Справа № 2а-13795/12/2670
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/18398/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Олексієнка М.М., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони
України про скасування постанови та
зобов'язання вчинити певні дії, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 4 лютого 2013 року і ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року,-

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року позивач звернувся із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що розмір призначеної йому одноразової
грошової допомоги на підставі статті 16
Закону України від 20 грудня 1991 року
№ 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ), не
відповідає вимогам Порядку та умов
призначення і виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті), поранення (контузії, травми
або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28 травня 2008 року № 499 (далі Порядок).

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
згідно зі статтею 1-2 Закону №
2011-ХІІ військовослужбовці
користуються усіма правами і свободами
людини і громадянина, гарантіями цих
прав і свобод, закріплених в
Конституції України та законах
України, а тому його грошове
забезпечення не може бути меншим ніж
мінімальна заробітна плата, а на спірні
правовідносини розповсюджуються
правила статті 95 Кодексу законів про
працю України в якій визначено, що
грошова база для будь-яких розрахунків,
пов'язаних із заробітною платою не може
бути нижчою, ніж встановлена
законодавством мінімальна заробітна
плата.

Враховуючи ці обставини позивач
вважав, що розмір максимального
посадового окладу із якого, згідно з
Порядком, обчислюється одноразова
грошова допомога, повинен бути не
меншим ніж подвійна мінімальна
заробітна плата, а тому просив про
задоволення позову.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 4
лютого 2013 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи колегія суддів, в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про
відхилення скарги з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суди
попередніх інстанцій на підставі
наявних у справі даних встановили і
правильно виходили з того, що
відповідач правильно розрахував суму
одноразової грошової допомоги,
виходячи з вимог Порядку.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 після
звільнення з військової служби отримав
ІІ групу інвалідності у зв'язку з чим,
йому була призначена одноразова
грошова допомога у відповідності до
статті 16 Закону № 2011-ХІІ виходячи зі
складових грошового забезпечення,
визначених Порядком.

За змістом частини другої статті 16
зазначеного Закону у разі
інвалідності, що настала в період
проходження військової служби або не
пізніше ніж через три місяці після
звільнення зі служби чи після
закінчення цього строку, але внаслідок
захворювання або нещасного випадку, що
мали місце в період проходження
військової служби, залежно від ступеня
втрати працездатності
військовослужбовцю виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
до п'ятирічного грошового забезпечення
за останньою посадою в порядку та на
умовах, визначених Кабінетом Міністрів
України.

На виконання цієї норми Закону № 2011-XII
Кабінет Міністрів України постановою
від 28 травня 2008 року № 499 затвердив
Порядок, згідно з підпунктом 2 пункту 2
якого одноразова грошова допомога
виплачується військовослужбовцям
(крім військовослужбовців строкової
служби), зокрема інвалідам ІІ групи, у
разі настання інвалідності внаслідок
виконання обов'язків військової служби
у розмірі 54-місячного грошового
забезпечення.

Абзацом 3 підпункту 4 пункту 2 Порядку
передбачено, що для
військовослужбовців строкової служби,
грошове забезпечення визначається за
максимальним посадовим окладом за
першим тарифним розрядом, передбаченим
для військовослужбовців, які проходять
військову службу за контрактом, на день
втрати працездатності, а звільнених із
служби - на день звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, сума
призначеної позивачу одноразової
грошової допомоги встановлена
відповідачем зі складових грошового
забезпечення, визначеного на день його
звільнення з військової служби у
відповідності з Порядком № 499, що
визнається сторонами та не являється
предметом оскарження.

Доводи позивача про застосування до
спірних правовідносин статті 95
Кодексу законів про працю України є
безпідставними, оскільки складові
грошового забезпечення
військовослужбовців, порядок їх
обчислення та розміри регулюються
спеціальним законодавством, а
мінімальна заробітна плата не
являється вихідним критерієм для
визначення розмірів грошового
забезпечення військовослужбовців.

За таких обставин, висновок судів щодо
правомірності дій відповідача при
визначенні суми одноразової грошової
допомоги відповідає нормам
матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо
неправильного застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права висновків судів
не спростовують, оскільки ґрунтуються
на помилковому трактуванні наведених
правових норм.

За правилами частини першої 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанцій
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій..

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 4 лютого 2013 року і
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і оскарженню не підлягає.

Судді: М.М. Олексієнко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало