Справа № 541/279/14-а
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 р.Справа № 541/279/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Сіренко О.І.

Суддів :
Кононенко З.О. ,
Спаскіна О.А.

За участю секретаря
судового засідання Бутенко
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 24.03.2014р. по
справі № 541/279/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Миргороді та
Миргородському районі Полтавської
області

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

24 березня 2014 року постановою
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про скасування
рішення Управління Пенсійного фонду
України в місті Миргороді та
Миргородському районі Полтавської
області №3 від 11.12.2013 року про відмову в
призначенні пенсії за вислугу років та
зобов'язання прийняти рішення про
призначення пенсії за вислугу років з
05.11.2013 року відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
постанову суду першої інстанції
скасувати та прийняти нову постанову
про задоволення позову, посилаючись на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм чинного законодавства,
а саме: ст. 7, п. "е" ст.55 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", приписів
постанови Кабінету Міністрів України
від 04.11.1993р. №909. Позивачка вважає, що на
час звернення до відповідача із заявою
про призначення пенсії за вислугу
років, отримала право на вказаний вид
пенсійних виплат, оскільки була
звільнена з роботи, яка дає право на цю
пенсію, педагогічною діяльністю не
займалась. Перебування ОСОБА_1 на
посаді секретаря Вовнянської
сільської ради Миргородського району
Полтавської області не може вважатись
законною підставою для відмови
позивачці у призначенні пенсії за
вислугу років.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
з 12 серпня 1982 року ОСОБА_1 працювала на
посадах вихователя дитячого садка
спецколгоспу «Авангард», і в
подальшому у зв'язку з реорганізаціями
господарства: з 21.11.1992 року - КСП
«Авангард», з 04.02.1997 року - агрофірми
«Авангард», з 03.12.1997р. - КСП «Авангард», з
16.02.2000 року - ПОП «Лан». 31 січня 2001 року
була переведена на посаду завідуючої
дитячим садком ПОП «Лан», що
підтверджується записами в трудовій
книжці (а.с.8-11).

З 09 квітня 2002 року позивачка обрана
секретарем Вовнянської сільської ради
Миргородського району Полтавської
області, де вона працює на даний час
(а.с.12,13).

05 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до Управління Пенсійного фонду України
в м. Миргороді та Миргородському районі
Полтавської області із заявою про
призначення пенсії за вислугу років,
проте рішенням відповідача від 11.12.2013
року №3 їй було відмовлено в
призначення пенсії, у зв'язку з тим, що
позивачка продовжує працювати на
виборній посаді (а.с.14).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
перебування позивачки на виборній
посаді на час звернення до відповідача
із заявою про призначення пенсії за
вислугу років, є обставиною, що
перешкоджає призначення вказаного
виду пенсії.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 51 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" від 5 листопада
1991 року N 1788-XII (далі - Закон N 1788-XII),
пенсії за вислугу років встановлюються
окремим категоріям громадян, зайнятих
на роботах, виконання яких призводить
до втрати професійної працездатності
або придатності до настання віку, що
дає право на пенсію за віком.

Відповідно до статті 52 цього Закону,
право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я, а
також соціального забезпечення, які в
будинках-інтернатах для престарілих та
інвалідів і спеціальних службах
безпосередньо зайняті обслуговуванням
пенсіонерів та інвалідів, відповідно
до пункту "е" статті 55.

В свою чергу, пункт "е" статті 55 Закону
№1788-ХІІ передбачає, що право на пенсію
за вислугу років мають працівники
освіти, охорони здоров'я та соціального
забезпечення при наявності
спеціального стажу роботи від 25 до 30
років за переліком, що затверджується у
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України, незалежно від віку.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 04.11.1993р. N 909 затверджений Перелік
закладів і установ освіти, охорони
здоров'я та соціального захисту і
посад, робота на яких дає право на
пенсію за вислугу років, яким зокрема
передбачено посади завідуючих та
вихователів дошкільних навчальних
закладів всіх типів.

При цьому, пенсії за вислугу років
призначаються при залишенні роботи,
яка дає право на цю пенсію, як це
передбачено частиною 2 статті 7 Закону
№1788-ХІІ.

Тобто, право на призначення пенсії за
вислугу років мають тільки ті
працівники, які працювали в закладах і
на посадах, зазначених у постанові
Кабінету Міністрів України від 04.11.1993р.
N 909, при наявності спеціального стажу
роботи не менше 25 років, та за умови
залишенні роботи, яка дає право на цю
пенсію.

Частиною 4 статті 33 Закону України «Про
статус депутатів місцевих рад» від 11
липня 2002 року N 93-IV, передбачено, що час
роботи депутата у місцевій раді на
постійній основі зараховується до
загального і безперервного стажу
роботи (служби) депутата, а також стажу
роботи (служби) за тією спеціальністю,
за якою він працював до обрання на
виборну посаду в раді.

Відповідно до частини 1 статті 50 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", секретар сільської, селищної,
міської ради працює в раді на постійній
основі. Секретар ради обирається радою
з числа її депутатів на строк
повноважень ради за пропозицією
відповідного сільського, селищного,
міського голови.

З матеріалів справи вбачається, що
09.04.2002 року позивачка була звільнена з
посади завідуючої дитячим садком у
зв'язку з обранням секретарем
Вовнянської сільської ради
Миргородського району Полтавської
області. На момент звернення ОСОБА_1 до
відповідача із заявою про призначення
пенсії за вислугу років стаж роботи
позивачки за спеціальністю становив 27
років 02 місяці 16 днів, в тому числі 11
років 05 місяців 23 дні на виборній
посаді, та позивачка продовжувала
працювати на посаді секретаря
Вовнянської сільської ради. З
урахуванням норм Закону України "Про
пенсійне забезпечення" та Закону
України "Про статус депутатів місцевих
рад", колегія суддів дійшла висновку, що
право позивачки на призначення пенсії
за вислугу років може виникнути лише за
умови її звільнення з виборної посади,
у зв'язку з тим, що робота секретаря
сільської ради на постійній основі дає
право ОСОБА_1 на таку пенсію, а стаж
роботи на вказаній посаді
зараховується до спеціального стажу
роботи в розумінні пункт "е" статті 55
Закону №1788-ХІІ.

Доводи позивачки у апеляційній скарзі
про те, що визначальним фактором для
вирішення питання про призначення їй
пенсії за вислугу років є саме факт
звільнення її з роботи у дошкільному
навчальному закладі, а не з виборної
посади, є безпідставними, оскільки при
звільненні з дошкільного навчального
закладу позивачка мала пільговий стаж
лише 20 років з необхідних 25 років і не
набула права на пенсію за вислугу років
в той період.

Чинне законодавство не передбачає
посилань на вид та характер
виконуваної роботи особою, яка
звертається за призначенням пенсії за
вислугу років, а наголошує на
обов'язковій умові - така робота
повинна давати особі право на вказаний
вид пенсії. Оскільки право на пенсію за
вислугу років ОСОБА_1 набула з
урахуванням часу роботи на виборній
посаді, ця пенсія може бути призначена
позивачці за умови звільнення з посади
секретаря сільської ради.

Відповідно до вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції ухвалена з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
до вимог норм матеріального права, тому
колегія суддів вважає, що підстав для
її скасування немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 24.03.2014р. по справі №
541/279/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко
О.І.Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О.
Спаскін О.А. Повний текст ухвали
виготовлений та підписаний 05 травня 2014
року.

Помічник судді
Цюпак О.П.