Справа № 826/3499/14
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2014 року 15:00 № 826/3499/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Шрамко Ю.Т., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Державної фінансової
інспекції в м. Києві до Державної
установи «Інститут геронтології ім.
Д.Ф. Чеботарьова Національної академії
медичних наук України» третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача:
Національна медична академія
післядипломної освіти імені П.Л.
Шупикапро зобов'язання вчинити дії
Державна фінансова інспекція в м.
Києві, (надалі-позивач), звернулась до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної установи «Інститут
геронтології ім. Д.Ф. Чеботарьова
Національної академії медичних наук
України, (надалі-відповідач), третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача - Національна медична
академія післядипломної освіти імені
П. Л. Шупика, (далі - третя особа), про
зобов'язання відповідача виконати
вимогу позивача від 29.10.2013 р. №
забезпечити стягнення з Національної
медичної академії післядипломної
освіти ім. П.Л. Шупика на суму 133438,56 грн.,
в тому числі, шляхом проведення
претензійно-позовної роботи;
укладення договору оренди з
вищезазначеним навчальним закладом з
подальшим відшкодуванням витрат на
утримання за фактично займані площі.
Позовні вимоги мотивовані тим, що на
думку позивача, відповідачем не
усунено порушення, встановлені в Аеті
ревізії № 05-30/2175 від 16.10.2013 р. та, в
порушення вимог Закону України «Про
основні засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»,
безпідставно не виконані законні
Відповідач проти позову заперечив,
вважаючи заявлені позовні вимоги
необґрунтованими і незаконними,
оскільки ніяких порушень
законодавства з питань збереження та
використання активів не допускав,
просив суд відмовити позивачу в
задоволенні заявленого ним
адміністративного позову.
У судовому засіданні 07.04.2014 р.
представником відповідача, а також
представником Національної медичної
академії післядипломної освіти ім.
П.Л.Шупика заявлені клопотання про
вступ (залучення) у справу в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача. Представник
позивача проти такого залучення не
Відповідно до ч.2 ст.53 Кодексу
адміністративного судочинства
України, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача у будь-який
час до закінчення судового розгляду,
якщо рішення у справі може вплинути на
їхні права, свободи, інтереси або
обов'язки. Вони можуть бути залучені до
участі у справі також за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі.
Враховуючи зазначене, суд на місці
ухвалив залучити Національну медичну
академію післядипломної освіти ім.
П.Л.Шупика до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача (надалі-третя
Представник третьої особи повністю
підтримала позицію відповідача та
проти позову заперечила, наголошуючи
на необґрунтованість заявлених
Також, у судовому засіданні 07.04.2014 р.
судом поставлене на обговорення
питання щодо подальшого розгляду
справи у порядку письмового
проведення. Представники сторін проти
розгляду справи у порядку письмового
провадження не заперечували.
Необхідність у заслуховуванні свідка
чи експерта у справі відсутня, так само,
як і відсутні перешкоди для розгляду
справи у порядку письмового
З огляду на наведене, суд за згодою
сторін ухвалив перейти до розгляду
справи у порядку письмового
провадження на підставі наявних
матеріалів справи.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи та
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
Позивачем була проведена ревізія
фінансово-господарської діяльності
відповідача за період з 01.01.2011 р. по
01.09.2013 р., за результатами якої складено
акт від 16.10.2013 р. №05-30/2175, яким
зафіксовані виявлені, під час
перевірки, порушення відповідачем
вимог фінансового законодавства
У вказаному акті ревізії зафіксовано,
що за період, що підлягав ревізії,
відповідно до укладених угод про
співпрацю (від 31.12.2009 №49/09/1214) в
приміщеннях відповідача (площею 179,20
кв.м.) розташована кафедра геронтології
Національної медичної академії
післядипломної освіти ім.П.Л. Шупика, що
підтверджується актом інвентаризації
від 06.09.2013 р. При цьому, документального
підтвердження щодо відповідного
дозволу Міністерства охорони здоров'я
України для розміщення кафедри терапії
і геріатрії Національної медичної
академії післядипломної освіти їм. П.Л.
Крім того, ревізією повноти та
правильності нарахування комунальних
та експлуатаційних послуг встановлено,
що за період з 01.01.2011 р. по 01.09.2013 р. за
рахунок коштів відповідача
проводились витрати за спожиті
комунальні та експлуатаційні послуги
на утримання кафедри терапії і
геріатрії Національної медичної
академії післядипломної освіти ім.. П.Л.
Шупика (третьої особи), щодо спожитих
ними комунальних та експлуатаційних
послуг, які розрахунками до кошторису
бюджету установи не передбачались (не
планувались), головним розпорядником
коштів відповідні асигнування не
виділялись, внаслідок чого, за період з
01.01.2011 р. по 01.09.2013 р., за рахунок коштів
відповідача покрито витрати сторонніх
юридичних осіб на загальну суму 133438,56
22, 46 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ від 28.02.2002 р. № 228.
Внаслідок зазначеного порушення, у
«Звіті про надходження та використання
коштів загального фонду» (ф. № 2д) по
КПКВ 6561060 завищено касові та фактичні
чим порушено ч.1 ст.3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», п.1.2. Порядку
складання фінансової та бюджетної
звітності розпорядниками та
одержувачами бюджетних коштів від
05.01.2011р. № 2 та п.1.2 Порядку складання
фінансової звітності розпорядниками
та одержувачами бюджетних коштів від
24.01.2012 р. № 44.
У зв'язку з виявленими порушеннями,
«Щодо усунення виявлених ревізією
порушень» звернувся до відповідача з
забезпечити стягнення з Національної
медичної академії післядипломної
освіти ім.. П.Л. Шупика на суму 133438,56 грн.,
в тому числі шляхом проведення
претензійно-позовної роботи;
укласти договір оренди з
вищезазначеним навчальним закладом з
подальшим відшкодуванням витрат на
утримання за фактично займані площі.
Відповідач листом від 27.11.2013 р. № 09/19-83
повідомив позивача про те, що матеріали
ревізії розглянуто та підготовлено
перелік заходів по усуненню недоліків
та відшкодуванню збитків. При цьому
зазначаючи, що витрати за спожиті
комунальні та експлуатаційні послуги
третьою особою оплачувалися ним на
підставі угоди про співпрацю від 31.12.2009
р. № 49/09/1214, отже не можуть вважатися
Проте, позивач вважає його законні
вимоги невиконаними, що і стало
підставою для звернення до
адміністративного суду з відповідним
Відповідно до п.10 ч.1 ст.10 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні», органу державного
фінансового контролю надається право,
крім іншого, звертатися до суду в
інтересах держави, якщо підконтрольною
установою не забезпечено виконання
вимог щодо усунення виявлених під час
здійснення державного фінансового
контролю порушень законодавства з
питань збереження і використання
Дослідивши та надавши оцінку наявним у
матеріалах справи письмовим доказам за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.6 Конституції
України, органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Правові та організаційні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні визначає Закон
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» (надалі-Закон).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону, здійснення
державного фінансового контролю
забезпечує центральний орган
виконавчої влади, уповноважений
Президентом України на реалізацію
державної політики у сфері державного
фінансового контролю (далі - орган
державного фінансового контролю).
Таким органом є Державна фінансова
інспекція України, яка реалізує свої
повноваження через територіальні
органи, одним з яких є позивач.
Згідно ч.2,3 ст.2 Закону, державний
фінансовий контроль забезпечується
органом державного фінансового
контролю через проведення державного
фінансового аудиту, перевірки
державних закупівель та інспектування.
