Справа № 813/2680/14
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/2680/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого-судді
секретар судових засідань
з участю представників:
від позивача - Тютько А.Б., Стефанишин
від відповідача - Дорош А.Б.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю фірми (надалі ТзОВ
фірма) «Юнітек» до Державної
податкової інспекції (надалі ДПІ) у
Жовківському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

в с т а н о в и в :

ТзОВ фірма «Юнітек» звернулося в суд з
позовом до ДПІ у Жовківському районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
09.01.2014 року за №, прийняте на
підставі акта перевірки від 11.10.2013 року
за №165/22-10/22356163.

Позивач в позовній заяві
зазначає, що первинні бухгалтерські
документи, які надавались під час
перевірки та ті які наявні в матеріалах
справи підтверджують реалізацію
овочів та фруктів, а тому висновки
викладені в акті перевірки ґрунтуються
на припущеннях. Також, позивач вважає,
що висновки контролюючого органу про
включення до адміністративних витрат
витрат з послуг оренди не
підтверджуються первинними
документами. Не може погодитись
позивач з твердженнями перевіряючи про
не підтвердження реальності
господарських операцій з надання
комплексу послуг з реалізації свіжих
овочів і фруктів, оскільки такі
підтверджуються первинними
документами. Крім того, позивач звертає
увагу суду на те, що контролюючим
органом було порушено строки
визначення сум грошових зобов'язань за
І-ІІІ квартал 2010 року. Також, мотивами
позовної заяви є і інші спростування
порушень, які стосуються оподаткування
доходів нерезидентів, залишку
від'ємного значення та податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, збільшення приросту
балансової вартості запасів.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
викладених міркувань, просять позов
задовольнити.

В запереченні на позовну заяву
відповідач зазначає, що з аналізу
первинних документів не можна прийти
до висновку про реалізацію овочів та
фруктів кінцевим споживачам. Також,
контролюючий орган не може вважати
реальними господарські операції між
позивачем та його контрагентом
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5,
оскільки в останнього не було
можливості здійснити такі операції з
врахуванням відсутності найманої
праці, реальності в часі, відсутності
технічних можливостей, відсутності
складських приміщень. Крім того,
відповідач вважає, що позивачем
протиправно віднесено до витрат
витрати на придбання електричні
освітлювальні прилади в розмірі 140779
грн. 52 коп., оскільки такі є основними
засобами, а тому їх вартість слід було
поступово відображати у складі витрат
(в частині амортизаційних відрахувань).
Невірним вважає відповідач і
віднесення до складу витрат за І
квартал 2011 року 8015 грн. 00 коп. на
поліпшення основних фондів. У зв'язку з
відсутністю первинних документів під
час перевірки, відповідач вважає
правильним висновки про завищення
витрат собівартості придбаних та
реалізованих товарів (робіт, послуг) на
суму 348447 грн. 37 коп. Також, відповідач
зазначає, що позивачем без достатніх на
те правових підстав включено до
адміністративних витрат вартість
оренди по отриманих послугах від
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи платника єдиного
податку. Невірним, на думку
контролюючого органу є відображення
собівартості проданих основних
засобів лише у витратах у розмірі 40358
грн. 33 коп. Крім того, відповідач
вважає, правильними висновки щодо
завищення витрат на суму 113950 грн. 60 коп.
у І кварталі 2010 року.

Представник відповідача дав
аналогічні пояснення, просить в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
дослідивши надані докази, суд даючи
правову оцінку спірним
правовідносинам виходив з наступного.

За результатами планової виїзної
перевірки ТЗОВ «Юнітек» з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 року по
31.12.2012 року контролюючим органом
складено акт від 11.10.2013 року за
№165/22-10/22356163 та прийнято, зокрема,
податкове повідомлення-рішення від
01.11.2013 року за №, яким збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств в
розмірі 10260789 грн. 30 коп., в тому числі за
основним платежем 8196482 грн. 04 коп. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 2020307 грн. 26 коп.

За результатами адміністративного
оскарження рішенням від 09.01.2014 року за
№181/10/10-8005/18 Головного управлінням
Міндоходів у Львівській області
згадане податкове повідомлення
рішення було скасовано в частині 3530445
грн. 39 коп. - основного платежу та 883121
грн. 35 коп. застосованої штрафної
(фінансової) санкції.

В результаті часткового скасування
згаданого податкового
повідомлення-рішення платнику
податків було надіслано податкове
повідомлення-рішення від 09.01.2014 року за
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств в
розмірі 5803222 грн. 56 коп., в тому числі за
основним платежем 4666036 грн. 65 коп. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 1137185 грн. 91 коп.

Дане податкове повідомлення-рішення
оскаржується платником податків.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд врахував наступні
обставини справи та норми чинного
законодавства.

Щодо зайвого віднесення до складу
валового доходу доходів від продажу
свіжих фруктів та овочів на загальну
суму 18034092 грн. 00 коп. за І-ІІІ квартали
2010 року.

В акті перевірки зазначено, що оскільки
факту відвантаження (овочів та фруктів
на фізичних осіб (кінцевого споживача)
у м.Києві не відбувалось, а відтак кошти
які надійшли від не ідентифікованих
осіб як оплата за реалізований товар є
безповоротною фінансовою допомогою.

При цьому, відповідач посилається на
підп.1.22.1 п.1.22 ст.1, підп.4.1.1, підп.4.1.6 п.4.1
ст.4, Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в редакції
чинній на час вчинення порушень.

Так, у відповідності до положень
підп.4.1.1 п.4.1 ст.4 згаданого Закону,
валовий доход включає загальні доходи
від продажу товарів (робіт, послуг), у
тому числі допоміжних та обслуговуючих
виробництв, що не мають статусу
юридичної особи, а також доходи від
продажу цінних паперів, деривативів,
іпотечних сертифікатів участі,
іпотечних сертифікатів з фіксованою
дохідністю, сертифікатів фондів
операцій з нерухомістю (за винятком
операцій з їх первинного випуску
(розміщення), операцій з їх кінцевого
погашення (ліквідації) та операцій з
консолідованим іпотечним боргом
відповідно до закону).

Підпунктом 4.1.6 цього ж пункту
передбачено, що валовий доход включає
доходи з інших джерел, у тому числі, але
не виключно, у вигляді сум
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
періоді, вартості товарів (робіт,
послуг), безоплатно наданих платнику
податку у звітному періоді, крім їх
надання неприбутковим організаціям
згідно з пунктом 7.11 статті 7 цього
Закону та у межах таких операцій між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи, крім
випадків, визначених у частині
четвертій статті 3 Закону України "Про
списання вартості несплачених обсягів
природного газу".

Згідно з підп.1.22.1 п.1.22 ст.1 цього ж
Закону, безповоротна фінансова
допомога - це, зокрема, сума
заборгованості платника податку перед
іншою юридичною чи фізичною особою, що
залишилася нестягнутою після
закінчення строку позовної давності.

В матеріалах справи наявні первинні
бухгалтерські документи, які
підтверджують, що ТзОВ «Юнітек»
займалося оптовою торгівлею свіжих
овочів та фруктів ввезених на митну
територію України, постачальниками
фірмами-нерезидентами - «TOMROL Sp.z.o.o»
(Польща) та ООО «МАНУЧЕХР І КО».
Поставка імпортованого товару
здійснювалась на умовах DDU-Київ.

В подальшому реалізація овочів та
фруктів проводилась в м.Києві, в
підтвердження чого позивачем надано
видаткові накладні, банківські виписки
по рахунку, договір про організацію
прийому платежів від фізичних осіб від
04.03.2009 року за №149/26, акти
здачі-прийняття робіт до цього
договору, договір про надання
комплексу послуг з реалізації свіжих
овочів і фруктів від 20.02.2009 року №11/2009,
договір доручення від 05.01.2010 року,
довіреність від 05.01.2010 року за №3/11/2009.

Суд вважає наявні документи первинним
та такими, що підтверджують реалізацію
фруктів та овочів ідентифікованим
фізичним особам.

При цьому, слід зазначити, що
ідентифікація фізичних осіб може бути
проведена на підставі видаткових
накладних; інформації, які міститься у
банківській установі, на підставі
договору про організацію прийому
платежів від фізичних осіб від 04.03.2009
року за №149/26; актів здачі-прийняття
робіт (надання послуг) до договору про
надання комплексу послуг з реалізації
свіжих овочів і фруктів від 20.02.2009 року
№11/2009.

Також, судом не беруться до уваги
міркування в акті перевірки, які
стосуються того, що правочини які
передбачають передоплату повинні
укладатись в письмовій формі, з
врахуванням положень ст.ст.206, 208 ЦК
України, оскільки такий дефект
правочинів між позивачем та фізичними
особами не може беззаперечно
вказувати на відсутність руху активів
між вказаними суб'єктами.

Не можна погодитись також із
твердженнями контролюючого органу,
щодо відсутності можливості у фізичної
особи ОСОБА_5, ОСОБА_7 здійснювати
контроль за реалізацією товару у
м.Києві.

Так, в матеріалах справи наявний наказ
№7 від 02.04.2010 року зі змісту якого
вбачається, що для здійснення контролю
з прибуття вантажних автомобілів та
доставки товару кінцевим споживачам у
м.Київ, було відправлено працівника
ОСОБА_8

Дані обставини контролюючим органом не
досліджувались.

З приводу ОСОБА_5, то такі висновки
відповідача не є обґрунтованими,
оскільки в матеріалах справи наявні
акти здачі-прийняття робіт до договору
про організацію прийому платежів від
фізичних осіб від 04.03.2009 року за №149/26.

При цьому, з врахуванням того, що товар
продавався з вантажних транспортних
засобів, як пояснив представник
позивача, не можуть братись до уваги
посилання відповідача на відсутність
найманої праці, технічних можливостей
для виконання
розвантажувально-навантажувальних
робіт, складських приміщень,
відсутність документів про
навантаження-розвантаження чи
складування.

Твердження відповідача про реальність
часу місця поставки, з врахуванням
того, що згаданий контрагент позивача,
як зазначено в акті перевірки, з
врахуванням аналізу його
господарської діяльності за окремі дні
свідчить про неможливість здійснення
ним одночасно декількох господарських
операцій, не береться судом до уваги з
врахуванням наступного:

по-перше, ці обставини вказують лише на
декілька таких господарських операцій,
що не може ставити під сумнів всі
операції по реалізації овочів та
фруктів фізичним особам;

по-друге, ці обставини не доказані
суб'єктом владних управлінських
функцій належними та допустимими
доказами, як цього вимагає ч.2 ст.71 КАС
України.

З цих самих міркувань не беруться до
уваги міркування контролюючого органу,
які стосуються ОСОБА_7

Відтак, суд вважає, що відповідач у
справі помилково трактує господарські
операції зі здійсненні реалізації
овочів та фруктів фізичним особам
окремо від здійснення останніми
розрахунків за отриманий товар.

Як наслідок, відповідачем без
достатніх на те правових підстав
зроблено висновок про віднесення до
складу валових доходів безповоротної
фінансової допомоги отриманої від
фізичних осіб, яка фактично була
розрахунком за отримані товари.

Щодо завищення валових витрат на суму
113950 грн. 60 коп.

В акті перевірки зазначено, що
фінансово-господарські
взаємовідносини між позивачем та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5
вчинені без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювались
правочинами та спрямовані на надання
податкової вигоди з метою штучного
формування валових витрат.

При цьому контролюючий орган вказує на
порушення п.5.1, підп.5.2.1 п.5.2 підп.5.3.9 п.5.3
ст.5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

У відповідності до п.5.1 згаданого
Закону, валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Підпунктом 5.2.9 пункту 5.2 статті 5 цього ж
Закону, передбачено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно положень підп.5.3.9 п.5.3 ст.5
згаданого Закону, не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

В матеріалах справи наявний договір
про надання комплексу послуг з
реалізації свіжих овочів і фруктів від
20.02.2009 року, згідно якого фізична особа -
підприємець ОСОБА_5 зобов'язувався від
свого імені, але за рахунок позивача,
організувати виконання комплексу
послуг з організації логістики
постачання товару кінцевим споживачам,
організації його тимчасового
складування, розвантаження та
перевантаження, відбору ліквідного
товару, подальшої передпродажної
підготовки та контролю за
відвантаженням товару.

Також, в матеріалах справи наявний
договір доручення від 05.01.2010 року, який
укладений на виконання згаданого
договору та довіреність за №3/11/2009 від
05.01.2010 року.

Виконання згаданих робіт
підтверджується актами
здачі-прийняття робіт.

Правова оцінка висновкам
контролюючого органу щодо
нереальності таких господарських
операцій надавалась вище, і такі
висновки не знайшли свого
підтвердження матеріалами справи.

При цьому, суд вважає, за необхідне
зазначити, що наявні в матеріалах
справи первинні документи, у своїй
сукупності вказують на те, що
контрагентом надавались передбачені
договорами послуги та ці послуги
можуть бути ідентифіковані з
врахуванням аналізу наведених
первинних документів.

За таких обставин, суд вважає, що
позивачем правомірно включено до
складу валових витрат витрати за
надані послуги згаданою фізичною
особою - підприємцем.

Щодо завищення адміністративних
витрат на суму 31894 грн. 20 коп.

В акті перевірки зазначено, що витрати
по отриманих послугах від фізичної
особи - підприємця платника єдиного
податку не повинні включатись до
адміністративних витрат з врахуванням
положень п.138.1 ст.138, підп.139.1.12 п.139.1 ст.139
ПК України.

У відповідності до положень п.138.1 ст.138
ПК України, витрати, що враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Підпунктом 139.1.12 п.139.1 ст.139ПК України
(чинного на час вчинення господарської
операції та її оприбуткування)
передбачено, що не включаються до
складу витрат витрати, понесені у
зв'язку із придбанням товарів (робіт,
послуг) та інших матеріальних і
нематеріальних активів у фізичної
особи - підприємця, що сплачує єдиний
податок (крім витрат, понесених у
зв'язку із придбанням робіт, послуг у
фізичної особи - платника єдиного
податку, яка здійснює діяльність у
сфері інформатизації).

В матеріалах справи наявний договір
суборенди нежитлового приміщення від
16.11.2010 року за №16/11/10-01, акт
приймання-передачі об'єкту оренди від
16.11.2010 року та акти здачі-приймання
робіт (надання послуг), які
підтверджують понесення позивачем
згаданих витрат.

Однак, з врахуванням положень
наведених норм такі не могли бути
відображені в складі адміністративних
витрат, а тому висновки контролюючого
органу в цій частині є правомірними.

Під час судового розгляду також не
знайшли спростування мотивами
позовної заяви та первинними
документами такі порушення:

- порушення п.5.1, підп.5.2.1 п.5.2 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» внаслідок чого
позивачем завищено витрати на суму 140779
грн. 52 коп.;

- порушення підп.8.7.1 п.8.7 цього ж
Закону, внаслідок чого завищено суму
витрат на поліпшення основних фондів
на 8015 грн. 00 коп.;

- порушення п.138.1, п.138.2., п.138.8 ст.138,
підп..139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, у
зв'язку з чим безпідставно завищено
собівартість придбаних та
реалізованих товарів на суму 348447 грн. 37
коп.;

- порушення п.146.12 ст.146 ПК України у
зв'язку з чим безпідставно завищено
витрати на збут на суму 40358 грн. 33 коп.

Слід також зазначити, що судом не
беруться до уваги мотиви позовної
заяви, які стосуються оподаткування
доходів нерезидентів, залишку
від'ємного значення та податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, збільшення приросту
балансової вартості запасів, оскільки
такі не є предметом спору.

Так, податкові повідомлення-рішення з
цих питань в даному судовому процесі не
оспорюються, а висновки відповідача
щодо збільшення приросту балансової
вартості запасів, були спростовані під
час адміністративного оскарження.

При цьому, суд не може залишити поза
увагою посилання позивача на порушення
контролюючим органом при визначенні
суми грошових зобов'язань положень
п.102.1 ст.102 ПК України.

Так, у відповідності до наведеного
пункту, контролюючий орган, крім
випадків, визначених пунктом 102.2 цієї
статті, має право самостійно визначити
суму грошових зобов'язань платника
податків у випадках, визначених цим
Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня,
що настає за останнім днем граничного
строку подання податкової декларації
та/або граничного строку сплати
грошових зобов'язань, нарахованих
контролюючим органом, а якщо така
податкова декларація була надана
пізніше, - за днем її фактичного
подання. Якщо протягом зазначеного
строку контролюючий орган не визначає
суму грошових зобов'язань, платник
податків вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

Таким чином, суд вважає, що
контролюючим органом при визначенні
грошових зобов'язань позивача за
період І та ІІ кварталів 2010 року не
дотримано вимог наведеної норми.

При цьому, судом не беруться до уваги
мотиви позовної заяви, які стосуються і
ІІІ кварталу 2010 року, оскільки момент
визначення суми грошових зобов'язань
контролюючим органом визначається
датою прийняття податкового
повідомлення-рішення, а не датою його
надіслання.

Як наслідок контролюючим органом
протиправно застосовано штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) в частині
основного платежу, правомірність
нарахування якого не знайшла свого
підтвердження матеріалами справи.

При цьому, вирішуючи питання про
задоволення позовних вимог в частині
чи в цілому, судом враховано таке.

Наслідком встановлення судом
невідповідності частини рішення
суб'єкта владних повноважень вимогам
чинного законодавства є визнання
такого акта частково протиправним, при
умові, що цю частину може бути
ідентифіковано (виокремлено, названо)
та що без неї оспорюваний акт в іншій
частині (частинах) не втрачає свою
цілісність, значення. Зокрема, частково
протиправним можна визнати якусь
частину, пункт, речення рішення або
рішення в частині нарахування певної
суми окремого виду податку чи збору,
накладення штрафних (фінансових)
санкцій у якійсь сумі. Суд не може
підміняти державний орган, рішення
якого оскаржується, приймаючи замість
рішення, яке визнається протиправним
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень. Разом з тим, слід
врахувати, що рішення в якому недійсну
частину не можна виокремити,
ідентифікувати, є недійсним в цілому.

Оскільки, в даному випадку, не можна
виокремити, ідентифікувати, визначену
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток та штрафних санкцій
(штрафів), яка визначена контролюючим
органом правомірно, суд вважає, що
спірне податкове повідомлення-рішення
підлягає визнанню протиправним та
скасуванню вцілому.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в поновному обсязі.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст.94 КАС України, такі належить
присудити з Державного бюджету України
на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України,
суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати,
прийняте Державною податковою
інспекцією у Жовківському районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області, податкове
повідомлення-рішення від 09.01.2014 року за
№.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю фірми
«Юнітек», що знаходиться за адресою
Львівська область, м.Жовква, вул.Труша,5
() 487 грн. 20 коп.
(чотириста вісімдесят сім гривень
двадцять копійок) сплаченого судового
збору.

4. Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

5. Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Повний текст постанови
виготовлений та підписаний 13 травня 2014
року.

Суддя
В.Я.Мартинюк