Справа № 686/2398/14-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 686/2398/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Бондарчук
Суддя-доповідач: Курко О. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І.

при секретарі: Лозінській Н.В.

за участю представників сторін:

представника відповідача: Сахнюк І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому на постанову
Хмельницького міськрайонного суду від
04 березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
управління Пенсійного фонду України у
м. Хмельницькому про поновлення
виплати пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2014 року ОСОБА_3 (далі - Позивач)
звернувся до Хмельницького
міськрайонного суду з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м.Хмельницькому (далі - Відповідач) про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Хмельницького
міськрайонного суду від 04 березня 2014
року позов задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить її скасувати та ухвалити
нову постанову якою в задоволені
позовних вимог відмовити. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування всіх обставин справи що
призвело до неправильного її
вирішення.

Позивач в судове засідання не з'явився,
хоча був належним чином повідомлений
про дату, час та місце апеляційного
розгляду справи, що підтверджується
матеріалами справи. Відповідно до ч. 4
ст. 196 КАС України неприбуття у судове
засідання сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Враховуючи, що представник Відповідача
не заперечив проти розгляду справи у
відсутності Позивача, колегія суддів
визнала за можливе провести судове
засідання з розгляду даної справи за
даної явки сторін.

Представник Відповідача в судовому
засіданні підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Відповідача, дослідивши
матеріали справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи встановлено, що
Позивач з 16.04.1997 року по 31.07.2001 року
отримував пенсію за віком в органах
соціального захисту населення, а з
01.08.2001 року по 31.05.2008 року - в управлінні
Пенсійного фонду України у
м.Хмельницькому.

В 2008 році Позивач виїхав на постійне
місце проживання до Ізраїлю, у зв'язку з
чим йому було припинено виплату пенсії.

03.01.2014 року Позивач звернувся до
Відповідача із заявою про поновлення
виплати йому пенсії.

Листом від 22.01.2014 року Відповідач
відмовив ОСОБА_3 в поновленні пенсійних
виплат, посилаючись на відсутність між
Україною та Ізраїлем відповідного
міжнародного договору, як передбачено
ст.51 ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
вирішення спору по суті та вважає, що
відмова Відповідача у поновлені
виплати пенсії є неправомірною з таких
підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України
"Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування" виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Згідно з ст. 51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (в редакції, чинній на
момент виникнення правовідносин) у
разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 від 7 жовтня 2009 року статті 49,
51 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" щодо припинення виплати
пенсії пенсіонерам на час постійного
проживання за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення і якщо згода
на обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України було визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними).

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати
пенсії громадянам, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон,
регулюється нормами Закону України
"Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування" з урахуванням рішення
Конституційного Суду України щодо
неконституційності ст. ст. 49, 51 Закону
України "Про загальнообов'язкове
пенсійне страхування" .

Зокрема в своєму рішення
Конституційний Суд вказав, що
оспорюваними нормами Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" конституційне
право на соціальний захист поставлене
в залежність від факту укладення
Україною з відповідною державою
міжнародного договору з питань
пенсійного забезпечення. Таким чином,
держава, всупереч конституційним
гарантіям соціального захисту для всіх
осіб, що мають право на отримання
пенсії у старості, на законодавчому
рівні позбавила цього права
пенсіонерів у тих випадках, коли вони
обрали постійним місцем проживання
країну, з якою не укладено
відповідного договору.

Як вірно зазначено судом першої
інстанції, право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні; держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Отже, з 7 жовтня 2009 року відсутні норми,
які унеможливлюють призначення та
виплату Позивачу пенсії.

Колегія суддів критично оцінює доводи
апелянта про те, що дане рішення
Конституційного Суду не поширюється на
правовідносини за участю Позивача,
оскільки ОСОБА_3 виїхав за межі України
у 2008 році, та звернувся з заявою про її
призначення у січні 2014 рокуу, коли
правові норми статей 49 та 51 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
втратили чинність в силу ч. 2 ст. 152
Конституції України.

Проживаючи в Ізраїлі, як громадянин
України, Позивач має такі ж самі
конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, та повністю
спростовуються встановленими у справі
обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а відтак постанову Хмельницького
міськрайонного суду від 04 березня 2014
року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м.
Хмельницькому, - залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
міськрайонного суду від 04 березня 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
12 травня 2014 року .

Головуючий
Курко О. П.

Судді
Білоус О.В.

Совгира Д. І.