Справа № К/9991/28179/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/28179/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
Автономної Республіки Крим від 22
червня 2010 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим, начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим Федчун Н.В.,
про визнання нечинним дисциплінарного
стягнення, визнання звільнення з
роботи незаконним, поновлення на
роботі та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Сімферополь Автономної
Республіки Крим, начальника Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Сімферополь Автономної
Республіки Крим Федчун Н.В., про
визнання нечинним дисциплінарного
стягнення, визнання звільнення з
роботи незаконним, поновлення на
роботі та стягнення моральної шкоди.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22 червня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року, позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано
наказ Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі
м.Сімферополь АР Крим від 16.07.2009 року №
1-В "Про заходи дисциплінарного
стягнення до ОСОБА_2".

Визнано протиправним та скасовано
наказ Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі
м.Сімферополь АР Крим від 02.09.2009 року №
118-о в частині визначення дати
звільнення, вказавши датою звільнення
ОСОБА_2 "22.09.09 року".

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог, просить скасувати
судові рішення у справі в цій частині
та прийняти нове рішення про
задоволення позову повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що Наказом
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополь АР
Крим від 16.07.2009 року № 1-В «Про заходи
дисциплінарного стягнення до ОСОБА_2»
ОСОБА_2 - завідуючій юридичним сектором
за неналежне та несвоєчасне надання
інформації до Головного управління
Пенсійного фонду в Автономні
Республіці Крим оголошена догана.

Підставою для накладення
дисциплінарного стягнення на позивача
зазначено ст. 147 Кодексу законів про
працю України, оглядовий лист
Головного управління Пенсійного фонду
України в Автономної Республіки Крим
від 14.07.2009 року № 5326/06-15 за підсумками
правової роботи управлінь Пенсійного
фонду України в Автономній Республіці
Крим за І півріччя 2009 року,
пояснювальна записка ОСОБА_2

З наказу № 1-В від 16.07.2009 року
вбачається, що проступком, за який на
позивача накладено дисциплінарне
стягнення у вигляді догани, є неналежне
та несвоєчасне надання інформації до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим.

Проте, будь-яких інших документів щодо
виявлення осіб, винних у наданні
недостовірних даних та в затримці в
надання звітної інформації до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Автономній Республіці Крим,
начальником Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Сімферополя судам не надано. Таким
чином суди попередніх інстанцій дійшли
до висновку, що рішення щодо
притягнення до дисциплінарної
відповідальності позивача у вигляді
догани прийнято начальником
Управління на власний розсуд.

В Оглядовому листі відсутні будь-які
посилання на те, які саме звіти (номер,
дата складення документу, і т.д.) були
надані до Головного управління
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим в неналежному стані та
з порушенням строків їх подання.

Судова колегія погоджується з
висновком судів першої та апеляційної
інстанцій, що наказ Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м. Сімферополь Автономній
Республіці Крим від 16.07.2009 року № 1-В,
яким ОСОБА_2 притягнено до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді догани є протиправним.

ОСОБА_2 17.07.2009 року до начальника
управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополь в
Автономній Республіці Крим була надана
заява, в якій вона просила надати
щорічну відпустку з 21.07.2009 року з
обов'язковою виплатою матеріальної
допомоги на оздоровлення на неї та її
дитину у зв'язку із хворобою з
наступним звільненням в порядку п. 1 ст.
36 Кодексу законів про працю України за
згодою сторін.

Наказом № 21-бух від 17.07.2009 року ОСОБА_2
надана матеріальна допомога в розмірі
300,00 грн. у зв'язку з важким матеріальним
станом у родині.

Наказом від 20.07.2009 року № 104-о ОСОБА_2
була надана відпустка з 24 липня по 02
вересня 2009 року у кількості 40
календарних днів з подальшим
звільненням на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП
України. З наказом ОСОБА_2 була
ознайомлена 21.07.2009 року, про що свідчить
її підпис на вказаному наказі.

21.07.2009 року позивачем до відповідача
було надано заву, в якій вона просила у
зв'язку з непогодженням звільнення за
згодою сторін, вважати заяву від 17.07.2009
року в зазначеній частині такою, що не
застосовується, та надати відпустку з
наступним звільненням з роботи на
підставі п.1 ст. 38 Кодексу законів про
працю України за власним бажанням.

На підставі заяви позивача від 17.07.2009
року наказом управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Сімферополь в Автономній Республіці
Крим від 02.09.2009 року № 118-о ОСОБА_2 -
завідуюча юридичним сектором 02.09.2009
року звільнена за згодою сторін, на
підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про
працю України.

Відповідно до положень статті 74 КЗпП
України громадянам, які перебувають у
трудових відносинах з підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи,
надаються щорічні (основна та
додаткові) відпустки із збереженням на
їх період місця роботи (посади) і
заробітної плати.

Статтею 3 Закону України «Про
відпустки» передбачено, за бажанням
працівника у разі його звільнення (крім
звільнення за порушення трудової
дисципліни) йому має бути надано
невикористану відпустку з наступним
звільненням. Датою звільнення в цьому
разі є останній день відпустки.

Статтею 11 цього ж Закону передбачені
випадки, коли щорічна відпустка має
бути продовжена. Так, відповідно до п. 1
ч. 2 ст. 11 Закону щорічна відпустка
повинна бути перенесена на інший
період або продовжена в разі
тимчасової непрацездатності
працівника, засвідченої у
встановленому порядку.

05.08.2009 року позивачу був виданий листок
непрацездатності відповідно до якого
ОСОБА_2 знаходилась разом з дитиною -
ОСОБА_5 в період з 23.07.2009 року по 05.08.2009
року на стаціонарному лікуванні у
першому міському клінічному
об'єднанні.

12.08.2009 року позивачем був отриманий
інший листок непрацездатності
відповідно до якого ОСОБА_2 знаходилась
разом з дитиною -ОСОБА_5 в період з 06.08.2009
року по 12.08.2009 року на стаціонарному
лікуванні у Кримській
республіканській установі «Дитяча
інфекційна клінічна лікарня».

У зв'язку зі знаходженням на
стаціонарному лікуванні у період з
23.07.2009 року по 12.08.2009 року позивач
наполягала на тому, що її відпустка
мала бути продовжена на зазначений
період.

На противагу цьому, відповідачем було
зазначено про те, що відпустка має бути
продовжена лише у випадку тимчасової
непрацездатності безпосередньо самого
працівника, як це передбачено ст. 11
Закону України «Про відпустки»,
позивачу ж листок непрацездатності був
виданий у зв'язку з хворобою дитини.

Наказом від 20.07.2009 року № 104-о ОСОБА_2
була надана відпустка з 24 липня по 02
вересня 2009 року у кількості 40
календарних днів. З урахуванням
знаходження позивача у відпустці з 24
липня та облікування відповідачем з 23
липня знаходження позивача на
лікарняному, кількість днів
знаходження на лікарняному у відпустці
складає 20 днів. Таким чином, відпустка
позивача повинна була бути продовжена
до 22.09.2009 року, тобто на 20 днів
непрацездатності.

Колегія суддів також погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
про те, що позивача звільнено на
законних підставах відповідно до заяви
від 17.07.2009 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП
України, а тому суди дійшли вірного
висновку, про відмову в поновленні на
позивача роботі.

Крім того, суди дійшли вірного
висновку, що позивачем недоведено суду
завдання неправомірними діями чи
бездіяльністю моральної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими,
підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22 червня 2010 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим, начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим Федчун Н.В.,
про визнання нечинним дисциплінарного
стягнення, визнання звільнення з
роботи незаконним, поновлення на
роботі та стягнення моральної шкоди -
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :
О.І. Гаманко

Судді:
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній