Справа № 260/11807/13-а
Суддя: Хмельницька Л. І.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження по справі № 2-а/260/24/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е
Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року

Ленінський районний суд міста
Донецька Донецької області у складі:

головуючої судді
Хмельницької Л.І.

при секретарі
Богоявленської А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Відділу державної автомобільної
інспекції ГУМВС України в Донецькій
області про визнання дій незаконними
та скасування постанови про накладення
адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И
В:

09 грудня 2013 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до
відповідача про скасування постанови
АБ2№ 021771 від 29.11.2013 року, згідно якої він
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 122 ч.2 КУпАП у
вигляді штрафу в доход держави в сумі 425
грн.

Позивач зазначив, що 29.11.2013 року він
рухався по Ленінському проспекту в
районі буд. 47 в напрямку Ленінського
району м. Донецька При виконанні
маневру повороту вліво на вул..Рослого,
він був зупинений інспектором ДАІ
Кізлик К.О., який в якості причини
зупинки назвав порушення ПДР, а саме те,
що він, нібито рухався по трамвайній
колії попутного напрямку при наявності
суцільної лінії розмітки, чим порушив
п.11.8 ПДР України. Проте для таких
висновків у особи, яка винесла
постанову, не було жодних підстав. Так,
у зазначений день він дійсно керував
вказаним автомобілем, при цьому,
дійсно виїхав на трамвайну колію для
того, щоб зробити поворот, що не є
порушенням ПДР України, по трамвайній
колії він не рухався. У протоколі не
зазначені свідки правопорушення, крім
того в протоколі зазначена його дата
народження-1980 рік, замість вірного 1990,
тобто фактично він складений на іншу
людину. Просив скасувати постанову
працівника ДАІ у справі про
адміністративне правопорушення АБ2 №
021771 від 29 листопада 2013 року.

До судового засідання позивач не
з*явився, надав суду заяву з проханням
слухати справу у його відсутність,
підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився про час та місце
розгляду був повідомлений належним
чином, заперечень проти позову до суду
не надіслав, тому суд вважає за можливе
розглянути справу у його відсутність.

Суд, розглянувши адміністративну
справу в межах заявлених вимог,
дослідивши матеріали справи і докази,
дійшов висновку, що позов
обґрунтований і підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до норм Кодексу
адміністративного судочинства
України, фізична особа має право
оскаржити до суду дії, рішення суб'єкту
владних повноважень про притягнення її
до адміністративної відповідальності.

Відповідно до положень ч.1 п.1 ст.17
Кодексу адміністративного судочинства
України (КАСУ), який набрав чинності з
1.09.2005 року, компетенція
адміністративних судів поширюється на:
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень, (нормативно
правових актів чи правових актів
індивідуальної дії) дій чи
бездіяльності.

Відповідно до ст. 18 КАСУ місцевим
загальним судам як адміністративним
судам підсудні усі адміністративні
справи з приводу рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень у справах про
адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 288 КУпАП
зі змінами та доповненнями від 24.09.2008
року, які набрали чинності з 18.11.2008
року, постанову іншого органу(
посадової особи) - про накладення
адміністративного стягнення у справі
про адміністративні правопорушення
може бути оскаржено - у вищестоящий
орган (вищестоящій посадовій особі),
або у районний, районний у місті,
міський чи міськрайонний суд, в
порядку визначеному Кодексом
адміністративного судочинства України
( КАСУ) з особливостями, встановленими
цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.2 ст. 71
КАСУ в адміністративній справі про
протиправність рішень? дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Адміністративна відповідальність за
ч.2 ст. 122 Кодексу України про
адміністративні правопорушення настає
у разі «порушення водіями
транспортних засобів правил проїзду
перехресть, зупинок транспортних
засобів загального користування,
проїзд на заборонний сигнал світлофора
або жест регулювальника, ненадання
переваги в русі маршрутним
транспортним засобам, порушення правил
обгону і зустрічного роз'їзду,
безпечної дистанції або інтервалу,
розташування транспортних засобів на
проїзній частині, порушення правил
руху автомагістралями, користування
зовнішніми освітлювальними приладами
або попереджувальними сигналами при
початку руху чи зміні його напрямку,
використання цих приладів та їх
переобладнання з порушенням вимог
відповідних стандартів, користування
водієм під час руху транспортного
засобу засобами зв'язку, не обладнаними
технічними пристроями, що дозволяють
вести перемови без допомоги рук (за
винятком водіїв оперативних
транспортних засобів під час виконання
ними невідкладного службового
завдання), а так само порушення правил
навчальної їзди».

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 23 грудня 2005
року N 14 «Про практику застосування
судами України законодавства у справах
про деякі злочини проти безпеки
дорожнього руху та експлуатації
транспорту, а також, про
адміністративні правопорушення на
транспорті» встановлено, що зміст
постанови має відповідати вимогам,
передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.
Зокрема, у постанові потрібно наводити
докази, на яких ґрунтується висновок
про вчинення особою адміністративного
правопорушення, та зазначати мотиви
відхилення інших доказів, на які
посилався правопорушник, чи
висловлених останнім доводів.

Статтею 268 КУпАП передбачено, що справа
про адміністративне правопорушення
розглядається в присутності особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності.

Порядок розгляду справ про
адміністративні правопорушення
врегульований ст.ст. 276-282 КУпАП, а
вимоги до протоколу викладені у ст..ст.
283-286 КУпАП.

Як встановлено судом, постанова у
відношенні ОСОБА_1 була ухвалена 29.11.2013
р. за правопорушення, нібито вчинене у
той же день. Як стверджує позивач він
не порушував правила дорожнього руху,
оскільки пересік трамвайну колію по
пр.. Ленінському з метою повернути на
вул.. Рослого, але не рухався по
трамвайній колії, що відповідає
вимогам п. 11.8 ПДР України. Спростувати
таке ствердження позивача, суд не має
можливості, оскільки представник
відповідача до суду не з'явився,
доказів обґрунтованості складення
постанови суду не надав. Крім того,
позивач зазначив, що під час складання
постанови про адміністративне
правопорушення він був позбавлений
права знайомитись з матеріалами
справи, подавати докази, заявляти
клопотання, користуватись правовою
допомогою, що є суттєвим порушенням
вимог ст. 268 КУоАП. Також, слід
зазначити, що в протоколі зазначений
рік народження правопорушника- 1980, в
той час як у відповідності до наданого
паспорту позивач народився у 1990 році.

Виходячи із закріпленого в ч. 4 ст. 129
Конституції України принципу
змагальності та рівноправності сторін
у судочинстві, обов'язок доведення
законності застосування
адміністративного стягнення, лежить на
органі (посадовій особі), який виніс
оскаржуване рішення.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 71 КАС
України, обов'язок доказування в
адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних
повноважень, щодо доказування
правомірності свого рішення,
покладається на відповідача, але
відповідачем не надано до суду жодного
доказу в підтвердження правомірності
винесеної їм постанови АБ2 № 021771 від
29.11.2013 року про притягнення ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
ст. 122 ч.2 КУпАП і накладення
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган
(посадова особа) оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному дослідженні всіх обставин
справи в їх сукупності, керуючись
законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП: «Доказами в
справі про адміністративне
правопорушення є будь - які фактичні
дані, на основі яких у визначеному
законом порядку орган (посадова особа)
встановлює наявність чи відсутність
адміністративного правопорушення,
винність даної особи в його вчинення та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються протоколом про
адміністративне правопорушення,
поясненнями особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
потерпілих, свідків, висновком
експерта, речовими доказами,
показаннями технічних приладів та
технічних засобів, що мають функції
фото - і кінозйомки, відеозапису чи
засобів фото - і кінозйомки,
відеозапису. які використовуються при
нагляді за виконанням правил, норм і
стандартів, що стосується забезпечення
безпеки дорожнього руху, протоколом
про вилучення речей і документів, а
також іншими документами.

З урахуванням викладеного, суд визнає
неправомірними дії відповідача щодо
винесення постанови про
адміністративне правопорушення та
скасовує вказану постанову.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 6, 11, 17, 69, 70, 71, 72, 104, 105, 158, 159, 160, 161,162,163
Кодексу Адміністративного судочинства
України, ст. 122, 251, 252 КУпАП суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1
до Відділу державної автомобільної
інспекції ГУМВС України в Донецькій
області про визнання дій незаконними
та скасування постанови про накладення
адміністративного стягнення-
задовольнити.

Визнати дії інспектора ВДАІ
ГУМВС України в Донецькій області
щодо складення у відношенні ОСОБА_1
постанови АБ2 №021771 від 29.11.2013р. про
притягнення його до адміністративної
відповідальності за ст. 122 ч. 2 КУпАП та
накладення адміністративного
стягнення у вигляді штрафу в сумі 425
грн.- незаконними.

Постанову інспектора ВДАІ ГУМВС
України в Донецькій області АБ2 №021771
від 29.11.2013 року у відношенні ОСОБА_1 про
притягнення його до адміністративної
відповідальності за ст. 122 ч. 2КУпАП і
накладення адміністративного
стягнення у вигляді штрафу - скасувати.

Постанова суду з приводу рішень, дій
чи бездіяльності суб*єктів владних
повноважень щодо притягнення до
адміністративної відповідальності є
остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя