Справа № 805/339/14
Суддя: Сіваченко І.В.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Лазарєв В.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року
справа №805/339/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого Сіваченка І.В.

суддів Шишова О.О., Попова В.В.

секретар судового засідання
Запорожцева Г.В.

за участі представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника позивача ОСОБА_3 на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2014
року у справі № 805/339/14 за позовом ОСОБА_3
до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецький області, треті особи -
заступник начальника інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Донецькій області Матюшина
Ганна Юріївна, Відділ по справам
неповнолітніх Ленінської районної
ради м. Донецька про скасування припису
від 14.03.2013 року №67 та постанови від
07.11.2013 року № 929, -

В С Т А
Н О В И В :

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області (далі -
Інспекція) про скасування припису від
14.03.2013 року № 67 та постанови від 07.11.2013
року № 929.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначила, що 14.03.2013 року за
результатами перевірки об'єкту
будівництва, який розташований за
адресою: АДРЕСА_2, Інспекцією складено
припис № 67 про зобов'язання позивача
усунути порушення ДБН 360-92 (додаток 3.1) в
частині дотримання протипожежної
відстані до будинку АДРЕСА_1. 07.11.2013 року
відповідачем прийнято постанову про
адміністративне правопорушення № 929,
якою на ОСОБА_3 накладено штраф у
розмірі 5100 грн. за невиконання вимог
припису № 67.

Позивач вважає вищевказані рішення
Інспекції необґрунтованими та
протиправними, оскільки вказаний
житловий будинок № АДРЕСА_2 збудований
у 1933 році. 25.05.2005 р. рішенням виконкому
Ленінської районної у м. Донецьку ради
№ 269 позивачеві надано дозвіл на його
реконструкцію. Отже, існуюча будівля
була реконструйована із збільшенням
площі без збільшення площі фундаменту.
На думку позивача вимоги щодо усунення
порушень ДБН слід пред'являти до особи,
яка здійснила будівництво будинку
АДРЕСА_2 у 1933 році.

Також, позивач зазначив, що будинок №
АДРЕСА_1 рішенням Виконкому визнано
аварійним.

Крім того, на думку позивача, виконання
вимог припису № 67 без знесення будинку
є неможливим. Враховуючи, що
відповідний будинок є єдиним житлом
позивача та його родини, до складу якої
входить малолітня донька ІНФОРМАЦІЯ_1,
виконання припису шляхом знесення
будинку призведе до порушення прав
доньки позивача, що є неприпустимим у
відповідності до положень Закону
України "Про охорону дитинства". У
зв'язку з цим позивач звернулася до
суду із даним позовом, в якому просить
скасувати припис Інспекції від 14.03.2013
року № 67 та постанову від 07.11.2013 року №
929.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2014
року у цій справі у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Суд першої інстанції встановив, що
відповідач з дотриманням діючого
законодавства прийняв оскаржувані
рішення.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2
- представник позивача ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи, просить постанову
суду першої інстанції скасувати та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

На обґрунтування апеляційної скарги
зазначено, що недотримання відстані
між будинком позивачки та сусідським
не було вчинено ОСОБА_3, оскільки
будинки були побудовані задовго до
прийняття ДБН 360-92. Також судом не були
взяті до уваги експертні висновки щодо
відсутності порушень при
реконструкції спірного будинку. Крім
того, сусідній будинок знаходиться в
зруйнованому стані, тому не може
вважатись за предмет для встановлення
відстані. Більш того, місцевий суд
проігнорував інтереси малолітньої
дитини, що мешкає в будинку позивачки, а
також рішення місцевої ради про
надання дозволу на проведення
реконструкції.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала доводи
апеляційної скарги та просила її
задовольнити. Інші особи, які беруть
участь в справі, до апеляційного суду
не прибули.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

04.03.2013 року до Інспекції надійшло
звернення громадянки ОСОБА_5, яка
мешкає за адресою: АДРЕСА_1, із вимогою
провести перевірку щодо законності
будівництва житлового будинку АДРЕСА_2
на тієї ж вулиці (а.с.36-37).

У зв'язку із вищевказаним зверненням,
14.03.2013 року, на підставі направлення на
проведення позапланової перевірки від
12.03.2013 року (а.с.98), Інспекцією була
проведена позапланова перевірка
дотримання вимог чинного
законодавства у сфері містобудування
під час виконання будівельних робіт на
об'єкті будівництва житлового будинку
АДРЕСА_2.

За результатами перевірки встановлено,
що на земельній ділянці, яка належить
ОСОБА_3, збудовано двоповерховий
житловий будинок розміром 15,0 м х 9,60 м.
Будівництво здійснювалось без
документів, що дають право на виконання
відповідних будівельних робіт. Також,
встановлено, що відстань збудованого
будинку АДРЕСА_2 до сусіднього будинку
№ АДРЕСА_1 складає 1,57 м з однієї сторони
і 1,80 м з іншої, що є порушенням ДБН 360-92**
Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень, а саме:
додатку 3.1 згідно якого протипожежні
відстані між житловими будинками треба
приймати за таблицею 1, але не менше
протипожежних норм, що складають 6 м,
про що відповідачем складено
відповідний акт від 14.03.2013 року (а.с.99).

На усунення виявлених під час
перевірки порушень Інспекцією було
складено припис № 67 від 14.03.2013 року
(а.с.22-23) з вимогою усунути порушення ДБН
360-92 (додаток 3.1) в частині дотримання
протипожежних відстаней між житловими
будинками.

Також, 14.03.2013 року Інспекцією складено
протокол про адміністративне
правопорушення з боку ОСОБА_3,
відповідальність за яке передбачена
частиною першою статті 96 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення (далі - КУпАП) (а.с.101).

Згідно із постановою Інспекції № 73 від
02.04.2013 року, ОСОБА_3 визнано винною у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною першою статті 96 КУпАП та
накладено штраф у розмірі 850 грн. (а.с.102).

09.10.2013 року Інспекцією на підставі
наказу № 244 від 30.09.2013 року та
направлення на проведення
позапланової перевірки від 03.10.2013 року
(а.с.103) була проведена позапланова
перевірка виконання вимог припису № 67
від 14.03.2013 року.

За результатами перевірки
відповідачем встановлено невиконання
ОСОБА_3 вимог припису № 67 від 14.03.2013
року, про що складено відповідний акт
від 09.10.2013 року (а.с.104).

Також, 09.10.2013 року Інспекцією складено
протокол про адміністративне
правопорушення з боку ОСОБА_3,
відповідальність за яке передбачена
частиною першою статті 188-42 КУпАП
(а.с.105).

На підставі вищевказаного протоколу та
документів, складених за результатами
перевірки, Інспекцією прийнято
оскаржувану постанову № 929 від 07.11.2013
року, згідно з якою ОСОБА_3 визнано
винною у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною першою статті 188-42 КУпАП та
накладено штраф у розмірі 5100 грн. (а.с.24).

Позивач оскаржує вищевказаний припис
та постанову, як такі, що є
необґрунтованими та винесені із
порушенням вимог чинного
законодавства.

При розгляді справи по суті позовних
вимог суд першої інстанції вірно
керувався приписами частини першої
статті 21 Кодексу адміністративного
судочинства (далі - КАС) України, у
відповідності до якої позивач може
заявити кілька вимог в одній позовній
заяві, якщо вони пов'язані між собою.
Якщо справа щодо однієї з вимог
підсудна окружному адміністративному
суду, а щодо іншої вимоги (вимог) -
місцевому загальному суду як
адміністративному суду, таку справу
розглядає окружний адміністративний
суд.

Згідно частини першої статті 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому місцевий суд, оцінюючи спірне
рішення відповідача, правильно виходив
з критеріїв оцінки рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, встановлених частиною
третьою статті 2 КАС України, у
відповідності до приписів якої у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Правовідносини у сфері містобудування,
що виникли між сторонами, регулюються
нормами Закону України «Про планування
і забудову територій» (чинного на
початок виконання будівельних робіт),
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», Порядку
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю, що
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 23 травня 2011 року
№ 553 та іншими нормативно-правовими
актами.

Так, у відповідності до частини другої
статті 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється органами
державного архітектурно-будівельного
контролю в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 23 травня 2011 року № 553 затверджений
Порядок здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
(далі - Порядок № 553).