Порядок проведення органом державного
фінансового контролю державного
фінансового аудиту, інспектування та
перевірок державних закупівель
установлюється Кабінетом Міністрів
Інспектування здійснюється органом
державного фінансового контролю у
формі ревізії та полягає у
документальній і фактичній перевірці
певного комплексу або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті (ч.1 ст.4
На підконтрольних установах, щодо яких
за відповідний період їх
фінансово-господарської діяльності
відповідно до цього Закону проведено
державний фінансовий аудит,
інспектування за ініціативою органу
державного фінансового контролю не
проводиться (ч.2 ст.4 Закону).
Статтею 10 Закону визначені права
державного фінансового контролю, до
яких, зокрема, відносяться:
1) перевіряти в ході державного
фінансового контролю грошові та
бухгалтерські документи, звіти,
кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, документи щодо проведення
процедур державних закупівель,
проводити перевірки фактичної
наявності цінностей (коштів, цінних
паперів, сировини, матеріалів, готової
продукції, устаткування тощо);
7) пред'являти керівникам та іншим
особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства, вилучати в судовому
порядку до бюджету виявлені ревізіями
приховані і занижені валютні та інші
платежі, ставити перед відповідними
органами питання про припинення
бюджетного фінансування і
кредитування, якщо отримані
підприємствами, установами та
організаціями кошти і позички
використовуються з порушенням чинного
10) звертатися до суду в інтересах
держави, якщо підконтрольною установою
не забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.
Зазначені положення Закону
кореспондуються з приписами Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 20.04.2006 р. № 550.
Таким чином, позивач наділений
відповідними повноваженнями щодо
проведення відповідних ревізій та
пред'явлення до виконання вимог щодо
усунення виявлених порушень
В той же час, в ході судового розгляду
судом встановлено наступне.
Згідно п.1.1. Положення про клінічний
заклад охорони здоров'я, затвердженого
наказом МОЗ України від 05.06.1997 р. № 174,
(надалі - Положення), клінічним є заклад
охорони здоров'я (далі - клінічний
заклад), який використовується для
розташування структурних наукових і
навчальних підрозділів (кафедри,
лабораторії тощо) вищих навчальних
закладів, які здійснюють підготовку
фахівців за спеціальностями галузей
знань «Медицина» та «Фармація» III, IV
рівнів акредитації, закладів
післядипломної освіти,
науково-дослідних установ з метою
лікувально-діагностичного процесу,
підготовки, перепідготовки і
підвищення кваліфікації медичних
кадрів та проведення і впровадження у
практику охорони здоров'я результатів
наукових досліджень, на договірній
Статус клінічного закладу надається
наказом Міністра охорони здоров'я на
підставі подання ректора (директора)
вищого навчального закладу, який
здійснює підготовку фахівців за
спеціальностями галузей знань
«Медицина» та «Фармація» (закладу
післядипломної освіти,
науково-дослідної установи) та органу
охорони здоров'я, якому
підпорядковується заклад охорони
здоров'я, при наявності необхідних
спеціалістів, достатнього рівня
матеріально-технічної бази і
необхідних приміщень та угоди між
ректором (директором) вищого
навчального закладу, який здійснює
підготовку фахівців за
спеціальностями галузей знань
«Медицина» та «Фармація» III, IV рівнів
акредитації (закладу післядипломної
освіти, науково-дослідної установи) і
керівником закладу охорони здоров'я,
яка встановлює форми взаємовідносин,
права, обов'язки, відповідальність
Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачу, наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 05.07.2012 р. №
495, надано статус клінічного
лікувально-профілактичного закладу.
Одним з основних завдань відповідача,
згідно Статуту, є провадження
діяльності з медичної практики,
надання високоспеціалізованої
лікувально-діагностичної,
організаційної, методичної,
консультативної допомоги лікувальним
установам і населенню України на базі
клініки та поліклініки Інституту.
Пунктом 4.12. Статуту відповідача
передбачено, що він самостійно планує
свою діяльність і визначає перспективи
розвитку, виходячи з основних напрямів
розвитку медичної науки, а також
вільний у виборі предмету договорів,
визначенні зобов'язань, будь-яких інших
умов господарських взаємовідносин, що
не суперечать чинному законодавству.
