Справа № 802/3709/13-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 квітня 2014 р.
Справа № 802/3709/13-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Віятик Наталії Володимирівни,

секретаря судового засідання:
Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача:
Олійник Р.О., Олійник Ю.Ю.

відповідача:
Нестерук Н.І., Кочут О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінницький комбінат
хлібопродуктів №2"

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
товариство з обмеженою
відповідальністю «Вінницький комбінат
хлібопродуктів №2» (далі - ТОВ
«Вінницький комбінат хлібопродуктів
№2») з адміністративним позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - Вінницька ОДПІ) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за
результатами планової виїзної
перевірки ТОВ «Вінницький комбінат
хлібопродуктів №2» з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 р. по
31.03.2012 р. відповідачем складено акт
№1643/22/34325039 від 30.07.2012 р., яким
встановлено порушення, які полягають у
тому, що:

- всупереч п.п. 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України
підприємством було відображено в рядку
05.1 «Собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг)» Декларації транспортні
послуги як складову
загально-виробничих витрат;

- всупереч п.п. 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України
підприємством було завищено показники
відображені в рядку 06.2
«Адміністративні витрати» Декларації
на суму транспортних послуг, як
складової загально-виробничих витрат;

- всупереч п.п. 138.10.3 ст. 138
Податкового кодексу України
підприємством завищено показники,
відображені в рядку 06.3 «Витрати на
збут» Декларації на суму транспортних
послуг як складової
загально-виробничих витрат.

На підставі вищевказаного акту
перевірки Вінницькою ОДПІ винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 21 серпня 2012 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств приватної
форми власності у розмірі 517993,00 грн.

Позивач вважає, що зазначене податкове
повідомлення-рішення прийняте з
порушенням норм податкового
законодавства, ним неправомірно
завищено податкове зобов'язання
позивача, а, відтак, воно є протиправним
та підлягає скасуванню.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та,
посилаючись на обставини викладені у
позовній заяві та пояснення надані в
судовому засіданні, просив
адміністративний позов задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, пояснивши суду, що
встановлені перевіркою порушення
податкового законодавства в дійсності
мали місце.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані сторонами докази, суд
з'ясував наступне.

ТОВ «Вінницький комбінат
хлібопродуктів №2» затверджено
Загальними зборами Учасників ТОВ
«Вінницький комбінат хлібопродуктів
№2» та зареєстровано Вінницькою
районною державною адміністрацією
Вінницької області від 17.08.2006 р.

Вінницькою районною державною
адміністрацією від 27.11.2006 р. за
№1000566 зареєстровано нову
редакцію Статуту ТОВ «Вінницький
комбінат хлібопродуктів №2»,
затвердженого Загальними зборами
Учасників.

В період з 11.06.2012 р. по 23.07.2011 р.
посадовими особами Вінницької ОДПІ
проведено планову виїзну перевірку ТОВ
«Вінницький комбінат хлібопродуктів
№2» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2010 р. по
31.03.2012 р.

В ході проведеної перевірки
перевіряючими встановлено, що ТОВ
«Вінницький комбінат хлібопродуктів
№2» вчинено наступні порушення:

- п.п. 139.1.9 ст. 139 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі
змінами та доповненнями, в результаті
чого занижено податок на прибуток в
періоді, що перевірявся на загальну
суму 517933 грн., у тому числі: за 3-й
квартал 2011 року в сумі - 275140 грн., за 4
квартал 2011 року в сумі 242793 грн.;

- п.п. 4.2.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України
від 22.05.2003 р. №889-IV «Про податок з
доходів фізичних осіб» (із змінами та
доповненнями) в результаті чого
перевіркою донараховано податку на
доходи фізичних осіб в сумі 1425 грн.;

- ст. 3 п. 1, 2 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування і
послуг» від 01.06.2000 р. №1776-ІІІ (із змінами
та доповненнями). ТОВ «Вінницький
комбінат хлібопродуктів №2» проводило
розрахункові операції через
зареєстрований, опломбований у
встановленому порядку та проведений у
фіскальний режим роботи реєстратор
розрахункових операцій без
роздрукування розрахункових
документів встановленої форми.

За результатами проведеної перевірки
податковий орган прийшов до висновку,
що позивачем в перевіряємий період
було завищено валові витрати в сумі
-2252145 грн., а саме: завищення
задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку 05.1
Декларації «Собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг)» на 623821 грн., в тому числі
за З квартал 2011 року в сумі 276690 грн., за 4
квартал 2011 року в сумі 347131 грн.;
завищення задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку 06.2
Декларації «Адміністративні витрати»
на 691148 грн., в тому числі за 3 квартал 2011
року в сумі 334836 грн., за 4 квартал 2011 року
в сумі 356312 грн.; завищення
задекларованих суб'єктом
господарювання показників у рядку 06.3
Декларації «Витрати на збут» на 937176
грн., в тому числі за 3 квартал 2011 року в
сумі 584735 грн., за 4 квартал 2011 року в сумі
352441 грн.

Результати проведеної перевірки
оформлено актом перевірки №1643/22/34325039
від 30.07.2012 р. (т. 1 а. с. 22-66),

Висновки проведеної перевірки знайшли
своє відображення у прийнятому
податковому повідомленні-рішенні
№ від 21.08.2012 р., яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств приватної
форми власності у розмірі 517993,00 грн. (т. 1
а. с. 105)

Зазначене податкове
повідомлення-рішення позивач вважає
протиправними, в зв'язку з чим
звернувся до суду з адміністративний
позовом про його скасування.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог та наявних у справі доказів, суд
виходить з наступного.

Відповідно до п. 134.1 статті 134
Податкового кодексу України № 2755-VІ від
02.12.2010 р. (далі - ПК України), об'єктом
оподаткування податком на прибуток
підприємства є: прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду на
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду (пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134 ПК
України); дохід (прибуток) нерезидента
із джерелом походження з України, що
підлягає оподаткуванню в порядку і за
ставками, визначеними статтею 160 ПК
України.

Згідно із пп. 14.1.56 п. 14.1 статті 14 ПК
України, доходи - це загальна сума
доходу платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній формі
як на території України, її
континентальному шельфі у виключній
(морській) економічній зоні, так і за їх
межами.

Доходи, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, включаються до
доходів звітного періоду за датою,
визначеною відповідно до статті 137 ПК
України, на підставі документів,
зазначених у п. 135.2 статті 135 ПК України,
та складаються з (п.135.1 статті 135 ПК
України): доходу від операційної
діяльності, який визначається
відповідно до п. 135.4 статті 135 ПК
України; інших доходів, які
визначаються відповідно до п. 135.5
статті 135 ПК України, за винятком
доходів, визначених у п. 135.3 статті 135 та
у статті 136 ПК України.

Відповідно до пп. 14.1.27 п.14.1 статті 14 ПК
України, витратами визнається сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пункт 138.1 статті 138 ПК України визначає
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, а
саме, такі витрати складаються із:
витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з п. 138.4, п.138.6-п.138.9,
пп.138.10.2-пп.138.10.4 п.138.10, п.138.11 статті 138 ПК
України; інших витрат, визначених
згідно з п.138.5, пп.138.10.5 і пп.138.10.6 п.138.10,
п.138.11, п.138.12 статті 138, п.140.1 статті 140 і
статтею 141 ПК України; крім витрат,
визначених у п. 138.3 статті 138 та у статті
139 ПК України.

Відповідно до пп.138.1.1 п.138.1 статті 138 ПК
України, витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням п.138.2, п.138.11
статті 138, п.140.2 -п. 140.5 статті 140, статті 142
і статті 143 та інших статей ПК України,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II ПК
України (п. 138.2 статті 138 ПК України).

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

У цілях розділу III ПК України суми,
відображені у складі витрат платника
податку, у тому числі в частині
амортизації необоротних активів, не
підлягають повторному включенню до
складу його витрат (п. 138.3 статті 138 ПК
України).

Витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, визнаються витратами
того звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг (п. 138.4
статті 138 ПК України).

Визначення поняття «собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг» для цілей розділу III ПК
України наведено в пп.14.1.228 п.14.1 статті 14
ПК України, згідно якого собівартість
реалізованих товарів, робіт, послуг - це
витрати, що прямо пов'язані з
виробництвом та/або придбанням
реалізованих протягом звітного
податкового періоду товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, які визначаються
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку, що
застосовуються в частині, яка не
суперечить положенням розділу III ПК
України.

У пп.135.5.1 п.138.5 статті 138 ПК України
передбачено, що інші витрати
визнаються витратами того звітного
періоду, в якому вони були здійснені,
згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку, з урахуванням
наступного: датою здійснення витрат,
нарахованих платником податку у
вигляді сум податків та зборів,
вважається останній день звітного
податкового періоду, за який
проводиться нарахування податкового
зобов'язання з податку та збору.

Згідно пп.139.1.3 п.139.1 статті 139 ПК України,
суми попередньої (авансової) оплати
товарів не включаються до складу
витрат.

До витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються, зокрема, інші витрати, а
саме: загальновиробничі витрати, до
яких належать витрати на управління
виробництвом; амортизація основних
засобів та нематеріальних активів
загальновиробничого (цехового,
дільничного, лінійного) призначення;
витрати на утримання, експлуатацію та
ремонт, страхування, оперативну оренду
основних засобів, інших необоротних
активів загальновиробничого
призначення і т. д. (пп.138.10.1 п.138.10 статті
138 ПК України); адміністративні витрати,
спрямовані на обслуговування та
управління підприємством, до яких
включають загальні корпоративні
витрати, в тому числі організаційні
витрати, витрати на проведення річних
та інших зборів органів управління,
представницькі витрати; витрати на
службові відрядження й утримання
апарату управління підприємством та
іншого загальногосподарського
персоналу; витрати на утримання
основних засобів, інших необоротних
матеріальних активів
загальногосподарського використання;
винагороди за консультаційні,
інформаційні, аудиторські та інші
послуги, що отримує платник податку для
забезпечення господарської діяльності
тощо (пп.138.10.2 п.138.10 статті 138 ПК України);
витрати на збут, які включають витрати,
пов'язані з реалізацією товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, до
яких належать витрати на пакувальні
матеріали для затарювання товарів на
складах готової продукції; витрати на
ремонт тари; оплата праці та комісійні
винагороди продавцям, торговим агентам
та працівникам підрозділів, що
забезпечують збут; витрати на рекламу
та дослідження ринку (маркетинг), на
передпродажну підготовку товарів;
витрати на відрядження працівників,
зайнятих збутом тощо (пп.138.10.3 п.138.10
статті 138 ПК України); інші операційні
витрати, до яких належать витрати за
операціями в іноземній валюті, втрати
від курсової різниці, визначені
відповідно до статті 153 ПК України;
амортизація наданих в оперативну
оренду необоротних активів; суми
нарахованих податків та зборів,
установлених ПК України (крім тих, що не
визначені в переліку податків та
зборів, встановлених ПК України),
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування;
витрати на інформаційне забезпечення
господарської діяльності платника
податку, в тому числі з питань
законодавства, на придбання
літератури, оплату інтернет-послуг і
передплату спеціалізованих
періодичних видань тощо (пп.138.10.4 п.138.10
ст. 138 ПК України; фінансові витрати, до
яких належать витрати на нарахування
процентів та інші витрати підприємства
в межах норм, встановлених ПК України,
пов'язані із запозиченнями (крім
фінансових витрат, які включені до
собівартості кваліфікаційних активів
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку (пп.138.10.5 п.138.10
статті 138 ПК України); інші витрати
звичайної діяльності (крім фінансових
витрат), не пов'язані безпосередньо з
виробництвом та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, до яких, зокрема, належать суми
коштів або вартість товарів, виконаних
робіт, наданих послуг, добровільно
перераховані (передані) протягом
звітного року до державного бюджету
або бюджетів місцевого самоврядування,
до неприбуткових організацій,
визначених у статті 157 ПК України
розмірі, що не перевищує 4%
оподатковуваного прибутку
попереднього звітного року (пп.138.10.6
п.138.10 статті 138 ПК України).

Крім того, до складу інших витрат
включаються також витрати, зазначені у
п.138.11 і п.138.12 статті 138 ПК України, а
саме: суми витрат, не враховані в
минулих податкових періодах через
помилки та виявлені у звітному
податковому періоді в розрахунку
податкового зобов'язання; інші витрати
господарської діяльності, для яких
розділ III ПК України прямо не
встановлює обмежень щодо віднесення до
складу витрат.

Також, у розділі III ПК України міститься
перелік витрат, що не враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування.

Податковою базою для цілей розділу III
ПК України визнається грошове
вираження прибутку як об'єкта
оподаткування, визначеного згідно із
статтею 134 ПК України, з урахуванням
положень статті 135 - статті 137 та статті
138 - статті 143 ПК України (п. 149.1 статті 149
ПК України).

Пунктом 152.1 статті 152 ПК України
встановлено, що податок на прибуток
нараховується платником самостійно за
ставкою, визначеною 1.151.1 статті 151 ПК
України, від податкової бази,
визначеної згідно зі статтею 149 ПК
України.

Доходи і витрати нараховуються з
моменту їх виникнення згідно з
правилами, встановленими розділом III ПК
України, незалежно від дати
надходження або сплати коштів, якщо
інше не встановлено розділом III ПК
України.

Базовим звітним податковим періодом
для обчислення та сплати податку на
прибуток у ПК України визначений
календарний квартал. Ведення
податкового обліку здійснюється
наростаючим підсумком.

У зв'язку з тим, що розділ III ПК України
«Податок на прибуток підприємств»
набрав чинності з 01.04.2011 р., відповідно
до п. 2 підрозділу 4 розділу XX ПК України
у 2011 році платники податку на прибуток
давали декларацію з цього податку за
такі звітні податкові періоди: II
квартал, II і III квартали та II - ІV
квартали 2011р.

Відповідно до п.46.2 статті 46 ПК України,
платники податку на прибуток подають
разом з відповідною податковою
декларацією квартальну річну
фінансову звітність (крім малих
підприємств) у порядку, передбаченому
для подання податкової декларації.

Сплата податку здійснюється у строки,
визначені п.57.1 статті 57 ПК України,
тобто протягом 10 календарних днів, що
настають за останнім днем відповідного
граничного строку для подання
податкової декларації.

Починаючи з 01.04.2011р., ставку податку на
прибуток зменшено і з цієї дати, тобто,
за підсумками II кварталу, платники
цього податку при обчисленні
застосовуватимуть ставку 23%.

Абзацом 5 п.1 розділу XIX «Прикінцеві
положення» ПК України встановлено, що
розділ III «Податок на прибуток
підприємств» набирає чинності з
01.04.2011р.

Як вже зазначалось раніше, згідно п.2
підрозділу 4 розділу XX «Перехідні
положення» ПК України платники податку
на прибуток у 2011р. складають
наростаючим підсумком та подають
декларацію з податку на прибуток за
такі звітні податкові періоди: II
квартал, II - III квартали, II -ІV квартали.

Податкові декларації подаються за
календарний квартал протягом 40
календарних днів, що настають за
останнім календарним днем звітного
кварталу.

