Справа № 813/2066/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
Справа № 876/8812/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Дяковича В. П.,

суддів
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засідання
Сердюк О.Ю.,

позивача
ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Прокуратури Перемишлянського
району Львівської області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2013
року у справі №813/2066/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Прокуратури
Перемишлянського району Львівської
області про визнання протиправними дій
та рішення, зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, у
якому просив визнати незаконними дії
Прокуратури Перемишлянського району
Львівської області та зобов'язати
відповідача винести постанову про
відшкодування втраченого заробітку,
який він втратив внаслідок незаконних
дій.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2013
року позов задоволено частково:
визнано протиправними дії Прокуратури
Перемишлянського району Львівської
області при прийнятті рішення №38 від 07
березня 2013 року; визнано протиправним
та скасовано рішення Прокуратури
Перемишлянського району Львівської
області при прийнятті рішення №38 від 07
березня 2013 року; зобов'язано
відповідача винести постанову про
відшкодування шкоди, в порядку,
передбаченому Законом України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розсіл вдування і
суду». В решті позову відмовлено.

Прокуратура Перемишлянського району
Львівської області постанову суду
першої інстанції оскаржила, подала
апеляційну скаргу, зазначивши, що
оскаржувана постанова винесена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Просить
постанову суду скасувати та прийняти
нову, якою в задоволенні позову
відмовити.

В обгрунтування апеляційної cкарги
вказує, що відповідно до п. 4.3 рішення
Конституційного Суду України від 14.12.2011
року (№19-рп/2011) у справі №1-29 положення
КПК України регламентують діяльність
органів державної влади та їх
посадових осіб, яка стосується сфери
публічно-правових відносин, що
виникають внаслідок злочинних
посягань, відповідальність за які
встановлено в нормах кримінального
права. Як встановлено Конституційним
Судом України у ч. 4 вказаного пункту
перевірка скарг на рішення, дії чи
бездіяльність вказаних суб'єктів
владних повноважень (Прокуратури
Перемишлянського району) має відбутися
у тому ж процесуальному порядку і тим
же судом, на який відповідно до закону
покладені повноваження щодо перевірки
й оцінки доказів у кримінальній справі,
тобто судом із розгляду кримінальних
справ. Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.
Незважаючи на це все судом першої
інстанції без наявності встановлених
фактів чи перевірки таких судами в
порядку іншого судочинства (ст.. 232 КЗпП
та ст.. 110 ЦПК чи КПК) постановляючи
рішення у адміністративній справі
делеговано собою повноваження судів
іншої юрисдикції, чим порушено вимоги
ч. 2 ст. 4 КАС України, відповідно до якої
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

В судовому засіданні позивач надав
пояснення та заперечив проти доводів
апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196
КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, суд приходить до висновку,
що апеляційну скаргу слід задоволити
частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державним
департаментом України з питань
виконання покарань проведено службове
розслідування по факту порушення
фінансової дисципліни співробітниками
Львівського територіального
контрольно-ревізійного відділу
Державного департаменту України з
питань виконання покарань ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. За результатами вказаного
розслідування складено висновок від
06.12.2003 року, в якому рекомендовано
клопотати перед Державним
департаментом України з питань
виконання покарань про звільнення
позивача з посади головного ревізора
Львівського ТКРВ Державного
департаменту України з питань
виконання покарань за порушення норм
професійної етики працівника
кримінально-виконавчої системи,
подання неправдивих документів до
бухгалтерії управління Державного
департаменту України з питань
виконання покарань у Львівській
області, що призвело до безпідставної
переплати бюджетних коштів в сумі 920
грн. Матеріали вказаної перевірки
направлено прокурору по контролю за
виконанням судових рішень у
кримінальних справах.

За наслідками розгляду матеріалів
службового розслідування по факту
порушення фінансової дисципліни
співробітниками Львівського
територіального
контрольно-ревізійного відділу
Державного департаменту України з
питань виконання покарань ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 Львівською прокуратурою з
нагляду за додержанням законів при
виконанні судових рішень у
кримінальних справах винесено
постанову про притягнення ОСОБА_1, як
обвинуваченого вчиненні злочину,
передбаченого ч.3 ст.191, ч.1 ст.366
Кримінального кодексу України від
03.03.2004 року.

На підставі наказу Державного
департаменту України з питань
виконання покарань №10 від 24.01.2004 року
позивача звільнено з посади головного
ревізора Львівського ТКРВ Державного
департаменту України з питань
виконання покарань на підставі ст.64 «д»
(через службову невідповідність)
Положення про проходження служби
рядовим та начальницьким складом ОВС
України за надання фіктивних
документів і неналежне виконання
службових обов'язків (наказ ДДУ з ПВП
від 24.01.2004 року №10).

Прокуратурою Перемишлянського району
Львівської області винесено постанову
від 17.11.2012 року про закриття
кримінальної справи №150-062, порушеної
щодо ОСОБА_1, та ОСОБА_2 за ознаками
злочинів, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст.
366 Кримінального кодексу України на
підставі п.2 ст.6
Кримінально-процесуального кодексу
України (у зв'язку з відсутністю в діях
складу злочину).

У зв'язку із закриттям кримінальної
справи №150-062, позивач 20.02.2013 року, на
підставі ст.12 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування і
суду» звернувся до відповідача із
заявою про винесення постанови про
відшкодування шкоди, а саме заробітку,
втраченого позивачем, внаслідок
незаконних дій органу досудового
слідства. На вказану заяву позивач
отримав рішення відповідача №38 від
07.03.2013 року, яким відмовлено у винесенні
постанови, на тій підставі, що відсутня
шкода, яка підлягає відшкодуванню.

Вважаючи, що існують підстави для
винесення постанови про відшкодування
шкоди та не погоджуючись із рішенням
№38 від 07.03.2013 року, позивач звернувся до
суду.

Суд своєю постановою від 20 травня 2013
року задоволив позовні вимоги
позивача.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до поняття «справа
адміністративної юрисдикції»,
наведеного у п.1 ч.1 ст. 3 КАС України, під
нею розуміється переданий на вирішення
адміністративного суду публічно -
правовий спір, у якому хоча б однією із
сторін є суб'єкт, що здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.
Поняття «суб'єкт владних повноважень» -
це органи державної влади, орган
місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.
Необхідною та єдиною ознакою суб'єкта
владних повноважень є здійснення цим
суб'єктом владних управлінських
функцій щодо іншого суб'єкта, який є
учасником спору.

Як вбачається з матеріалів справи,
вищевказані вимоги позивача виникли на
підставі постанови Прокуратури
Перемишлянського району Львівської
області від 17.11.2012 року про закриття
кримінальної справи №150-062, порушеної
за ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 Кримінального
кодексу України.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 6-рп/2001 від 23 травня 2001 року визначено,
що кримінальне судочинство - це
врегульований нормами КПК України
порядок діяльності органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду (судді) щодо порушення,
розслідування, розгляду і вирішення
кримінальних справ, а також діяльність
інших учасників кримінального процесу
- підозрюваних, обвинувачених,
підсудних, потерпілих, цивільних
позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод і законних інтересів. Захист
прав і свобод людини не можуть бути
надійним без надання їй можливості при
розслідуванні кримінальної справи
оскаржити до суду окремі процесуальні
акти, дії чи бездіяльність органів
дізнання, попереднього слідства і
прокуратури. Але таке оскарження може
здійснюватись у порядку, встановленому
КПК України, оскільки діяльність
посадових осіб, як і діяльність суду,
має свої особливості та не належить до
управлінської сфери.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України
до адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Частиною 2 статті 4 КАС України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Згідно з п.2 ч.3 ст.17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів не
поширюється на публічно-правові
справи, що належить вирішувати в
порядку кримінального судочинства.

Законом України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" передбачено
відшкодування шкоди, яка завдана
громадянинові внаслідок: незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

За п. п. 1, 4, 5 ст. 3 Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" у наведених в
статті 1 цього Закону випадках
громадянинові відшкодовуються
(повертаються): 1) заробіток та інші
грошові доходи, які він втратив
внаслідок незаконних дій; 4) суми,
сплачені громадянином у зв'язку з
поданням йому юридичної допомоги; 5)
моральна шкода.

Статтею 12 Закону визначено, що розмір
відшкодованої шкоди, зазначеної в
пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону,
залежно від того, який орган провадив
слідчі (розшукові) дії чи розглядав
справу, у місячний термін з дня
звернення громадянина визначають
відповідні органи, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратура і
суд, про що виносять постанову (ухвалу).
Якщо кримінальне провадження закрито
судом при розгляді кримінальної справи
в апеляційному або касаційному
порядку, зазначені дії провадить суд,
що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою
(ухвалою) про відшкодування шкоди
громадянин відповідно до положень
цивільного процесуального
законодавства може оскаржити
постанову до суду, а ухвалу суду - до
суду вищої інстанції в апеляційному
порядку. Оскарження до суду не
позбавляє громадянина права
звернутись із скаргою до відповідного
прокурора.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що даний спір не є публічно -
правовим, який підпадає під визначення
справи адміністративної юрисдикції.
Дії відповідача не являються
адміністративно-управлінськими, а
відносяться до процесуальних, які
регулюються іншими нормами
законодавства, зокрема, КПК та ЦПК. Дана
справа не підсудна адміністративному
суду.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку про скасування постанови суду
та закриття провадження у справі у
зв'язку з неналежністю розгляду справи
в порядку адміністративного
судочинства на підставі п.1 ч. 1 ст. 157 КАС
України, оскільки дана справа підлягає
розгляду в порядку іншого судочинства.

Керуючись ст. ст. 160, 193, 195, 196, п. 4 ч. 1 ст.
198, 206, 254 КАС України

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Прокуратури
Перемишлянського району Львівської
області задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 20 травня 2013
року у справі №813/2066/13-а - скасувати і
провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич