Справа № 525/319/14-а
Суддя: Хоролець В. В.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/319/14-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.05.2014 року Великобагачанський
районний суд Полтавської області в
складі:

головуючого-судді
Хоролець В.В.

при секретарі
Сидоренко О.Г.

з участю
представника позивача Білецької С.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в селищі Велика
Багачка Полтавської області справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України у
Великобагачанського району
Полтавської області до Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області, третя особа
ОСОБА_3 про поновлення пропущеного
строку та скасування постанови
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Полтавській
області Пецяк Л.В. від 26.02.2014 року, -

в с т а н о в и в :

З позову Управління Пенсійного фонду
України у Великобагачанського району
Полтавської області вбачається, що
11.03.2014 року на адресу управління ПФУ у
Великобагачанському районі надійшла
постанова про накладення штрафу від
26.02.2014 року, якою головний державний
виконавець відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Полтавській області Пецяк Л.В. наклав
штраф у розмірі 680 грн. на УПФУ у
Великобагачанському районі
Полтавської області за невиконання
постанови Великобагачанського
районного суду Полтавської області у
справі №2-а-96/2010 щодо зобов'язання УПФУ
у Великобагачанському районі
здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 в
розмірі 6 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком із розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та провести
відповідні виплати з 01 грудня 2009 року
по 19 листопада 2010 року (день винесення
постанови суду) з врахуванням фактично
проведених виплат. Позивач вважає дану
постанову про накладення штрафу
незаконною, оскільки УПФУ у
Великобагачанському районі
Полтавської області добровільно
провело ОСОБА_3 відповідний
перерахунок пенсії в чіткій
відповідності до вимог рішення
Великобагачанського районного суду
від 19.11.2010 року, що підтверджується
відповідним розпорядженням про
проведення перерахунку пенсії, яке
було направлено до підрозділу
примусового виконання рішень відділу
ДВС ГУЮ у Полтавській області після
того, як від даного органу ДВС було
отримано постанову про відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
листом Великобагачанського районного
суду по справі №2-а-96/2010, виданим 18.05.2012
року. Також позивач вказує, що на
підставі постанови державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Полтавській області від 30.07.2012 року
закінчено виконавче провадження за
виконавчим листом Великобагачанського
районного суду по справі №2-а-96/2010,
виданим 18.05.2012 року. За наслідкам
оскарження ОСОБА_3 в судовому порядку
вказаної постанови про закінчення
виконавчого провадження, постановою
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
ДВС ГУЮ в Полтавській області Пецяк Л.В.
від 09.01.2014 року було відновлено
виконавче провадження по
вищевказаному виконавчому листу суду.
Листом УПФУ у Великобагачанському
районі від 20.01.2014 року №248 відділ ПВР
УДВС ГУЮ в Полтавській області було
повідомлено про виконання даного
виконавчого листа в частині проведення
перерахунку пенсії ОСОБА_3 та
повідомлено, що причиною невиплати
нарахованих коштів є відсутність
відповідних бюджетних призначень з
державного бюджету. Позивач
посилається на те, що державний
виконавець в порушення ст.89 Закону
України «Про виконавче провадження» не
перевірив поважність причин
невиконання певних дій, яка є оціночним
критерієм і полягає на думку позивача у
справі, у площині повноважень боржника
і не залежить від обставин, які боржник
не в змозі упередити або усунути.
Державним виконавцем не проведено, як
вказує позивач, об'єктивну перевірку
правильності та повноти виконання
судового рішення, чим порушено права
управління у виконавчому провадженні
та норми ч.1 та ч.2 ст.75 Закону України
«Про виконавче провадження», яка
визначає умови, за яких виконавець має
право застосувати штраф до боржника та
обов'язок виконавця щодо пересвідчення
про невиконання боржником рішення суду
зобов'язального характеру і з'ясування
причин такого невиконання. Також
позивач посилається на поважність
пропуску строку звернення з даним
позовом до суду, оскільки копію
постанови про накладення штрафу від
26.02.2014 року надійшла до управління лише
11.03.2014 року, а вже 13.03.2014 року до суду
подано вищевказаний позов.

Посилаючись на вищевказані обставини,
позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просив суд поновити йому термін
для оскарження постанови про
накладення штрафу від 26.02.2014 року;
зупинити виконавче провадження по
постанові головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Полтавській області Пецяк Л.В. від
26.02.2014 року про накладення штрафу в сумі
680 грн. на управління Пенсійного фонду
України у Великобагачанському районі
Полтавської області по виконавчому
провадженню №33100898 за виконавчим
листом №2-а-96/2010, виданим
Великобагачанським районним судом
Полтавської області 18.05.2010 року та
скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Полтавській
області Пецяк Л.В. від 26.02.2014 року щодо
накладення штрафу на управління
Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області в розмірі 680 грн. по
виконавчому провадженню №33100898 за
виконавчим листом №2-а-96/2010, виданим
Великобагачанським районним судом
Полтавської області 18.05.2012 року.

В судовому засіданні представник
позивача Білецька С.О. заявлені позовні
вимоги підтримала, в своїх поясненнях
посилалась на обставини, що викладені в
позові і просила їх задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача по справі в
судове засідання не з'явився, відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області належним чином
сповіщений про день і час розгляду
справи (а.с.а.с.38,39), заперечень та
пояснень щодо позову відповідачем не
надано. Третя особа у справі ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явився, він
належним чином повідомлявся про день і
час розгляду справи, подав заяву про
розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача Білецької С.О., дослідивши та
проаналізувавши письмові докази по
справі, оглянувши пенсійну справу
ОСОБА_3 №113544, і давши їм належну оцінку
приходить до висновку, що є підстави
для поновлення позивачу строку для
звернення до суду з даним позовом, а
самі позовні вимоги Управління
Пенсійного фонду України у
Великобагачанського району
Полтавської області до Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області, третя особа
ОСОБА_3 про зупинення виконавчого
провадження про накладення штрафу та
скасування постанови головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Полтавській
області Пецяк Л.В. від 26.02.2014 року про
накладення штрафу задоволенню не
підлягають, виходячи з таких підстав.

Розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості (ч.1 ст.11 КАС України).

Відповідно до загального правила
ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу і не може виходити за
межі позовних вимог. Вихід за межі
позовних вимог можливий лише у
виключних випадках.

Судом встановлено і сторонами не
заперечується, що Великобагачанським
районним судом Полтавської області
18.05.2012 року видано виконавчий лист
№2-а-96/2010 про зобов'язання Управління
Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_3 в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком із розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та провести
відповідні виплати з 01 грудня 2009 року
по 19 листопада 2010 року (день винесення
постанови суду) з врахуванням фактично
проведених виплат (а.с.а.с.7,10,11,12). Даний
виконавчий лист перебуває на виконанні
у відділі примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області. Реєстраційний
номер виконавчого провадження 33100898.

Розпорядженням УПФУ у
Великобагачанському районі №118058 від
31.05.2012 року ОСОБА_3 перераховано пенсію
в розмірі 6 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком із розміру,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» (а.с.9). Це ж
вбачається і з листа УПФУ у
Великобагачанському районі на адресу
підрозділу примусового виконання
рішень відділу ДВС ГУЮ у Полтавській
області №248/04 від 20.01.2014 року (а.с.8) та
оглянутої пенсійної справи ОСОБА_3
№113544.

30.07.2012 року державний виконавець
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області Мороз С.В. виніс
постанову про закінчення виконавчого
провадження ВП 33100898 при примусовому
виконанні виконавчого листа №2а-96/2010,
виданого 18.05.2012 року
Великобагачанським районним судом у
зв'язку із вжиттям вичерпних заходів
примусового виконання рішення,
посилаючись на п.11 ч.1 ст.49 та ст.50 Закону
України «Про виконавче провадження»
(а.с.11).

Після скасуванням Великобагачанським
районним судом Полтавської області
12.09.2013 року даної постанови державного
виконався, за наслідками апеляційного
розгляду справи №525/1019/13-а від 26.11.2013
року, постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області Пецяк Л.В. від 09.01.2014 року
відновлено виконавче провадження за
виконавчим листом №2-а-96/2010, виданого
18.05.2012 року Великобагачанським
районним судом Полтавської області про
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України у Великобагачанському
районі Полтавської області здійснити
перерахунок пенсії ОСОБА_3 в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком із розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та провести
відповідні виплати з 01 грудня 2009 року
по 19 листопада 2010 року (день винесення
постанови суду) з врахуванням фактично
проведених виплат (а.с.12).

26.02.2014 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у
Полтавській області Пецяк Л.В. у
виконавчому провадженні №33100898
винесена постанова про накладення на
Управління Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області штрафу в розмірі 680
грн. за невиконання рішення суду по
виконавчому листу №2-а-96/2010, виданого
18.05.2012 року Великобагачанським
районним судом Полтавської області
(а.с.7). Копія даної постанови суду
направлена на адресу УПФУ у
Великобагачанському районі 26.02.2014 року
за вих. №1571 (а.с.6), отримана адресатом
11.03.2014 року за вх. №1017/06, тобто поза
межами строку для оскарження,
визначеного п.2 постанови головного
державного виконавця Пецяк Л.В.

Отже, з досліджених матеріалів справи
вбачається, що станом на 26.02.2014 року
(день винесення державним виконавцем
оскаржуваної постанови про накладення
штрафу) УПФУ у Великобагачанському
районі Полтавської області судове
рішення, яке набрало законної сили щодо
ОСОБА_3 фактично виконане частково-йому
перераховано пенсію в розмірі 6
мінімальних пенсій за віком та
додаткову пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 50 % мінімальної
пенсії за віком із розміру,
встановленого ч.1 ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», однак не
здійснено виплат нарахованих сум,
тобто фактично в цій частині судове
рішення не виконане як станом на 26.02.2014
року, так і на даний час.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач
УПФУ У Великобагачанському районі
посилається на відсутність коштів для
проведення відповідних виплат ОСОБА_3
за судовим рішенням, яке в даний час
знаходиться на примусовому виконанні.

В цьому контексті суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.2 ст.69 КАС України докази
суду надають особи, які беруть участь у
справі.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її позовні вимоги
та заперечення.

Між цим, за нормою ч.2 цієї статті, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ч.2 ст.8 КАС України суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.
Положення даної норми процесуального
права кореспондуються у своєму тісному
взаємозв'язку з положеннями ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини», згідно якої суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини та
основоположних свобод та практику Суду
як джерело права.

Європейський суд з прав людини у
п.74 рішення у справі «Іммобільяре Саффі
проти Італії» зазначив, що орган
державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

Поряд з цим, положення ст. 6
Конвенції передбачають право на
справедливий суд.

Європейський суд з прав людини в
п.40 рішення у справі «Горнсбі проти
Греції» зазначив, що право на
справедливий суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені п. 6 Конвенції
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс (рішення у
справі «Піалопулос та інші проти
Греції», п.68).

Також, у рішенні Європейського
суду з прав людини «Гордєєви і Горбик
проти України» від 17.01.2006 року
зазначено, що державний орган не може
довільно посилатись на брак коштів для
оплати заборгованості, присудженої
рішенням суду. Таким чином, відмовою
здійснити необхідні заходи для
виконання остаточних судових рішень
державні органи України частково
позбавили положення п.1 ст.6 Конвенції
її корисного ефекту. Цього достатньо
для того, щоб Суд міг зробити висновок
про те, що було порушено пункт 1 статті 6
Конвенції.

Згідно ст.22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. Практика Європейського суду
з прав людини (рішення ЄСПЛ від 07.11.2005
року справа «Качко проти України», від
29.06.2004 року справа «Жовнір проти
України», від 29.06.2004 року «Півень проти
України») свідчать про те, що
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникненням спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетного асигнування.

Згідно ст.124 Конституції України судові
рішення є обов'язковими до виконання на
всій території України.

Відповідно до ч.2 ст.14 та ч.1 ст.255 КАС
України, постанови суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Примусове виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України «Про виконавче провадження»
(ч.4 ст.257 КАС України).

Згідно ст.11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб і порядок, визначені
виконавчим документом. Така позиція
викладена і в п.17 Постанові Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№5 від 21.05.2012 року «Про внесення змін до
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України від
13.12.2010 року №3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби».

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.75 Закону України
«Про виконавче провадження» після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого ч.2 ст.25 цього закону для
самостійного виконання рішення. У разі
невиконання зазначених вимог без
поважних причин державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до ст.89 цього закону і не пізніше п'яти
робочих днів з дня його накладення
повторно перевіряє стан виконання
рішення. Якщо рішення не виконано і
виконання може бути проведено без
участі боржника, державний виконавець
організовує виконання відповідно до
повноважень, наданих йому законом, та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно з законом.

Відповідно до положень ч.1 ст.89 Закону
України «Про виконавче провадження», у
разі невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі, державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника-фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян; на боржника-юридичну особу -
від сорока до шістдесяти
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

Отже, сукупність досліджених
матеріалів справи, з урахуванням
практики ЄСПЛ, вказаних вище положень
Закону України «Про виконавче
провадження» та компетенції посадової
особи - головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Полтавській
області Пецяк Л.В. свідчить про те, що
дана посадова особа станом на 26.02.2014
року мала передбачені законом підстави
для накладення штрафу на УПФУ у
Великобагачанському районі
Полтавської області за невиконання
судового рішення щодо проведення
ОСОБА_3 відповідних виплат; при цьому,
штраф на юридичну особу- УПФУ у
Великобагачанському районі
Полтавської області державним
виконавцем накладений в межах
мінімальної санкції ч.1 ст.89 Закону
України «Про виконавче провадження».

У своєму рішенні по справі «Шмалько
проти України» від 20.07.2004 року,
Європейський суд з прав людини
зазначив, що виконання рішення,
ухваленого будь-яким судом має
розцінюватися як складова частина
«судового розгляду». Суд відзначив, що
орган державної влади не має права
посилатися на брак коштів на
виправдання неспроможності виконати
судове рішення про виплату боргу.

