Справа № 825/1240/14
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1240/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Заяць О.В.,

за участю секретаря
Музика С.П.,

представника позивача
Присівок Ю.С.,

представника відповідача
Чепурного О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Повного товариства "АлАн" Губаревих
"Ломбард" про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И В:

Чернігівське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Повного товариства "АлАн"
Губаревих "Ломбард", в якому просить суд
стягнути з відповідача в дохід
Державного бюджету України
12181,82 грн.
адміністративно-господарських санкцій
та 3,65 грн. пені, мотивуючи позов тим, що
відповідач у 2013 році не виконав
встановлених чинним законодавством
вимог щодо нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

В судовому засіданні представник
позивача позов та його мотиви
підтримав повністю, посилаючись на
обставини, які викладені в позовній
заяві, просив позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив суд відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, зважаючи на те, що підприємство
створило робоче місце для інваліда,
подавало протягом року звіти про
наявність вакансій на підприємстві,
підприємством самостійно вживались
заходи по пошуку та підбору інвалідів
для працевлаштування. За таких
обставин, відсутні правові підстави
для застосування до нього
адміністративно-господарських
санкцій. Крім того, зазначає, що
підприємство відмовляло у
працевлаштуванні інвалідів,
направлених центром зайнятості, не з
причин їх інвалідності, а з причин не
відповідності цих осіб вимогам закону,
які ставляться для працівників
ломбарду.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Стаття 19 Закону України "Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні" (далі - Закон) встановлює, що
для підприємств, установ, організацій,
у тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Згідно частини першої статті 20 Закону
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Положення цієї частини не поширюється
на підприємства, установи і
організації, що повністю утримуються
за рахунок коштів державного або
місцевих бюджетів.

Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України від 10.02.2007
№ 42 затверджена форма звітності № 10-ПІ
"Звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів" та
Інструкція щодо її заповнення. Згідно
пункту 3.1 Інструкції середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу за рік визначається
відповідно до пункту 3.2 Інструкції зі
статистики кількості працівників,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 28.09.2005
№ 286. За таким же правилом визначається
середньооблікова кількість штатних
працівників за рік, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність.

Судом встановлено, що 28.02.2014 Повним
товариством "АлАн" Губаревих "Ломбард"
було подано звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів за 2013 рік.
Згідно даного звіту на підприємстві
протягом 2013 року середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу становила - 11 осіб, з
них середньооблікова кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність - 0 осіб; кількість
інвалідів - штатних працівників, які
повинні працювати на робочих місцях,
створених відповідно до вимог ст. 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» (осіб)
- 1 особа.

Відповідно пункту 2.1 Порядку подання
форми звітності N 3-ПН "Інформація про
попит на робочу силу (вакансії)",
затвердженого наказом Міністерства
соціальної політики України від 31.05.2013
№ 316 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 17.06.2013 року за № 988/23520,
форма подається за наявності у
роботодавця попиту на робочу силу
(вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів
з дати відкриття вакансії(й). Датою
відкриття вакансії є наступний день
після створення робочого місця чи
припинення трудових відносин з
працівником, робоче місце якого стає
вакантним, або дата, починаючи з якої
може бути укладений трудовий договір з
найманим працівником.

Ця форма є водночас і запитом про
направлення до роботодавця інвалідів
для працевлаштування, оскільки центр
зайнятості, отримавши інформацію від
інвалідів, насамперед, про їх бажання
працювати, а від роботодавця - про намір
та можливості працевлаштувати
інвалідів, не тільки має змогу, а й
зобов'язаний відреагувати на
можливості конкретного роботодавця
забезпечити інвалідів певною працею та
бажання конкретних інвалідів
реалізувати своє право на
працевлаштування з врахуванням
індивідуальних функціональних
можливостей, обумовлених інвалідністю,
наявних у них кваліфікації та знань. До
такого висновку можна дійти, виходячи
зі змісту норм статті 18-1 Закону та
частини 2 статті 22 Закону України "Про
зайнятість населення".

Отже, звітність за формою державної
статистичної звітності № 3-ПН містять
вичерпну інформацію про наявність на
підприємстві вільних робочих місць для
працевлаштування інвалідів протягом
звітного періоду та є єдиним
документом, передбаченим чинним
законодавством, що підтверджує
відповідну інформацію.

Відповідно до частини третьої статті 19
Закону, підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,
самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць, виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Здійснення пошуку підходящої роботи
віднесено до компетенції державної
служби зайнятості частиною третьою
статті 18-1 Закону, якою передбачено, що
державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

Таким чином, обов'язок підприємства зі
створення робочих місць для інвалідів
не супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Відповідно до статті 22 Закону України
"Про зайнятість населення", центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері зайнятості
населення та трудової міграції, його
територіальні органи відповідно до
покладених на них завдань, серед
іншого: сприяють працевлаштуванню
безробітних на підприємствах, що
залучаються до реалізації державних
цільових програм та інфраструктурних
проектів, у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України;
взаємодіють з роботодавцями з питань
визначення поточної та перспективної
потреби в робочій силі, професійного
навчання населення та укомплектування
вільних робочих місць.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач протягом 2013 року подавав до
Чернігівського міського центру
зайнятості звітність про наявність
вакансій, в тому числі для інвалідів, що
підтверджується копіями звітів,
наявних в матеріалах справи (а.с. 17-21).

Згідно листа Чернігівського міського
центру зайнятості № 07/1198 від 18.03.2014
відповідачем протягом 2013 подавалась
статистична звітність "Інформація про
попит на робочу силу (вакансії)" (а.с. 22-25,
28).

Згідно листа Чернігівського міського
центру зайнятості № 05/2093 від 12.05.2014
протягом 2013 року Чернігівський міський
центр зайнятості направляв для
працевлаштування за посадою "головний
бухгалтер" трьох безробітних з
інвалідністю, з яких двоє не
відповідали вимогам, а одному було
відмовлено у зв'язку з зайнятістю
вакансії. За посадою "кур'єр" було
направлено чотирьох безробітних з
інвалідністю, з яких троє не
відповідали вимогам, а одна особа
відмовились.

Таким чином, оскільки здійснення
пошуку підходящої роботи, згідно
частини третьої статті 18-1 Закону
покладено на державну службу
зайнятості, при цьому, як передбачено
статтею 46 Закону України "Про
зайнятість населення" та частини
третьої статті 18-1 Закону,
працевлаштування інвалідів залежить
від їх бажання працювати, наявних у
інваліда кваліфікації та знань, а також
те, що відповідно частини першої статті
18 даного Закону працевлаштуванню
інвалідів передує їх звернення до
підприємства чи до державної служби
зайнятості, суд дійшов висновку про те,
що за наявності бажаючих працювати
інвалідів відповідної кваліфікації та
направлення їх центром зайнятості,
відповідач мав би можливість виконати
норматив. Крім того, відповідачем вжито
всіх залежних від нього заходів для
недопущення невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів.

Згідно частини першої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За таких обставин суд дійшов висновку,
що до відповідача не можуть бути
застосовані
адміністративно-господарські санкції
та нарахована пеня за їх несвоєчасну
сплату, в зв'язку з чим позовні вимоги
Чернігівського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
О.В. Заяць