Справа № 2а-1481/11/2770
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/81319/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Степашко О.І., Федоров М.О.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Севастополя (далі - ДПІ)

на постанову окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 23.05.2011

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 26.10.2011

у справі № 2а-1481/11/2770

за позовом Апеляційного суду м.
Севастополя

до ДПІ

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Апеляційний суд міста Севастополя
звернувся до окружного
адміністративного суду міста
Севастополя з позовом, в якому просив
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
28.04.2011 № /0.

Постановою окружного
адміністративного суду м. Севастополя
від 23.05.2011, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2011;
позов задоволено.

ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалені у справі рішення
попередніх судових інстанцій та
повністю відмовити у позові. На
обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає про неправильне
визначення судами правової природи
виплат у вигляді щомісячного грошового
утримання судді, який продовжує
працювати на посаді, та невірне
застосування судами положень пункту 1.3
статті 1, пункту 4.3 статті 4, підпункту
8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб».

Переглянувши справу у межах касаційної
скарги, вивчивши матеріали справи,
перевіривши відповідність висновків
судів наявним у матеріалах справи
доказам, правильність застосування
судами норм матеріального права та
дотримання ними процесуальних норм,
обговоривши доводи касаційної скарги,
Вищий адміністративний суд України не
вбачає підстав для задоволення
касаційних вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
підставою для прийняття оспорюваного
податкового повідомлення-рішення,
згідно з яким позивачеві визначено
грошове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у сумі 424 884,13 грн.
за основним платежем та 106 221,03 грн. за
штрафними санкціями, став висновок
податкового органу про необхідність
утримання та перерахування до бюджету
позивачем як податковим агентом
відповідних сум цього податку з
щомісячного грошового утримання
суддів, які мають право на відставку та
продовжують працювати.

Відповідно до частини першої статті 126
Конституції України Конституція і
закони України повинні гарантувати
незалежність і недоторканність суддів.
До таких конституційних гарантій
віднесено обов'язок держави
забезпечувати фінансування та належні
умови для функціонування судів і
діяльності суддів (частина перша
статті 130 Конституції України).

За змістом пункту 8 частини четвертої
статті 47, статей 136-138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" від
07.07.2010 № 2453-VI належне матеріальне та
соціальне забезпечення судді є
елементами статусу судді та однією з
основоположних гарантій незалежності
судді.

Положення частин першої-четвертої
статті 44 Закону України "Про статус
суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII, Закону
України "Про судоустрій і статус
суддів", постанови Кабінету Міністрів
України "Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів" від 3 вересня
2005 року № 865 з наступними змінами
містять приписи щодо винагороди,
матеріального і соціального
забезпечення суддів, в тому числі
щомісячного грошового утримання.

Щомісячне грошове утримання судді,
який, маючи право на відставку,
продовжує працювати на посаді судді,
встановлено пунктом 3.1 постанови
Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №
865 (яка діяла до 01.01.2012).

Підпунктом 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (який діяв у період
провадження оспорюваних виплат)
об'єктом оподаткування резидента є
загальний місячний оподатковуваний
дохід.

Згідно з підпунктом "д" підпункту 4.3.1
пункту 4.3 статті 4 названого Закону
одним з доходів, що не включаються до
складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу і не
підлягають оподаткуванню, є сума
щомісячного довічного грошового
утримання, отримуваного платником
податку з Пенсійного фонду України чи
бюджету згідно із законом, а також з
іноземних джерел, якщо згідно з
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав проблему,
пов'язану з реалізацією права на
соціальний захист, неприпустимістю
звуження змісту та обсягу передбачених
законом гарантій самостійності судів,
незалежності та правової захищеності
суддів, і сформулював правову позицію,
за якою щомісячне довічне грошове
утримання є гарантованою державою
щомісячною звільненою від сплати
податків грошовою виплатою, що слугує
забезпеченню належного утримання
судді, в тому числі після звільнення
від виконання обов'язків судді (абзац
п'ятий пункту 7 мотивувальної частини
Рішення від 11.10.2005 № 8-рп/2005; абзац
третій підпункту 3.3 пункту 3
мотивувальної частини Рішення від
18.06.2007 № 4-рп/2007).

Окрім того, в подальшому у Рішенні
Конституційного Суду України від 14.12.2011
№ 18-рп/2011 надано офіційне тлумачення
поняттю "щомісячне довічне грошове
утримання", що міститься у підпункті "е"
підпункту 165.1.1 пункту 165.1 статті 165
Податкового кодексу України (та є
аналогічним за змістом розглядуваній
виплаті, установленій пунктом 3.1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03.09.2005 № 865) та означає
неоподатковану грошову виплату як
судді, який, маючи право на відставку,
продовжує працювати на посаді судді та
одержує її з Державного бюджету
України у вигляді щомісячного
грошового утримання, що є складовою
правового статусу судді і однією з
гарантій його незалежності, так і судді
у відставці, який одержує таку виплату
з Пенсійного фонду України за рахунок
коштів Державного бюджету України.

За наведених обставин окружний і
апеляційний адміністративні суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
неправомірності утримання податку на
доходи фізичних осіб із сум
щомісячного довічного грошового
утримання суддям.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Оскільки висновки судів відповідають
нормам чинного законодавства та
фактичним обставинам спору, то
процесуальних підстав для скасування
оскаржуваних постанови та ухвали судів
першої та апеляційної інстанцій зі
спору не вбачається.

За таких обставин, керуючись статтями
220, 2201, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Севастополя відхилити, а постанову
окружного адміністративного суду м.
Севастополя від 23.05.2011 та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 26.10.2011 у
справі № 2а-1481/11/2770 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:О.І. Степашко М.О. Федоров