Справа № 812/1439/14
Суддя: К.В. Агевич
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 квітня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1439/14

приміщення суду за адресою: 91055, м.
Луганськ, вул. Поштова, 1

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого-судді:
Агевича К.В.

при секретарі судового засідання
Ліпко Т.М.,

за участю:

позивача: не прибув

представника відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої
служби Новоайдарського районного
управління юстиції про визнання дій
незаконними, зобов'язання утриматися
від вчинення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2014 року до Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої
служби Новоайдарського районного
управління юстиції про визнання дій
незаконними, зобов'язання утриматися
від вчинення певних дій.

В обґрунтування позову зазначено, що
24.09.2013 позивач отримала постанову про
відкриття виконавчого провадження від
18.07.2013 ВП №39416986, винесену відділом
державної виконавчої служби
Новоайдарського районного управління
юстиції. Позивач вважає зазначену
постанову про відкриття виконавчого
провадження незаконною та такою, що
підлягає скасуванню, оскільки вона
винесена не уповноваженою особою, яка
не має повноважень здійснювати
виконавчі дії відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження».

Позивач зазначив, що відповідач є
приватною особою - суб'єктом
господарської діяльності та відомості
про нього внесені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. Внаслідок
чого, позивач вважає, що у відповідача
відсутні повноваження щодо
примусового виконання рішень.

На підставі викладеного позивач просив
скасувати постанову про відкриття
виконавчого провадження від 18.07.2013
№39416986.

Позивач у судове засідання не прибув,
про дату, час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, у
позовній заяві просив розглядати
справу без його участі.

Відповідач у судове засідання свого
представника не направив, був
повідомлений належним чином, причини
не явки суду не відомі. Заяви про
розгляд справи без участі представника
відповідача до суду не надходило.
Правом подати суду заперечення проти
позову та докази на підтвердження
своїх доводів не скористався.

Представник третьої особи в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неприбуття
не повідомив, заяви про розгляд справи
без участі представника відповідача до
суду не надходило.

Оскільки відповідно до частини 4 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України (КАС України) у
разі повторного неприбуття в судове
засідання відповідача, який не є
суб'єктом владних повноважень,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин або без повідомлення
ним про причини неприбуття розгляд
справи не відкладається і справу може
бути вирішено на підставі наявних у
ній доказів, тому справу розглянуто та
вирішено за відсутності відповідача на
підставі наявних у ній доказів.

Судом було вирішено питання про
можливість проведення судового
засідання без участі представників
сторін.

Відповідно до частини 6 статті 71 КАС
України суд вирішує справу на основі
наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих доказів,
оцінивши докази відповідно до вимог
статей 69-72 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд вважає
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню, з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
відповідач - Відділ державної
виконавчої служби Новоайдарського
районного управління юстиції
зареєстрований в якості юридичної
особи 17.04.2007 за №1 000242 (а.с.6-7).

18 липня 2013 року Управління Пенсійного
фонду України в Новоайдарському районі
Луганської області звернулося з заявою
до відділу державної виконавчої служби
Новоайдарського районного управління
юстиції про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
вимоги про сплату боргу №Ф-235/у від
05.12.2013 про стягнення з ОСОБА_1
заборгованості у розмірі 2312,07 грн.

18.07.2013 державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Новоайдарського районного управління
юстиції було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
№39416986 з примусового виконання вимоги
про сплату боргу №Ф-235/у виданої 05.12.2013
УПФУ у Новоайдарському районі про
стягнення з позивача на користь УПФУ
боргу у сумі 2312,07 грн. (а.с.8).

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

У відповідності із ст.181 Кодексу
адміністративного судочинства України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням,
дією, або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а
також, якщо законом не встановлено
інший порядок судового оскарження
рішень, дій чи бездіяльності таких
осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно ст. 2 зазначеного Закону
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу» (далі - державні виконавці).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
Державну виконавчу службу» державна
виконавча служба входить до системи
органів Міністерства юстиції України і
здійснює виконання рішень судів,
третейських судів та інших органів, а
також посадових осіб (далі - рішень)
відповідно до законів України.

Завданням державної виконавчої служби
є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
Державну виконавчу службу» правову
основу діяльності державної
виконавчої служби становлять
Конституція України, цей Закон, інші
закони та нормативно-правові акти, що
прийняті на їх виконання.

Згідно ст. 3 Закону України «Про
Державну виконавчу службу» органами
державної виконавчої служби є:

- Департамент державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
до складу якого входить відділ
примусового виконання рішень;

- управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, до складу яких
входять відділи примусового виконання
рішень;

- районні, районні у містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні
відділи державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції.

Виконання рішень, перелік яких
встановлено законом, покладається на
державних виконавців.

Районні, районні в містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні
відділи державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції є
юридичними особами, мають відповідні
рахунки в органах Державного
казначейства України для обліку
депозитних сум і зарахування стягнутих
з боржників коштів та їх виплати
стягувачам у національній валюті, а
також відповідні рахунки для обліку
аналогічних операцій в іноземній
валюті в банках, гербову печатку.

Відповідно до п. 15 Положення про
районний, районний у місті, міський
(міста обласного значення),
міськрайонний, міжрайонний відділ
державної виконавчої служби відділ є
юридичною особою, має відповідні
рахунки в органах Державної
казначейської служби України для
обліку депозитних сум і зарахування
стягнутих з боржників коштів та їх
виплати стягувачам у національній
валюті, а також відповідні рахунки для
обліку аналогічних операцій в
іноземній валюті в банках, печатку із
зображенням Державного Герба України і
своїм найменуванням.

Відповідно до Закону України «Про
Державну виконавчу службу» відділ
державної виконавчої служби
Новоайдарського районного управління
юстиції є органом Державної виконавчої
служби. Тобто, посилання позивача на те,
що відповідач є приватною юридичною
особою та не належить до органів
державної влади є незмістовним,
оскільки відповідно до Закону України
«Про Державну виконавчу службу»
відповідач є територіальним органом
центрального органу виконавчої влади -
Державної виконавчої служби, внаслідок
чого виконує владні управлінські
функції. При цьому, відділ державної
виконавчої служби Новоайдарського
районного управління юстиції
зареєстрований в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Щодо правомірності винесення відділом
державної виконавчої служби
Новоайдарського районного управління
юстиції постанови про відкриття
виконавчого провадження від 18.07.2013
№39416986 з примусового вимоги про сплату
недоїмки №Ф-235/у виданої 05.12.2013 року
УПФУ у Новоайдарському районі про
стягнення з позивача на користь УПФУ
боргу у сумі 2312,07 грн., суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

01.01.2011 року набрав чинності Закон
України від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яким
запроваджено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування як
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі, з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, та визначені
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Згідно пункту 7 розділу VIII «Прикінцеві
та перехідні положення» Закону України
від 08.07.2010 № 2464-VI «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», суми
внесків, нарахованих на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття, загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, строк сплати яких не
настав на 1 січня 2011 року, та суми
нарахованого збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування до 1
січня 2004 року, строк сплати яких не
настав на 1 січня 2011 року, не сплачені
станом на 1 січня 2011року, підлягають
сплаті в порядку, що діяв до 1 січня 2011
року. Стягнення заборгованості із
сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі страхових внесків,
строк сплати яких на 1 січня 2011року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Згідно з частиною 3 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 №1058 (далі - Закон № 1058) (в
редакції, що діяла на момент внесення
вимоги про сплату боргу), територіальні
органи Пенсійного фонду за формою і у
строки, визначені правлінням
Пенсійного фонду, надсилають
страхувальникам, які мають недоїмку,
вимогу про її сплату.

У відповідності до частини 2 статті 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» у разі
виявлення своєчасно не сплачених сум
страхових внесків платники єдиного
внеску зобов'язані самостійно
обчислити ці внески і сплатити їх з
нарахуванням пені в порядку і розмірах,
визначених цією статтею.

Частиною 4 статті 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що орган
доходів і зборів у порядку, за формою та
у строки, встановлені центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є
виконавчим документом.

Згідно Інструкції про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування вимога
Пенсійного фонду складається за формою
встановленої у Додатку № 5 до вказаної
інструкції.

Вищевикладене доводить, що вимога про
сплату недоїмки №Ф-235/у від 05.12.2013 року є
виконавчим документом та підлягає
виконанню у порядку ЗУ «Про виконавче
провадження».

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону: за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачем на виконання покладених
на нього законом обов'язків з метою
своєчасного, повного і неупередженого
примусового виконання рішення суду
було винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження №39416986 з
примусового виконання вимоги про
сплату недоїмки №Ф-235/у виданої 05.12.2013
УПФУ у Новоайдарському районі про
стягнення з позивача на користь УПФУ
боргу у сумі 2312,07 грн.

Вказана постанова була винесена на
підставі виконавчого документу,
зазначеного в статті 17 Закону України
«Про виконавче провадження», а саме:
вимоги про сплату недоїмки та за заявою
стягувача про примусове виконання
рішення. Таким чином, відповідач діяв в
межах повноважень, наданих Законом
України «Про виконавче провадження» та
«Про Державну виконавчу службу» та у
спосіб, визначений законом.

Таким чином, позивач не надав суду
належних доказів в обґрунтування
позовних вимог як це передбачено
частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в якій зазначено, що розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, а також частиною 1
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в якій зазначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, що є підставою
для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 94 КАС
України у випадку відмови у
задоволенні позову судові витрати
позивачу не повертаються.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 2, 11, 17, 18, 71, 72, 94, 158-163, 181, 259 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до відділу державної
виконавчої служби Новоайдарського
районного управління юстиції про
визнання дій незаконними, зобов'язання
утриматися від вчинення певних дій -
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України та може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд у порядок і строки, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС
України постанова складена у повному
обсязі 05 квітня 2014 року.

Суддя
К.В. Агевич