Згідно з абзацом першим п.44.2 ст.44 ПК
України «для обрахунку об'єкта
оподаткування платник податку на
прибуток використовує дані
бухгалтерського обліку щодо доходів та
витрат з врахуванням положень цього
Кодексу».

За нормами Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 року
№996-ХІV, бухгалтерський та податковий
облік базується на даних первинних
документів, які підтверджують
здійснення господарських операцій.

Згідно визначення, яке наведено у
статті 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

В статті 9 даного Закону зазначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні документи для надання їм
юридичної сили і доказовості повинні
мати такі обов'язкові реквізити: назву
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назву документа
(форми), код форми, дату і місце
складання; зміст господарської
операції, вимірювачі господарської
операції (у натуральному і вартісному
виразі), посади, прізвища і підписи
осіб, відповідальних за дозвіл та
здійснення господарської операції і
складання первинного документа.

Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

В ході розгляду справи представником
позивача було заявлено клопотання про
призначення судово - економічної
експертизи, яке було задоволено судом.

Ухвалою від 16.10.2013 року судом
призначено у даній справі
судово-економічну експертизу,
проведення якої доручено Вінницькому
відділенню Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз (т. 22 а.с.82-83 ).

За результатами проведення
економічної експертизи суду було
надано висновок експерта №2018/13-21 від
28.03.2014 р. ( т. 22 а. с. 110-146).

Судом при дослідженні наданих
позивачем та долучених до матеріалів
справи первинних документів
встановлено та підтверджується
висновком експерта, що за результатами
дослідження журналів-ордерів, аналізів
по рахунках 631 «Розрахунки з
постачальниками», 90 «Собівартість
реалізованої продукції, товарів та
послуг», 91 «Загальновиробничі
витрати», 93 «Витрати на збут», 92
«Адміністративні витрати»
обігово-сальдових відомостей та
первинних документів (в тому числі:
актів, накладних, товарно-транспортних
накладних, виписок банку, звітів про
використання коштів, виданих на
відрядження або під звіт, квитанцій,
чеків, відомостей) ТОВ «Вінницький
комбінат хлібопродуктів №2»
відображено в бухгалтерському обліку
за період з 01.07.2011 р. по 01.01.2012 р.
загальновиробничі витрати з кредиту
рахунку 631 «Розрахунки з
постачальниками» на суму 5571085,98 грн., в
тому числі за 3 квартал 2011 р. в сумі
2728530,77 грн та за 4 квартал в сумі 2842555,21
грн., що не відповідає даним зазначеним
на сторінках 10, 11, 12 акту перевірки
№1643/22/34325039 від 30.07.2012 року (т. 1 а. с. 31-33).

Також, висновком експерта
підтверджується, що висновки акту
№1643/22/34325039 від 30.07.2012 року щодо
порушення позивачем п.п.139.1.9 ст. 139 ПК
України документально не
підтверджуються.

Суд приймає до уваги зазначений
висновок експерта, оскільки висновки
експертизи узгоджуються з фактичними
даними, встановленими судом в ході
дослідження наданої позивачем і
представниками відповідача та
долученої до матеріалів справи
первинної та іншої бухгалтерської
документації.

Суд зауважує, що за результатами
дослідження аналізів по рахунку 201
«Сировина» з первинними документами до
них, собівартість запасів ТОВ
«Вінницький комбінат хлібопродуктів
№2» формується у відповідності до
вимог п. 9 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 9 «Запаси» по
кожному виду запасів.

В процесі використання запасів в
бухгалтерському обліку ТОВ
«Вінницький комбінат хлібопродуктів
№2» застосовується затверджений п.п.
2.3.4 п. 2.3 Наказу про облікову політику та
організацію бухгалтерського обліку №1
від 04.01.2011 р. (т. 21 а. с. 240-241) метод
середньозваженої собівартості оцінки
вибуття запасів.

Згідно п. 18 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 9 «Запаси»,
оцінка за середньозваженою
собівартістю проводиться щодо кожної
одиниці запасів діленням сумарної
вартості залишку таких запасів на
початок звітного місяця і вартості
одержаних у звітному місяці запасів на
сумарну кількість запасів на початок
звітного місяця і одержаних у звітному
місяці запасів.

В матеріалах справи містяться
помісячні калькуляції виробничої
собівартості сировини по кожному виду
та класу. В складі витрат визначено
транспортні послуги. Калькуляції
підписані виконавцями та затверджені
директором ТОВ «Вінницький комбінат
хлібопродуктів №2» (т. 1 а. с. 146-250).

Відповідаючи на поставлені судом
запитання, експерт в підсумках
приходить до наступного. Висновки акта
перевірки щодо порушення п.п. 139.1.9 ст. 139
ПК України в результаті чого
встановлено заниження податку на
прибуток в періоді, що перевірявся, на
загальну суму 517933 грн., у тому числі: за
3-й квартал 2011 р. в сумі - 275140 грн., за 4-й
квартал 2011 р. в сумі - 242793 грн.
документально не підтверджуються.
Висновки акта перевірки щодо
віднесення ТОВ «Вінницький комбінат
хлібопродуктів №2» транспортних
послуг до складу загально-виробничих
витрат в загальній сумі 623821 грн., а не до
складу собівартості придбаної
сировини документально не
підтверджується. Висновки акта
перевірки щодо віднесення ТОВ
«Вінницький комбінат хлібопродуктів
№2» транспортних послуг до складу
адміністративних витрат як складової
загально-виробничих витрат в загальній
сумі 691148,00 грн., а не до складу
собівартості придбаної сировини
документально не підтверджується.
Висновки акта перевірки щодо
віднесення ТОВ «Вінницький комбінат
хлібопродуктів №2» транспортних
послуг до витрат на збут як складової
загально-виробничих витрат в загальній
сумі 937176,00 грн., а не до складу
собівартості придбаної сировини
документально не підтверджується (т. 22
зворотній бік а. с. 125, а. с. 126).

Таким чином, здійснивши системний
аналіз діючого на момент виникнення
спірних правовідносин законодавства
та наданих у справу доказів, суд
приходить до висновку, що висновок Акту
№1643/22/34325039 від 30.07.2012 року про
порушення позивачем ст. 138 ПК України є
безпідставним та суперечить нормам
закону, а тому податкове
повідомлення-рішення № від 21
серпня 2012 року є протиправним та
підлягає скасуванню.

В силу ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд також бере до уваги, що згідно з ч. 3
ст. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд зауважує, що представником
відповідача не надано суду належних
доказів, які б свідчили про наявність
виявлених та зафіксованих у
відповідному акті порушень чинного
законодавства України та, як наслідок,
про правомірність збільшення
податкового зобов'язання позивача з
податку на додану вартість та податку
на прибуток.

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги
є обґрунтованими, відповідають дійсним
обставинам, встановленим у справі,
підтверджуються належними,
достовірними та допустимими доказами,
дослідженими у судовому засіданні за
участю присутніх учасників процесу, а
тому підлягають задоволенню з
розподілом судових витрат відповідно
до ст. 94 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. В зв'язку з
наведеним, суд стягує на користь
позивача з Державного бюджету України
документально підтверджені понесені
судові витрати, а саме: судовий збір в
сумі 2294,00 грн. ( т. 1 а. с. 2 ) та вартість
експертних послуг в сумі 7360,00 грн. (т. 22
а. с. 86).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № від 21.08.2012 року.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Вінницький комбінат хлібопродуктів
№2" судові витрати в розмірі 9 654 грн.
(дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят чотири
грн. 00 коп.) шляхом його безспірного
списання органом Державної
казначейської служби України із
рахунку Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Віятик Наталія
Володимирівна