Справа № 346/2036/14-а
Суддя: Веселов В. М.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 346/2036/14-а
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 р.
м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд
Івано-Франківської області в складі

головуючого - судді Веселова В.М.

секретаря Максим'юк М.А.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Гураль М.В.

розглянувши матеріали справи у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Коломиї справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
ВДАІ Коломийського МВ УМВС про
скасування постанови про
адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В
И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до ВДАІ
Коломийського МВ УМВС про скасування
постанови про адміністративне
правопорушення, вказуючи на те,що вона
була складена з порушенням чинного
законодавства.

Згідно з п/п4 ст.27 КАС України суддя не
може брати участі в розгляді справи і
підлягає відводу (самовідводу), якщо є
інші обставини, які викликають сумнів в
об'єктивності та неупередженості
судді.

У відповідності до ст.17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23.02.1996 року, суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

У відповідності до ст.1 ЗУ «Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950
року,Першого протоколу та протоколів N
2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна
повністю визнає на своїй території дію
статті 25 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року
(995_004) щодо визнання компетенції
Європейської комісії з прав людини
приймати від будь-якої особи,
неурядової організації або групи осіб
заяви на ім'я Генерального Секретаря
Ради Європи про порушення Україною
прав, викладених у Конвенції, та статті
46 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року щодо
визнання обов'язковою і без укладення
спеціальної угоди юрисдикцію
Європейського суду з прав людини в усіх
питаннях, що стосуються тлумачення і
застосування Конвенції.

П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод (далі -
Конвенція) (яка підлягає застосуванню
відповідно до ст.9 Конституції України,
та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК та ст.17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини»), закріплено принцип, за яким
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи
безстороннім судом.

Так у відповідності до п.п. 49-54 рішення
Європейського Суду з прав людини,
Справа "Білуха проти України" (Заява N
33949/02) від 9.11.2006 року, яке є остаточним
відповідно до умов, зазначених у п. 2
статті 44 Конвенції:

«49. Відповідно до усталеної практики
Суду наявність безсторонності
відповідно до п. 1 ст. 6 повинна
визначатися за суб'єктивним та
об'єктивним критеріями. Відповідно до
суб'єктивного критерію беруться до
уваги особисті переконання та
поведінка окремого судді, тобто чи
виявляв суддя упередженість або
безсторонність у даній справі.
Відповідно до об'єктивного критерію
визначається, серед інших аспектів, чи
забезпечував суд як такий та його склад
відсутність будь-яких сумнівів у його
безсторонності (див., серед іншого (inter
alia), рішення у справі "Фей проти Австрії"
(Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and
30; рішення у справі "Ветштайн проти
Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42,
ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід
вирішувати, чи мають стосунки, що
розглядаються, таку природу та ступінь,
що свідчать про небезсторонність суду
(див. рішення у справі "Пуллар проти
Сполученого Королівства" (Pullar v. United
Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

50. Стосовно суб'єктивного критерію,
особиста безсторонність суду
презумується, поки не надано доказів
протилежного (див. вищевказане рішення
у справі "Ветштайн проти Швейцарії"
(Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

53. З огляду на це, навіть зовнішні
прояви можуть мати певну важливість
або, іншими словами, "правосуддя
повинно не тільки чинитися, повинно
бути також видно, що воно чиниться" (див.
рішення у справі "Де Куббер проти
Бельгії" (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984
року, п. 26). Важливим питанням є довіра,
яку суди повинні вселяти в
громадськість у демократичному
суспільстві (див. вищевказане рішення у
справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein
v. Switzerland) та рішення у справі "Кастілло
Альгар проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain),
від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Наявність безсторонності, відповідно
до п.1 ст.6 Конвенції, має визначатись за
суб'єктивним та об'єктивним критеріями.
Згідно з об'єктивним критерієм
визначається, серед інших аспектів, чи
забезпечував суд як такий та його склад
умови, за яких були б неможливі сумніви
у його безсторонності (вісник ВСУ № 4/2008
стор. 31).

Таким чином, наявність безсторонності
визначається фактором, чи
забезпечення судом умов, за яких були б
неможливі сумніви у його
безсторонності , про що і зазначено в
рішенні Європейського суду з прав
людини в справі Білуха проти України
від 9 листопада 2006 року.

Як вбачаєьтся з матеріалів справи
позивачем є гр.ОСОБА_1, який на даний час
працює на посаді прокурора
Коломийської міжрайонної
прокуратури,а в період з 2008 по 2010 роки
працював помічником одного з суддів
Коломийського міськрайонного суду,
відповідно я , як суддя неодноразово
спілкувався з ним як по роботі та по
службовим справам, він неодноразово
приймав участь у кримінальних справах
в якості обвинуваченого, відповідно це
не дасть мені можливості об`єктивно та
неупереджено розглянути дану справу.

Вищенаведені дані дають мені підстави
і право керуючись ст.27 КАС України
заявити самовідвід по даній справі,
оскільки подальший розгляд справи може
викликати сумнів в моїй об'єктивності
та неупередженості,а також перешкодить
бути об'єктивним і неупередженим під
час безпосереднього розгляду даної
справи.

Враховуючи наведене, приходжу до
висновку, що для забезпечення умов, за
яких у сторін не виникало б будь-яких
сумнівів щодо розгляду справи
безстороннім та неупередженим судом
(чи безсторонності судді при розгляді
даного позову), слід заявити
самовідвід.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
п.4 ст. 27,30,31КАС України, ст.17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» від 23.02.1996 року, ст.1
ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року,Першого протоколу та
протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,
рішення Європейського Суду з прав
людини, Справа "Білуха проти України"
(Заява N 33949/02) від 9.11.2006 року,-

ухвалив:

Заяву про самовідвід судді Веселову
В.М. у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до ВДАІ Коломийського
МВ УМВС про скасування постанови про
адміністративне правопорушення
задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Веселов В. М.