Справа № 821/17/14
Суддя: Кузьменко Н.А.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/17/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Кузьменко Н.А.

при секретарі - Поповій К.Г.

за участю: представників позивача -
Філатова Ю.В., Данилюк О.Є.

представника відповідачів -
Кравець І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
Державного підприємства ЦКБ «Ізумруд»
до Територіальної державної інспекції
з питань праці у Херсонській області та
завідувача сектору - державного
інспектора з питань праці у
Херсонській області Шевцової Світлани
Петрівни про визнання протиправними
дій та визнання припису нечинним, -

встановив:

08 січня 2014 року до Херсонського
окружного адміністративного суду
надійшла позовна заява виконуючого
обов'язки директора ДП ЦКБ "Ізумруд"
Філатова Юрія Валерійовича до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Херсонській області
(далі - Інспекція з питань праці),
завідувача сектору-державного
інспектора з питань праці у
Херсонській області Шевцової Світлани
Петрівни (далі - Шевцова С.П.) з
позовними вимогами про визнання дій
протиправними та визнання нечинним
припису №21-01-23/510-449 від 05.12.2013 року, а
саме:

- визнати дії Територіальної державної
інспекції з питань праці у Херсонській
області при проведенні позапланової
перевірки ДП ЦКБ "Ізумруд" за
дорученням Держпраці від 23 вересня 2013
року неправомірними (протиправними);

- визнати дії завідувача
сектору-державного інспектора з питань
праці у Херсонській області Шевцової
Світлани Петрівни при проведені
позапланової перевірки ДП ЦКБ "Ізумруд"
неправомірними (протиправними);

- визнати припис Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Херсонській області №21-01-23/510/449 від 05
грудня 2013 року нечинним.

07 травня 2014 року суд протокольною
ухвалою замінив неналежного позивача
виконуючого обов'язки директора ДП ЦКБ
"Ізумруд" Філатова Юрія Валерійовича на
належного позивача Державне
підприємство ЦКБ "Ізумруд" (далі -
позивач, ДП ЦКБ "Ізумруд").

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві. В
обґрунтування позовних вимог
представники позивача зазначили, що 05
грудня 2013 року Шевцовою С.П. здійснена
позапланова перевірка діяльності ДП
ЦКБ "Ізумруд", за результатами якої
складено припис про усунення порушень
та протокол про адміністративне
правопорушення. Рахунки підприємства
та каса знаходяться під арештом
Комсомольського ВДВС у м. Херсоні, а
тому відсутня можливість проводити
виплати згідно з вимогами
законодавства. Виконання припису
можливо тільки після зняття арешту з
рахунків підприємства та каси.
Інспекція з питань праці не впливає на
ситуацію з виплати праці на
підприємстві, а лише проводить
постійні перевірки. Позапланова
перевірка проведена без наявності
законних підстав, застосування
штрафних санкцій до виконуючого
обов'язки директора ДП ЦКБ "Ізумруд"
Філатова Юрія Валерійовича є
неправомірним. Все це на думку позивача
є підставами для постановлення
судового рішення про визнання дій
протиправними та визнання нечинним
припису №21-01-23/510-449 від 05.12.2013 року.

Представник відповідачів в судовому
засіданні проти позову заперечувала,
посилаючись на обставини викладені в
письмових запереченнях від 23 січня 2014
року. Так, Шевцова С.П. при проведенні
перевірки діяла в порядку та в спосіб
передбачений законодавством.
Позапланова перевірка ДП ЦКБ "Ізумруд"
здійснена відповідно до направлення
№1269 від 25 листопада 2013 року на підставі
доручення Держпраці №21/03/3797-13 від 23
вересня 2013 року. На адресу Інспекції з
питань праці надійшло депутатське
звернення №184-02/337 від 11 листопада 2013
року в інтересах працівників ДП ЦКБ
"Ізумруд" щодо додержання вимог
законодавства з питань виплати
заробітної плати. За результатами
проведеної перевірки складено акт
перевірки від 05 грудня 2013 року, яким
встановлено порушення трудового
законодавства, що підтверджується
довідками про заборгованість по
заробітній платі та оборотними
відомостями по рахунку 66. Виявлені
порушення стали підставою для
винесення припису №21-01-23/510-449 від 05
грудня 2013 року. З посиланням на
Конвенцію Міжнародної організації
праці №81, Закон України "Про оплату
праці" обґрунтовує правомірність своїх
вимог. Все це на думку представника
відповідачів є підставами для
залишення позовної заяви без
задоволення.

Розглянувши надані сторонами
документи, заслухавши в судовому
засіданні представників сторін,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду спору по суті,
проаналізувавши норми законодавства
які регулюють спірні відносини та їх
застосування сторонами, суд приходить
до висновку про відсутність підстав
для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідно
доручення Держпраці України №21/03/3797-13
від 23 вересня 2013 року, на підставі
направлення на проведення перевірки
суб'єкта господарювання №1269 від 25
листопада 2013 року проведено
позапланову перевірку додержання ДП
ЦКБ "Ізумруд" законодавства про працю
та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, за наслідками
якої складено акт перевірки від 05.12.2013
року № 21-01-23/510.