В цьому контексті аналіз рішень
Європейського суду з прав людини
(остаточні рішення Європейського суду
з прав людини у справах «Алпатов та
інші проти України», «Робота та інші
проти України», «Варава та інші проти
України», «ПМП «Фея» та інші проти
України»), якими було встановлено
порушення п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод та ст.1 Першого протоколу до
конвенції з огляду на порушення права
на виконання рішення суду протягом
розумного строку, також засвідчує його
однозначну позицію про те, що
правосуддя не може вважатися
здійсненим доти, доки не виконане
судове рішення та констатується, що
виконання судового рішення, як
завершальна стадія судового процесу,
за своєю юридичною природою є головною
стадією правосуддя, що повністю
узгоджується з нормою ст.124 Конституції
України.

При цьому, вищенаведені рішення
Європейським судом було ухвалено в
межах відновленої процедури розгляду
скарг, які стосуються тривалого
невиконання рішень національних
органів та відсутності у цьому зв'язку
ефективних засобів юридичного
характеру, як це було передбачено
пілотним рішенням у справі «Юрій
Миколайович Іванов проти України».

При цьому, в контексті розгляду даного
позову необхідно зазначити, що
основним призначенням стадії
виконавчого провадження є фактичне
втілення судових присуджень у певні
матеріальні блага, яких особа була
протиправно позбавлена до отримання
судового захисту. Виконання судового
рішення не може бути поставлене у
залежність від надходження або
ненадходження коштів на розрахункові
рахунки боржника, адже зобов'язання
органу пенсійного забезпечення згідно
судового рішення щодо соціальних
виплат за минулі періоди для боржника є
безумовною зобов'язуючою обставиною.

Посилання позивача на відсутність
фінансування з Державного бюджету
України, що позбавляє можливості
виконати у повному обсязі судове
рішення суд вважає необґрунтованим,
оскільки зазначені обставини не
припиняють обов'язку виконати судове
рішення, так як за принципом юридичної
визначеності, якщо держава законодавчо
закріпила власний обов'язок створення
певного рівня соціальної захищеності
власних громадян, такі особи вправі
розраховувати на безумовне виконання
державних гарантій.

Інші обґрунтування, що викладені в
позовної заяви, з урахуванням
встановлених обставин справи, не
спростовують правомірності дій
державного виконавця щодо винесення
ним постанови від 26.02.2014 року про
накладення штрафу в межах конкретного
виконавчого провадження.

Виходячи з положень ст.ст.37-38 Закону
України «Про виконавче провадження»
вирішення питання зупинення
виконавчого провадження (права його
зупинення та обов'язковість) належить
до компетенції державного виконавця і
не переходить у площину повноважень
суду.

З урахуванням принципу забезпечення
доступу фізичних та юридичних осіб до
правосуддя, виходячи з положень
ст.ст.99,100 КАС України та того, що УПФУ у
Великобагачанському районі
Полтавської області оскаржувану
постанову від 26.02.2014 року отримало
11.03.2014 року і тому з поважних причин
пропустило десятиденний строк для її
оскарження, суд вважає, що є підстави
для поновлення позивачу УПФУ у
Великобагачанському районі
Полтавської області строку звернення
до суду з даним позовом, оскільки він
пропущений з поважних причин.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.19,22,124 Конституції
України, положеннями ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 04.11.1950 року, ст.ст.11,75,89 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст.ст.
2,8,9,19,ч.1ст.41,70,71,94,99,100,128,158,159,160-163,181,255
Кодексу адміністративного судочинства
України, ст.17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», положеннями постанови Пленуму
Вищого адміністративного суду України
№5 від 21.05.2012 року «Про внесення змін до
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України від
13.12.2010 року №3 «Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби», суд, -

п
о с т а н о в и в:

Поновити позивачу Управлінню
Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області строк звернення до
суду для оскарження постанови
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Полтавській
області Пецяк Л.В. від 26.02.2014 року про
накладення штрафу, як такий, що
пропущений з поважних причин.

В задоволенні позовних вимог
Управління Пенсійного фонду України у
Великобагачанського району
Полтавської області до Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області, третя особа
ОСОБА_3 про зупинення виконавчого
провадження по постанові головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Полтавській
області Пецяк Л.В. від 26.02.2014 року про
накладення штрафу в сумі 680 грн. на
управління Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області по виконавчому
провадженню №33100898 за виконавчим
листом №2-а-96/2010, виданим
Великобагачанським районним судом
Полтавської області 18.05.2010 року та про
скасування постанови головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Полтавській
області Пецяк Л.В. від 26.02.2014 року щодо
накладення штрафу на управління
Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області по виконавчому
провадженню №33100898 за виконавчим
листом №2-а-96/2010, виданим
Великобагачанським районним судом
Полтавської області 18.05.2012 року -
відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Великобагачанський районний суд
Полтавської області. Копія апеляційної
скарги одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції. Апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до ст. 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови в письмовому провадженні -
протягом десяти днів з дня отримання
постанови.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу
не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 13.05.2014
року.

Суддя -