з такою
умовою, як визначення платником
податку житлового будинку (квартири,
кімнати), що будується чи придбається,
основним місцем його проживання.

А відтак, враховуючи встановлену судом
першої інстанції обставину щодо
визначення позивачем придбаної
квартири, яка була предметом
іпотечного кредитування, основним
місцем його проживання, про що, зокрема,
свідчать долучені ОСОБА_3 до матеріалів
справи копії відповідних рахунків про
сплату за житлово-комунальні послуги,
висновок Кіровоградського окружного
адміністративного суду про наявність у
позивача в розглядуваній ситуації
права на віднесення до складу
податкового кредиту частини суми
процентів, фактично сплачених протягом
2009 року за іпотечним житловим кредитом,
слід визнати правильним.

При цьому необхідно враховувати, що за
змістом статті 2 Закону України від
11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» громадянам
України, а також іноземцям та особам
без громадянства, які на законних
підставах перебувають в Україні,
гарантуються свобода пересування та
вільний вибір місця проживання на її
території, за винятком обмежень, які
встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

З огляду на викладене, колегія
суддів вважає, що суд апеляційної
інстанції помилково скасував
постанову суду першої інстанції, яка є
законною та обґрунтованою.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року, а постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 06
грудня 2010 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановленими главою 3 розділу IV
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.