Перевіркою встановлено, що позивачем з
01.11.2011 року не виплачується заробітна
плата працівникам та станом на 01.11.2013
року існує заборгованість з виплати
заробітної плати в сумі 1756,5 тис. грн.
Встановлено інші порушення трудового
законодавства.

05 грудня 2013 року інспектором Шевцовою
С.П. суб'єкту господарювання - ДП ЦКБ
"Ізумруд" винесено припис №21-01-23/510-449.

Так, пунктом 1 приписано виплату
заробітної плати працівників привести
до відповідності вимог ч.1 ст.94, ст.115
КЗпП України та ч.1 ст.1 Закону України
"Про оплату праці". Пункт 2 передбачає
проведення остаточного розрахунку зі
звільненим працівниками відповідно до
вимог ч.1 ст.116 КЗпП України.

Порушення вимог трудового
законодавства сторонами не
заперечується, наявні в матеріалах
справи докази не дають суду підстав для
протилежного висновку.

Підставою, яка унеможливлює належне
виконання вимог трудового
законодавства, є наявність арешту на
розрахункових рахунках та касі
позивача, який накладено ВДВС
Комсомльського РУЮ у м. Херсоні.

Спірні правовідносини врегульовані
Конституцією, Кодексом законів про
працю, Законом України "Про оплату
праці".

Частина 2 статті 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і
здорові умови праці, на заробітну
плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом (ст.43 Конституції).

Преамбула до Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" передбачає, що цей Закон
визначає правові та організаційні
засади, основні принципи і порядок
здійснення державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності, повноваження органів
державного нагляду (контролю), їх
посадових осіб і права, обов'язки та
відповідальність суб'єктів
господарювання під час здійснення
державного нагляду (контролю).

Статтею 1 Закону України "Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності"
визначено, що державний нагляд
(контроль) - діяльність уповноважених
законом центральних органів
виконавчої влади, їх територіальних
органів, державних колегіальних
органів, органів виконавчої влади
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування (далі - органи
державного нагляду (контролю)) в межах
повноважень, передбачених законом,
щодо виявлення та запобігання
порушенням вимог законодавства
суб'єктами господарювання та
забезпечення інтересів суспільства,
зокрема належної якості продукції,
робіт та послуг, прийнятного рівня
небезпеки для населення, навколишнього
природного середовища; заходи
державного нагляду (контролю) - планові
та позапланові заходи, які
здійснюються шляхом проведення
перевірок, ревізій, оглядів, обстежень
та інших дій.

Дія цього Закону поширюється на
відносини, пов'язані зі здійсненням
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності (ч.1 ст.2
Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності").

Порядок проведення позапланового
заходу здійснення державного нагляду
(контролю) врегульовано ст.6 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності".

Так, підставами для здійснення
позапланових заходів є:

подання суб'єктом господарювання
письмової заяви до відповідного органу
державного нагляду (контролю) про
здійснення заходу державного нагляду
(контролю) за його бажанням;

виявлення та підтвердження
недостовірності даних, заявлених у
документах обов'язкової звітності,
поданих суб'єктом господарювання;

перевірка виконання суб'єктом
господарювання приписів, розпоряджень
або інших розпорядчих документів щодо
усунення порушень вимог законодавства,
виданих за результатами проведення
планових заходів органом державного
нагляду (контролю);

звернення фізичних та юридичних осіб
про порушення суб'єктом господарювання
вимог законодавства. Позаплановий
захід у цьому разі здійснюється тільки
за наявності згоди центрального органу
виконавчої влади на його проведення;

неподання у встановлений термін
суб'єктом господарювання документів
обов'язкової звітності без поважних
причин, а також письмових пояснень про
причини, які перешкоджали поданню
таких документів;

настання аварії, смерті потерпілого
внаслідок нещасного випадку або
професійного захворювання, що було
пов'язано з діяльністю суб'єкта
господарювання (ч.1 ст.6 Закону України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності").

Проведення позапланових заходів з
інших підстав, крім передбачених цією
статтею, забороняється, якщо інше не
передбачається законом або
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України.

Суб'єкт господарювання повинен
ознайомитися з підставою проведення
позапланового заходу з наданням йому
копії відповідного документа.

Строк здійснення позапланового заходу
не може перевищувати десяти робочих
днів, а щодо суб'єктів малого
підприємництва - двох робочих днів,
якщо інше не передбачено законом.

Продовження строку здійснення
позапланового заходу не допускається
(ч.2-4 ст.6 Закону України "Про основні
засади державного нагляду (контролю) у
сфері господарської діяльності").

Позивач не надав доказів порушення
відповідачем вимог даної статті при
проведенні позапланової перевірки, а
наявні в справі документи не дають суду
підстав для протилежного висновку.

Статтею 141 КЗпП України визначено, що
власник або уповноважений ним орган
повинен неухильно додержуватись
законодавства про працю.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 24.12.1999 № 13 "Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці"
передбачено, що сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Як передбачає преамбула до Закону
України "Про оплату праці", цей Закон
визначає економічні, правові та
організаційні засади оплати праці
працівників, які перебувають у
трудових відносинах, на підставі
трудового договору з підприємствами,
установами, організаціями усіх форм
власності та господарювання (далі -
підприємства), а також з окремими
громадянами та сфери державного і
договірного регулювання оплати праці і
спрямований на забезпечення
відтворювальної і стимулюючої функцій
заробітної плати.

Заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку за трудовим договором
роботодавець виплачує працівникові за
виконану ним роботу (ч.1 ст.1 Закону
України "Про оплату праці").

Джерелом коштів на оплату праці
працівників госпрозрахункових
підприємств є частина доходу та інші
кошти, одержані внаслідок їх
господарської діяльності.

Для установ і організацій, що
фінансуються з бюджету, - це кошти, які
виділяються з відповідних бюджетів, а
також частина доходу, одержаного
внаслідок господарської діяльності та
з інших джерел (ч.1,2 ст.4 Закону України
"Про оплату праці").

Обсяги витрат на оплату праці
працівників установ і організацій, що
фінансуються з бюджету, затверджуються
одночасно з бюджетом (ч.2 ст.13 Закону
України "Про оплату праці").

Забороняється будь-яким способом
обмежувати працівника вільно
розпоряджатися своєю заробітною
платою, крім випадків, передбачених
законодавством (ч.1 ст. 25 Закону України
"Про оплату праці").

За порушення законодавства про оплату
праці винні особи притягаються до
дисциплінарної, матеріальної,
адміністративної та кримінальної
відповідальності згідно з
законодавством (ст.36 Закону України
"Про оплату праці").

Наведених норм достатньо для висновку,
що за роботодавцем закріплено
обов'язок вчасно та в повній мірі
здійснювати оплату праці працівників.
Позивач є державним підприємством, яке
фінансується з державного бюджету, а
тому повинен виконувати ч.2 ст.19
Конституції України.

Крім того, позивачем не надано доказів
звернення до розпорядника коштів про
необхідність виділення коштів для
виплати заробітної плати та
відповідних нарахувань.

В даному випадку невиконання державним
підприємством своїх зобов'язань перед
міським комунальним підприємством
"Херсонтеплоенерго" стало підставою
для накладення арешту на розрахункові
рахунки та касу позивача. Арештовані
рахунки та каса е дають змоги
сплачувати заробітну плату та
обов'язкові нарахування та виплати
працівникам.

Оцінка судом обставин справи базується
на наданих доказах, їх належності та
переконливості, в поєднанні з
принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в
Україні є практика Європейського суду
з прав людини, яка статтею 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" визнана джерелом
права.

Згідно статті 1 Протоколу №1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (ратифіковано
Україною 17.07.1997 року, набув чинності для
України 11.09.1997 року) кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Вирішуючи питання стосовно
застосування ст.1 Протоколу №1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод суд бере до
уваги, що в рішенні Європейського суду
з прав людини по справі "Юрій
Миколайович Іванов проти України"
(Заява N 40450/04 §54) суд нагадує, що "…Саме
на державу покладено обов'язок дбати
про те, щоб остаточні рішення, винесені
проти її органів, установ чи
підприємств, які перебувають у
державній власності або контролюються
державою, виконувалися відповідно до
зазначених вище вимог Конвенції ...
Держава не може виправдовувати
нестачею коштів невиконання судових
рішень, винесених проти неї або проти
установ чи підприємств, які
перебувають в державній власності або
контролюються державою ... Держава несе
відповідальність за виконання
остаточних рішень, якщо чинники, які
затримують чи перешкоджають їх повному
й вчасному виконанню, перебувають у
межах контролю органів влади …".

В даному випадку неможливість
працівників отримати належні їм
виплати та заробітну плату позбавляє
їх прав володіти та розпоряджатися
майном.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень, з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів.

Положення ст. 9 КАС України передбачає,
що суди при вирішенні справи керуються
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 71 КАС України,
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи
наявні у матеріалах справи докази, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

На підставі вимог частини 3статті 160 КАС
України, в судовому засіданні 07 травня
2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 9, 14, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС
України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов Державного
підприємства ЦКБ "Ізумруд" до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Херсонській області та
завідувача сектору - державного
інспектора з питань праці у
Херсонській області Шевцової Світлани
Петрівни про визнання протиправними
дій та визнання припису нечинним -
залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Херсонський окружний
адміністративний суд апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги на постанову суду
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано суддею 12 травня 2014 р.

Суддя
Кузьменко
Н.А.

кат. 3.5.