У відповідності до пункту 7 вказаного
Порядку, підставами для проведення
позапланової перевірки є:

1) подання суб'єктом містобудування
письмової заяви про проведення
перевірки об'єкта будівництва або
будівельної продукції за його бажанням
чи письмової заяви про проведення
перевірки щодо дотримання суб'єктом
господарювання Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності,
пов'язаної з будівництвом об'єкта
архітектури, який за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності;

2) необхідність проведення перевірки
достовірності даних, наведених у
повідомленні та декларації про початок
виконання підготовчих робіт,
повідомленні та декларації про початок
виконання будівельних робіт,
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, протягом трьох місяців з
дня подання зазначених документів;

3) виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта;

4) перевірка виконання суб'єктом
містобудівної діяльності вимог
приписів інспекцій;

5) перевірка виконання суб'єктом
господарювання вимог інспекції щодо
усунення порушень ліцензіатом
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності;

6) звернення фізичних чи юридичних осіб
про порушення суб'єктом містобудування
вимог містобудівного законодавства;

7) вимога правоохоронних органів про
проведення перевірки.

Приймаючи до уваги наведене, суд першої
інстанції обґрунтовано вважав
звернення ОСОБА_5 - мешканки будинку
АДРЕСА_1 законною підставою для
проведення Інспекцією позапланової
перевірки позивача.

У відповідності до частини першої
статті 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої
статті 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
посадові особи Інспекції мають право
видавати обов'язкові для виконання
приписи щодо: а) усунення порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил; б)
зупинення підготовчих та будівельних
робіт, які не відповідають вимогам
законодавства, зокрема будівельних
норм, містобудівним умовам та
обмеженням, затвердженому проекту або
будівельному паспорту забудови
земельної ділянки, виконуються без
повідомлення, реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт.

Відповідно до пункту 17 Порядку № 553, у
разі виявлення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, крім акта перевірки,
складається протокол разом з приписом
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил або
приписом про зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які виконуються без
повідомлення, реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт.

Як вже було зазначено вище, Інспекцією
було складено припис № 67 від 14.03.2013 року
із вимогою до позивача про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, а саме:
Державних будівельних норм
"Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень" 360-92**,
затверджених наказом
Держкоммістобудування від 17 квітня 1992
р. № 44 (далі - ДБН 360-92**) в частині
дотримання протипожежних відстаней
між житловими будинками (додаток 3.1).

ДБН 360-92** поширюються на проектування
нових і реконструкцію існуючих міських
і сільських поселень України.

Ці норми обов'язкові для органів
державного управління, місцевого і
регіонального самоуправління
підприємств і установ незалежно від
форм власності та відомчого
підпорядкування, громадських об'єднань
і громадян, які здійснюють
проектування, будівництво і
благоустрій на території міських і
сільських поселень.

Згідно додатку 3.1 (обов'язковий) ДБН
360-92** протипожежні відстані між
житловими, громадськими,
адміністративно-побутовими будинками
промислових підприємств,
багатоповерховими гаражами треба
приймати за таблицею 1 (числівник), а між
виробничими, сільськогосподарськими
будинками, спорудами - відповідно до
вимог чинних норм.

Таблиця 1 вказаного додатку встановлює,
що мінімальна протипожежна відстань
між житловими будинками повинна
становити не менше 6 метрів, не зважаючи
на ступінь вогнестійкості будинку.

Згідно із приміткою 7 додатку 3.1 ДБН
360-92** при проектуванні та будівництві
нових індивідуальних садибних
будинків та господарських споруд, а
також при повній їх перебудові в межах
однієї садиби (зміна місця
розташування, площі забудови, об'єму та
поверховості будинку) в умовах
забудови, яка склалася, відстані між
житловими будинками та громадськими
будівлями на двох сусідніх ділянках
треба приймати за таблицею 1.

З матеріалів справи вбачається, що на
земельній ділянці, яка належить ОСОБА_3,
збудовано двоповерховий житловий
будинок розміром 15,0 м х 9,60 м.
Будівництво здійснювалось без
документів, що дають право на виконання
відповідних будівельних робіт. Також
вбачається, що відстань збудованого
будинку АДРЕСА_2 до сусіднього будинку
АДРЕСА_1 складає 1,57 м з однієї сторони і
1,80 м з іншої.

Таким чином, порушення з боку позивача
вимог ДБН 360-92**, в частині недотримання
останнім протипожежних відстаней між
житловими будинками, знайшло своє
повне підтвердження під час розгляду
справи.

Посилання позивача, як на ознаку
необґрунтованості та протиправності
вказаного припису, на те, що будинок
АДРЕСА_2 був саме реконструйований із
збільшенням площі без збільшення площі
фундаменту, суд першої інстанції
правильно вважав такими, що не
заслуговують на увагу, адже вимоги
Державних будівельних норм 360-92**
поширюються не лише на проектування
нових, а й реконструкцію існуючих
міських і сільських поселень України.