Відносини з іншими підприємствами,
організаціями та громадянами в усіх
сферах господарської діяльності
здійснюються на основі відповідних
Таким чином, отримавши статус
клінічного закладу, відповідач взяв на
себе зобов'язання, на договірній
основі, використовувати свої
приміщення для розташування
структурних наукових і навчальних
підрозділів (кафедри, лабораторії та
ін.) вищих медичних навчальних закладів
III, IV рівнів акредитації, закладів
післядипломної освіти,
науково-дослідних інститутів і
спільній роботи із забезпечення
лікувально-діагностичного процесу,
підготовки, перепідготовки і
підвищення кваліфікації медичних
кадрів та проведення і впровадження в
практику медичних наукових досліджень.
Так, враховуючи вищевикладене, як
встановлено з матеріалів справи, між
відповідачем та третьою особою 31.12.2009 р.
укладена угода про співпрацю № 49/09/1214,
за умовами якої, сторони домовилися про
розташування кафедри терапії і
геріатрії та Державного
навчально-медичного геріатричного
центру на базі лікувального закладу.
При цьому, Національна медична
академія післядипломної освіти імені
П. Л. Шупика акредитована за ІV рівнем з
напрямів «медицина» та «фармація»,
отже суд вважає правомірним укладення
між відповідачем та третьою особою
відповідної угоди про співпрацю.
Пунктом 1.1. угоди про співпрацю від
31.12.2009 р. № 49/09/1214 передбачено, що
сторони приймають на себе взаємні
обов'язки по спільній організації,
удосконаленню медичної допомоги,
ефективному використанню
матеріальних, кадрових, фінансових
ресурсів, наукового потенціалу, які
спрямовані на поліпшення здоров'я
Згідно п.1.2. зазначеної угоди, робота по
наданню медичної допомоги населенню та
по підготовці, перепідготовці та
підвищенню кваліфікації фахівців
здійснюється на площах лікувального
При цьому, пп.2.1.2 угоди передбачено, що
витрати, пов'язані з утриманням
приміщень, закріплених за НМАПО
здійснювати за рахунок коштів
лікувального закладу.
Такі умови договору кореспондуються з
нормами п.1.5. Положення, яким визначено,
що витрати по забезпеченню
навчально-виховного та
науково-дослідного процесів
здійснюються за рахунок коштів на
утримання відповідного вищого
навчального закладу, який здійснює
підготовку фахівців за
спеціальностями галузей знань
«Медицина» та «Фармація» III, IV рівнів
акредитації (закладу післядипломної
освіти, науково-дослідної установи), а
витрати, пов'язані з утриманням
матеріально-технічної бази - за рахунок
коштів закладу охорони здоров'я.
Також, пп.2.1.3. вказаної вище угоди
закріплений обов'язок відповідача
створити належні умови для проведення
лікувально-профілактичної,
навчально-виховної та
науково-дослідної роботи
співробітниками кафедри та ДНМГЦ
спільно з лікарями лікувального
Таким чином, враховуючи норми
Положення, предметом угоди про
співпрацю між Інститутом та академією
є взаємні обов'язки по спільній
організації, удосконаленню медичної
допомоги, ефективному використанню
матеріальних, кадрових, фінансових
ресурсів, наукового потенціалу, які
спрямовані на поліпшення здоров'я
При цьому, відшкодування жодною із
сторін витрат, понесених іншою
стороною під час співпраці, як і інших
розрахунків, а ні Положенням, а ні
відповідною угодою про співпрацю, не
Відповідно до ст.1130 Цивільного кодексу
України та ч.4. ст.176 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання мають право разом
здійснювати господарську діяльність
для досягнення спільної мети, без
утворення єдиного суб'єкта
господарювання на умовах, визначених
договором про спільну діяльність.
Згідно ч.2 ст.1131 Цивільного кодексу
України, умови договору про спільну
діяльність, покриття витрат та збитки
учасників, їх участь в результатах
спільних дій та інші умови
визначаються за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом про
окремі види спільної діяльності.
Таким чином, системний аналіз
вищенаведених правових норм дає
підстави суду стверджувати, що норми
ст.1130, ч.2 ст.1131 Цивільного кодексу
України та ч.2 ст.176 Господарського
кодексу України дозволяють розглядати
правовідносини, що виникли між
сторонами (відповідачем та третьою
особою) не як орендні, а як такі, що
ґрунтуються на співпраці з ціллю
досягнення спільної мети, в даному
випадку, саме: всебічної підготовки
медичних фахівців, надання
кваліфікованої медичної допомоги,
проведення наукових досліджень, що є
особливістю медичної практики.
Отже, на підставі угоди про співпрацю №
49/09/1214 від 31.12.2009 р. між відповідачем та
третьою особою виникли правовідносини,
пов'язані зі спільною діяльністю з
організації навчально-наукового та
лікувально-діагностичного процесів, а
не правовідносини з утримання кафедри
академії та користування нерухомим
майном і комунальними послугами, як
стверджується в акті ревізії позивача.
При цьому, суд приходить до висновку, що
розмежування витрат по забезпеченню
навчально-виховного та
науково-дослідного процесів за рахунок
коштів третьої особи і витрат з
утримання матеріально-технічної бази
за рахунок коштів відповідача є
внеском кожної сторони у спільну
діяльність і не суперечить чинному
законодавству, а навпаки, з огляду на
вищезазначене, відповідає йому.
Більше того, як вже зазначалося, таке
розмежування витрат чітко закріплене
Вищезазначене свідчить про
помилковість висновків позивача,
зафіксованих в акті ревізії
фінансово-господарської діяльності
відповідача від 16.10.2013 р. №05-30/2175,
покладених в основу вимоги від 29.10.2013 р.
Суд також вважає за необхідне
зазначити, що акт ревізії
фінансово-господарської діяльності
відповідача від 16.10.2013 р. №05-30/2175 не
визначений діючим законодавством, як
безумовний доказ господарського чи
цивільно-правового правопорушення,
оскільки ревізії не встановлює факту
зобов'язання третьої особи сплачувати
комунальні послуги за відповідною
угодою про співпрацю, укладеною між
відповідачем та третьою особою.
Більше того, вимога позивача про
зобов'язання відповідача укласти
договір оренди з третьою особою з
подальшим відшкодуванням витрат на
утримання за фактично займані площі,
взагалі, по своїй суті, суперечить
нормам цивільного та господарського
законодавства України та може
розцінюватися як дискримінація
суб'єкта господарювання.
Так, згідно ч.1 ст.202 Цивільного кодексу
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
При цьому, частиною 3 ст.203 Цивільного
кодексу України закріплено, що
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
Відповідно до ч.4 ст.179 Господарського
кодексу України, при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі, крім іншого, вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.
Тобто, обов'язковою умовою укладання
правомірного правочину
(господарського договору) є вільне
волевиявлення його учасників на його
Відповідно до ч.1 ст.31 Господарського
кодексу України, дискримінацією
суб'єктів господарювання органами
влади у цьому Кодексі визнається,
зокрема, примушування суб'єктів
господарювання до пріоритетного
укладання договорів, першочергової
реалізації товарів певним споживачам
або до вступу в господарські
організації та інші об'єднання.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з
меж заявлених позовних вимог,
системного аналізу положень
законодавства України та наданих
сторонами доказів, за правилами,
встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд дійшов висновку про
необґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Приймаючий до уваги викладене у
сукупності, керуючись вимогами
ст.ст.69-71, 158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
У задоволенні позову Державної
фінансової інспекції в м. Києві до
Державної установи «Інститут
геронтології ім. Д.Ф. Чеботарьова
Національної академії медичних наук
України», за участю третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Національної медичної академії
післядипломної освіти імені П. Л.
Шупика про зобов'язання вчинити дії,
Постанова набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в апеляційному
порядку повністю або частково за
правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Ю.Т. Шрамко