Справа № 161/21810/13-а
Суддя: Плахтій І. Б.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/88/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області в
складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

при секретарі - Селюкові Р.В.,

з участю представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
головного державного інспектора праці
територіальної Державної інспекції з
питань праці у Волинській області
Коптюк Ілони Вікторівни про скасування
постанови про накладення
адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся
від імені ОСОБА_2 в суд з
адміністративним позовом до головного
державного інспектора праці
територіальної Державної інспекції з
питань праці у Волинській області
Коптюк Ілони Вікторівни про скасування
постанови про накладення
адміністративного стягнення. Позовні
вимоги обґрунтовує тим, що постановою
відповідача від 06 грудня 2013 року ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 188-6 КУпАП та
накладено адміністративне стягнення у
виді штрафу в розмірі 855 грн. А саме,
позивача було притягнуто до
відповідальності за невиконання
припису, яким позивача було зобов'язано
виконати вимоги ст.49-2 КЗпП України щодо
порядку вивільнення працівників. Дану
постанову вважає незаконною, оскільки
вона винесена з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
не було повно з'ясовано усі фактичні
обставини. А тому, просить суд
скасувати постанову №03-01-23/0071 від 06
грудня 2013 року.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 вимоги позову
підтримав з викладених у позовній
заяві підстав. Покликався на те, що
проведеною інспекцією праці
перевіркою було встановлено, що в
зв'язку з наступним скороченням
штатних одиниць не був під розписку
повідомлений про наступне вивільнення
інженер ОСОБА_4 Вимога припису була
виконана, ОСОБА_4 був повідомлений про
наступне вивільнення працівників усно.

Представник відповідача Киричук Н.М. в
судовому засіданні позов не визнала.
Суду пояснила, що під час повторної
перевірки, яка була проведена 27.11.2013
року щодо дотримання процедури
вивільнення працівників та виконання
вимог припису №03-01-23/0818-0744 від 09.10.2013
року не було представлено жодного
документу про попередження про
наступне вивільнення інженера І
категорії групи оперативного контролю
за використанням паливно-енергетичних
ресурсів ОСОБА_4 А тому, вважає
оскаржувану постанову правомірною.
Просила в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази суд
приходить до висновку, що позов до
задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що на підставі
проведеної перевірки ДКП «Луцьктепло»
09.10.2013 року було винесено припис №
03-01-23/0818-0744, яким встановлено, що під час
перевірки було надане одне
попередження про майбутнє вивільнення
з 01.11.2013 року інженерів І категорії
групи оперативного контролю за
використанням ПЕР ОСОБА_6, ОСОБА_4,
інженер І категорії, цієї ж служби, про
майбутнє вивільнення не був
попереджений, чим порушено ст.49-2 КЗпП
України. А тому, було приписано
виконати вимоги ст.49-2 КЗпП України щодо
порядку вивільнення працівників
(а.с.19-20). У строк до 09.11.2013 року
зобов'язано про письмове інформування
про виконання вимог припису. З приписом
директор ДКП «Луцьктепло» був
ознайомлений і його не оскаржував.

Відповідно до ч.1 ст.49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

Хоча стаття закону, не деталізує
процедуру попередження, однак, для
виключення спору про те, попереджався
працівник про звільнення чи ні,
працівників при звільненні слід
попереджати письмово під розписку.

08.11.2013 року в.о. директора ДКП
«Луцьктепло» було направлено
Територіальній Державній інспекції з
питань праці у Волинській області
повідомлення на припис, в якому
стверджувалося про оформлене наказом
письмове попередження про наступне
вивільнення інженера І категорії
ОСОБА_6, якого було звільнено. Вважають,
що вимоги ст.49-2 КЗпП України щодо
порядку вивільнення працівників було
дотримано повністю.

Разом з тим, в повідомленні не йшлося
про те, що про наступне вивільнення
належним чином був також попереджений
інженер І категорії ОСОБА_4, про що
йшлося в приписі.

Тобто, вимоги припису щодо
попередження про наступне вивільнення
інженера І категорії ОСОБА_4 не були
виконані.

Відповідно до ст.188-6 КУпАП невиконання
законних вимог посадових осіб
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
нагляду та контролю за додержанням
законодавства про працю, щодо усунення
порушень законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування або створення
перешкод для діяльності цього органу -
тягне за собою накладення штрафу на
посадових осіб від п'ятдесяти до ста
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Під час повторної перевірки ДКП
«Луцьктепло» було встановлено не
виконання вимог п.1 припису щодо
дотримання процедури вивільнення
працівників. А саме, не представлено
жодного документа про попередження про
наступне вивільнення інженера І
категорії групи оперативного контролю
за використанням паливно-енергетичних
ресурсів та у зв'язку з чим при
вивільненні працівника не враховане
переважне право на залишення на роботі.
27.11.2013 року було складено протокол про
адміністративне правопорушення
відносно директора ДКП «Луцьктепло»
ОСОБА_2 (а.с.32), з яким позивач був не
згідний. Протокол відповідає вимогам
ст. ст.254, 256 КУпАП України.

Постановою головного державного
інспектора праці Коптюк І.В. №03-01-23/0071
від 06 грудня 2013 року ОСОБА_2 визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 188-6
КУпАП та накладено адміністративне
стягнення у виді штрафу в розмірі 855
грн.

Згідно ч. 2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 цієї ж статті кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається.

У відповідності до ст.69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Стороною позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження доводів позову щодо
виконання припису в частині
повідомлення ОСОБА_4 про наступне
вивільнення, правомірність
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
невиконання вимог припису не
спростована. А тому, суд вважає, що
оскаржувана постанова прийнята у
відповідності з вимогами закону, і
підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 10, 11, 70, 71, 159, 160, 163, 171-2
КАС України, на підставі ст. 49-2 КЗпП
України, ст.188-6 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до головного державного
інспектора праці територіальної
Державної інспекції з питань праці у
Волинській області Коптюк Ілони
Вікторівни про скасування постанови
про накладення адміністративного
стягнення -- відмовити.

Постанова остаточна та оскарженню не
підлягає.

Суддя Луцького міськрайонного суду
І.Б.
Плахтій