Справа № 2а-13981/10/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
м. Київ К/9991/6211/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю "Компанія
"ЛІТАС" на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01.11.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25.01.2011 по справі № 2а-13981/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "ЛІТАС"

до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції про визнання бездіяльності
протиправною та визнання податкових
декларацій з податку на додану
вартість за червень та липень 2010 року
податковою звітністю з дати подання та
внесення їх до бази даних.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного адміністративного суду, у
позові відмовлено, оскільки позивачем
не надано суду належних доказів
неприйняття чи невизнання податковою
інспекцією звітності Товариства.

Не погодившись із судовими рішеннями,
Товариство касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та направити справу на новий
розгляд.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач 20.08.2010 через
поштове відділення № 49 на адресу
Державної податкової інспекції
направив декларації з податку на
додану вартість (далі - ПДВ) червень та
липень 2010 року, що також
підтверджується відповідною
квитанцією (а.с. 31).

Також судами встановлено, що доказів
неприйняття або відмови у прийнятті
податковою інспекцією направлених
податкових декларацій позивачем не
надано.

Згідно з п. 1.11 ст. 1 Закону України від
21.12.2000 № 2181-ІІІ "Про порядок погашення
зобов'язання платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" (надалі - Закон № 2181-ІІІ)
податкова декларація - документ, що
подається платником податків до
контролюючого органу у строки,
встановлені законодавством, на
підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податку,
збору (обов'язкового платежу).

Відповідно до абзацу першого пп. 4.1.2 п.
4.1 ст. 4 Закону № 2181-ІІІ прийняття
податкової декларації є обов'язком
контролюючого органу. Податкова
декларація приймається без
попередньої перевірки зазначених у ній
показників через канцелярію, чий
статус визначається відповідним
нормативно-правовим актом. Відмова
службової (посадової) особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин або висування нею будь-яких
передумов щодо такого прийняття
(включаючи зміну показників такої
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється та розцінюється як
перевищення службових повноважень
такою особою, що тягне за собою її
дисциплінарну та матеріальну
відповідальність у порядку,
визначеному законом.

За змістом абз. 2 пп. 4.1.2 п. 4.2 ст 4 Закону
№ 2181-ІІІ, передбачено якщо службова
(посадова) особа контролюючого органу
порушує норми абзацу першого цього
підпункту, платник податків
зобов'язаний до закінчення граничного
строку подання декларації надіслати
таку декларацію поштою з описом
вкладеного та повідомленням про
вручення, до якої долучається заява на
ім'я керівника відповідного
контролюючого органу, складена у
довільній формі, із зазначенням
прізвища службової (посадової) особи,
яка відмовилася прийняти декларацію,
та/або із зазначенням дати такої
відмови. При цьому декларація
вважається поданою в момент її
вручення пошті, а граничний
десятиденний строк, встановлений для
поштових відправлень підпунктом 4.1.7, не
застосовується.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Таким чином, враховуючи, що позивачем
не надано суду обґрунтованих доказів
щодо відмови податкового органу у
прийнятті податкових декларацій з ПДВ
за червень, липень 2010 року та доказів
звернення із заявою до податкової
інспекції щодо відмови у прийнятті
декларації, як того вимагає Закон №
2181-ІІІ, колегія суддів погоджується з
обґрунтованими висновками судів
попередніх інстанцій про відмову у
задоволенні позовних вимог Товариства.

За таких обставин переглянуті судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій у справі відповідають
приписам чинного законодавства, а
доводи касаційної скарги визнаються
непереконливими.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"ЛІТАС" відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 01.11.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.01.2011 у
справі № 2а-13981/10/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко