Справа № 2а-9398/11/137
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/40307/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Львові
Державної податкової служби

на ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.05.2012 року

та постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 04.01.2012 року

по справі № 2а-9398/11/137

за позовом Відкритого акціонерного
товариства «Нафтопереробний комплекс -
Галичина»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Львові

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство
«Нафтопереробний комплекс - Галичина»
звернулось до суду з позовною заявою до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Львові про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 02.08.2011 року
№/15372 та №/15373.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 04.01.2012 року,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14.05.2012 року у даній справі позов
задоволено з огляду на правомірність
заявлених вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким у позові відмовити, оскільки
вважає, що постанову та ухвалу було
прийнято з порушенням норм
матеріального права та без належного
врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
планову виїзну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства.

За результатами перевірки
відповідачем 02 серпня 2011 року прийняті
спірні податкові повідомлення-рішення
№ /15372, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем «податок на додану вартість»
на загальну суму 9677715,50 грн., в тому
числі основного платежу 6145711,00 грн. та
штрафних санкцій - 3532004,50 грн. та
№/15373, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з ПДВ у
загальному розмірі 1376596,50 грн., в тому
числі основного платежу - 917731,00 грн. та
штрафних санкцій - 458865,50 грн.

Підставою прийняття вказаних
податкових повідомлень-рішень є
встановлене перевіркою порушення
позивачем п.п.6.1.1 п.6.1, п.п.6.2.1 п.6.2 ст.6,
п.п.7.4.1. п.7.4. ст.7 Закону України від
03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР).

Задовольняючи позов, суди виходили з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Згідно з визначенням, наведеним у
пункті 1.8 статті 1 Закону № 168/97-ВР
бюджетне відшкодування - це сума, що
підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою
податку у випадках, визначених цим
Законом.

Визначення розміру належних платнику
податку сум бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість
здійснюється в порядку пункту 7.7 статті
7 Закону № 168/97-ВР.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 цього Закону сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Згідно з пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону № 168/97-ВР
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається: дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Таким чином, визначальним у праві
платника на бюджетне відшкодування
податку на додану вартість є фактична
оплата ним сум такого податку у
попередніх податкових періодах, яка
позивачем здійснена, що
підтверджується матеріалами справи та
визнається сторонами у справі.

Тому, з урахуванням положень пп. 7.4.5
Закону № 168/97-ВР, відповідно до якого не
підлягає включення до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними,
позивач правомірно включив до складу
податкового кредиту звітних періодів
вказані суми на підставі податкових
накладних попередніх періодів, після
отримання таких накладних.

За змістом підпункту 7.7.2 пункту 7.7.
статті 7 Закону № 168/97-ВР якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг).

Таким чином, сума, розрахована за
правилами підпункту 7.7.2 пункту 7.7
статті 7 Закону № 168/97-ВР відповідно до
пункту 1.8 статті 1 цього Закону набуває
статусу бюджетного відшкодування і
підлягає поверненню з бюджету. При
цьому, законодавчо установлений
порядок повернення з бюджету сум
бюджетного відшкодування не
передбачає автоматичного погашення
сум бюджетного відшкодування у разі,
якщо такі суми не були своєчасно
заявлені до відшкодування.

Наведене стосується і залишків
від'ємного значення між сумою
податкових зобов'язань і податкового
кредиту податкових періодів, що
передували попередньому періоду, та у
яких сформувалися суми, що підлягали
відшкодуванню в наступному
податковому періоді, але не заявлялися
до відшкодування у наступних
податкових періодах, за якими вони
виникли.

Відтак, Закон № 168/97-ВР не обмежує право
платника податку заявити до повернення
суму бюджетного відшкодування
часовими межами певного податкового
періоду, та не ставить право платника
податку на отримання податкової вигоди
в залежність від того, в якому звітному
податковому періоді у платника виникло
право на податковий кредит у розмірі
суми бюджетної заборгованості. А тому,
відмова платникові у бюджетному
відшкодуванні лише на тій підставі, що
таке відшкодування не було заявлене у
наступних податкових періодах, за
якими вони виникли, є незаконною.

За таких обставин, суди дійшли вірного
висновку щодо наявності підстав для
задоволення позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень
судами попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові Державної податкової служби
залишити без задоволення.

Ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.05.2012 року
та постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 04.01.2012 року
по справі №2а-9398/11/137 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.

Ухвала складена у повному обсязі 25.04.2014
р.