Згідно із відміткою у технічному
паспорті, яка зроблена КП Бюро
технічної інвентаризації м. Донецька,
будинок АДРЕСА_2 є самовільно зведеним
(а.с.85-86).

У відповідності до договору дарування
житлового будинку від 30.03.2005 року
ОСОБА_3 прийняла в дар житловий будинок
АДРЕСА_2, загальною площею 50,2 кв. м
(а.с.11). На час проведення перевірки
загальна площа будинку складає 205,7 кв.
м.

Також місцевий суд слушно зауважив про
наступне.

Дійсно, у відповідності до приписів
примітки 7 додатку 3.1 ДБН 360-92** за
погодженням з місцевими органами
архітектури і містобудування,
державного пожежного та санітарного
нагляду допускається часткова
реконструкція житлових будинків та
господарських споруд на окремих
садибних ділянках, які побудовані за
раніше чинними нормативами. В цьому
випадку перебудова житлових будинків,
їх господарських будівель та гаражів
можлива за умови збереження існуючих
відстаней між будівлями.

У відповідності до статті 29 Закону
України «Про планування і забудову
територій» (який був чинний на час
прийняття рішення виконкомом
Ленінської районної у м. Донецьку ради)
здійснення будівельних робіт на
об'єктах містобудування без дозволу на
виконання будівельних робіт або його
перереєстрації, а також здійснення не
зазначених у дозволі будівельних робіт
вважається самовільним будівництвом і
тягне за собою відповідальність згідно
із законом.

Дозвіл на виконання будівельних робіт
надається інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю.

Замовник та підрядник для одержання
дозволу на виконання будівельних робіт
подають до відповідної інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю письмову заяву, до якої
додаються: документ, що засвідчує право
власності чи користування земельною
ділянкою, або договір суперфіцію;
проектна документація на будівництво,
погоджена та затверджена в порядку,
визначеному законодавством; відомості
про здійснення авторського і
технічного нагляду; копія документа, що
посвідчує право власності на будинок
чи споруду, або письмової згоди його
власника на проведення зазначених
робіт (у разі здійснення реконструкції,
реставрації, капітального ремонту
об'єктів містобудування); фінансова
звітність, що складається відповідно
до статті 11 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», та копія ліцензії
на здійснення діяльності з надання
фінансових послуг, засвідчена в
установленому законом порядку (у разі
здійснення будівництва, що передбачає
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб).

Згідно із частиною першою статті 34
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» (чинного на
час проведення перевірки) замовник має
право виконувати будівельні роботи
після, зокрема, реєстрації органом
державного архітектурно-будівельного
контролю декларації про початок
виконання будівельних робіт - щодо
об'єктів будівництва, що належать до I -
III категорій складності.

Отже, наведені норми закону
передбачають відповідні узгодження
будівельних робіт із інспекціями
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Так само і рішенням Виконкому
Ленінської районної у м. Донецьку ради
від 25.05.2005 року про дозвіл на
реконструкцію житлового будинку
АДРЕСА_2, зобов'язано позивача перед
початком будівельних робіт
зареєструвати реконструкцію у
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
(а.с.15).

Судом встановлено та визнається
позивачем, що останній не отримував
будь-якої дозвільної документації від
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю на
реконструкцію житлового будинку
АДРЕСА_2. Тобто, в позивача відсутні
відповідні узгодження, які вимагаються
у примітці 7 додатку 3.1 ДБН 360-92**.

Приймаючи до уваги наведене, суд першої
інстанції правильно вважав хибними
посилання позивача на збереження
існуючих відстаней між житловими
будинками, які побудовані за раніше
чинними нормативами, оскільки, така
реконструкція повинна бути частковою
та допускається лише за узгодженням із
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю.

Вищенаведеним також спростовуються
посилання позивача на висновки ПП
"Виробничо-комерційна фірма "РІТАЛ" від
20.03.2013 року та управління з питань
наглядово-профілактичної діяльності
Головного управління МНС України в
Донецькій області від 06.04.2011 року.

Більш того, жодний з висновків не
містить відомостей щодо дотримання
вимог пожежних відстаней між житловим
будинком АДРЕСА_2 та сусіднім будинком
АДРЕСА_1.

Висновок експертного дослідження № 374
від 28 лютого 2014 року стосується пункту
3.25 ДБН 360-92**, а не примітки 7 додатку 3.1
ДБН 360-92**.

Що стосується посилань позивача на те,
що виконання припису шляхом знесення
будинку призведе до порушення прав
малолітньої доньки позивача, що є
неприпустимим у відповідності до
положень Закону України «Про охорону
дитинства», місцевий суд вірно вважав
їх необґрунтованими, оскільки у
приписі відсутні будь-які вимоги
стосовну демонтажу (знесення)
житлового будинку АДРЕСА_2.

Окрім того, чинне законодавство
передбачає можливість знесення
збудованого об'єкту лише за певних
обставин та за рішенням суду (стаття 376
Цивільного кодексу України, стаття 38
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності»).

Апеляційний суд також погоджується із
висновками суду першої інстанції про
те, що безпідставними є посилання
позивача на ветхість та великий знос
сусіднього житлового будинку АДРЕСА_1,
оскільки, чинне законодавство, яке
регулює спірні правовідносини в
частині пожежних відстаней не містить
в цьому випадку будь-яких виключень.
Більш того, навіть при такій зношеності
останній є житловим будинком із
відповідними мешканцями.

Таким чином, з урахуванням вимог закону
та встановлених обставин, що свідчать
про порушення позивачем вимог ДБН 360-92**
при будівництві двоповерхового
житлового будинку АДРЕСА_2, місцевий
суд дійшов правильного висновку, що
оскаржуваний припис Інспекції від
14.03.2013 року № 67 складено відповідачем
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законами
України, обґрунтовано, тобто, з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття відповідного
рішення.

Стосовно позовних вимог про скасування
постанови Інспекції № 929 від 07.11.2013 року
про накладення на позивача штрафу у
розмірі 5100 грн., суд зазначає наступне.

Припис № 67 від 14.03.2013 року, яким
зобов'язано позивача у місячний термін
усунути порушення вимог ДБН 360-92** в
частині дотримання протипожежних
відстаней між житловими будинками
(додаток 3.1), отримано позивачем 21.03.2013
року, про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.53).

Станом на час проведення позапланової
перевірки (09.10.2013р.) щодо виконання
вимог вказаного припису, ОСОБА_3 його не
виконала, чим порушено частину
четверту статті 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», про що складено
відповідний акт від 15.02.2013р. (а.с.104).

У зв'язку із виявленими порушеннями з
боку позивача посадовою особою
інспекції у відношенні позивача
складено протокол про адміністративне
правопорушення від 09.10.2013 року, згідно
якого позивача здійснила
правопорушення передбачене ч. 1 ст. 188-42
КУпАП (а.с.105).

У відповідності до ч. 1 ст. 188-42 КУпАП
невиконання законних вимог (приписів)
посадових осіб центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю -
тягне за собою накладення штрафу від
трьохсот до чотирьохсот
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

З урахування того, що позивач із дати
отримання вказаного припису до 09.10.2013
року не виконала його законні вимоги,
чим вчинила порушення ч. 1 ст. 188-42 КУпАП,
суд першої інстанції вірно вважав
постанову Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області від 07.11.2013 року № 929
про накладення на ОСОБА_3 штрафу у
розмірі трьохсот неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, що складає
5100 грн. за невиконання припису,
обґрунтованою і такою, що винесена у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Згідно із статтями 71, 86 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України, в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази,
колегія суддів апеляційного суду
погоджується із висновком місцевого
суду, що позовні вимоги ОСОБА_3 до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області про скасування
припису від 14.03.2013 року № 67 та постанови
від 07.11.2013 року № 929 є необґрунтованими
і такими, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції обґрунтованими,
постанова місцевого суду ухвалена з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, зміні або
скасуванню не підлягає, а апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення.

В повному обсязі ухвалу виготовлено 7
травня 2014 року.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 211, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
представника позивача ОСОБА_3 -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 01 квітня 2014
року у справі № 805/339/14 за позовом ОСОБА_3
до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецький області, треті особи -
заступник начальника інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Донецькій області Матюшина
Ганна Юріївна, Відділ по справам
неповнолітніх Ленінської районної
ради м. Донецька про скасування припису
від 14.03.2013 року №67 та постанови від
07.11.2013 року № 929 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
її в повному обсязі.

Головуючий:
І.В.Сіваченко

Судді:
О.О.Шишов

В.В.Попов