Справа № 816/1265/13-а
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/1265/13-а

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Панькіної А.С.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Безмаль В.В.,

представника третьої особи ОСОБА_3 -
ОСОБА_4,

третьої особи - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_6 до Реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області, треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, Відділ
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області про визнання дій
неправомірними та скасування
державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнати
неправомірними дії відповідача, що
мали місце 14.02.2013 року при здійсненні
реєстрації права власності за ОСОБА_3
на квартиру АДРЕСА_1, що раніше належала
ОСОБА_5; скасувати реєстрацію права
власності за ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1; зобов'язати відповідача
вилучити запис про реєстрацію права
власності за ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
послався на те, що відповідачем
протиправно здійснено реєстрацію
права власності на кв. АДРЕСА_1 за
ОСОБА_3, оскільки на вказану квартиру
накладено арешт постановами ВДВС та СУ
ГУ МВС України.

Ухвалою суду від 18 квітня 2013 року
залучено до участі у справі в якості
третьої особи яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
Відділ примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду 23.04.2013 в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 12.06.2013
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 23.04.2013
скасована, позов задоволено, а саме: дії
Управління щодо здійснення реєстрації
права власності за ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1 визнані неправомірними;
Реєстрація права власності за ОСОБА_3
на зазначене майно скасована;
зобов'язано Управління вилучити запис
про реєстрацію права власності за
ОСОБА_3 на спірну квартиру.

Ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 30.01.2014 рішення
попередніх судових інстанцій було
скасовано, справу направлено до
Полтавського окружного
адміністративного суду на новий
розгляд.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги позовної заяви
підтримав, просив її задовольнити в
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав. У
наданих до суд письмових запереченнях
просив в задоволенні позову відмовити,
посилаючись на те, що реєстрація кв.
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 була проведена у
відповідності до вимог чинного
законодавства та на підставі договору
купівлі-продажу від 21 квітня 2009 року №
301. Крім того, у відповідності до вимог
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№ 703 державним реєстратором було
перенесено запис до Державного
реєстру прав, про накладення арешту на
вказану квартиру, відповідно він є
чинним і наявним у відповідному
державному реєстрі.

Третя особа - Відділ примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби, явку в судове
засідання свого повноважного
представника не забезпечив, хоча про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином. Надіслав
письмові пояснення, у яких зазначив, що
державний виконавець діяв у чіткій
відповідності до вимог Закону України
"Про виконавче провадження".

Представник третьої особи ОСОБА_3 та
третя особа ОСОБА_5 в судовому
засіданні просили в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, третьої особи,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, встановив наступне.

Судом встановлено, що 29 січня 2013 року
ОСОБА_3 до Реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області подано
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень для проведення державної
реєстрації права власності на
квартиру.

До заяви про реєстрацію права
власності на квартиру ОСОБА_3 додано
договір від 21 квітня 2009 року за № 301, за
умовами якого ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3
купила АДРЕСА_1.

14 лютого 2013 року відповідачем за ОСОБА_3
зареєстровано право власності на дану
квартиру.

Позивач, не погодившись із вказаними
діями Реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області, звернувся
до суду з позовом про визнання
неправомірними дій Реєстраційної
служби Полтавського міського
управління юстиції Полтавської
області щодо реєстрації права
власності за ОСОБА_3 на вказану
квартиру, скасування реєстрації права
власності за ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 та
вилучення запису про реєстрацію права
власності за ОСОБА_3 на АДРЕСА_1.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Оцінюючи обґрунтованість позовних
вимог, суд виходить з наступного.

Відносини, пов'язані з державною
реєстрацією речових прав на нерухоме
майно всіх форм власності, їх обтяжень
та правочинів щодо нерухомості
регулюються Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" вiд
01.07.2004р. № 1952-IV, Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р.
№ 703 та Порядком ведення Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" (далі -
Закон № 1952), державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Права на нерухоме майно,
які підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації. Державна
реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом. Державна
реєстрація права власності та інших
речових прав проводиться за місцем
розташування об'єкта нерухомого майна
в межах території, на якій діє
відповідний орган державної
реєстрації права власності та інших
речових прав, крім випадків,
установлених абзацами другим і третім
частини п'ятої цієї статті. Державна
реєстрація обтяжень речових прав
проводиться незалежно від місця
розташування об'єкта нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1952,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Згідно ч. 1, 3 ст. 10 Закону № 1952, державний
реєстр прав містить відомості про
зареєстровані права і обтяження,
суб'єктів прав, об'єкти нерухомого
майна, документи, на підставі яких
проведено державну реєстрацію прав.
Невід'ємною складовою частиною
Державного реєстру прав є база даних
про реєстрацію заяв і запитів та
реєстраційні справи.

Відомості, що містяться у Державному
реєстрі прав, мають відповідати даним
реєстраційної справи, яка містить
документовані записи щодо прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх
невідповідності пріоритет мають дані
реєстраційної справи.

Відповідно до ч.1, ч.3, ч.7 ст.16 Закону
України №1952, заява про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень
подається до органу державної
реєстрації прав у паперовій або
електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом.

Разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі подаються оригінали
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, їх
копії, засвідчені в установленому
порядку.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Частиною 2 статті 9 Закону України № 1952
встановлено повноваження державного
реєстратора, зокрема, державний
реєстратор встановлює відповідність
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у випадках, встановлених
законом); відповідність повноважень
особи, яка подає документи на державну
реєстрацію прав та їх обтяжень;
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах; наявність
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до вимог
цього Закону; наявність факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав; приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав;
відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи; веде реєстраційні
справи щодо об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України №
1952 державна реєстрація прав
проводиться на підставі: договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом; свідоцтв про право власності
на нерухоме майно, виданих відповідно
до вимог цього Закону; свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; рішень
судів, що набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Згідно статті 24 Закону № 1952 у державній
реєстрації прав та їх обтяжень може
бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо
заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону.

За наявності підстав для відмови в
державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

Згідно статті 26 Закону № 1952, записи до
Державного реєстру прав вносяться на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. У разі скасування на підставі
рішення суду рішення про державну
реєстрацію прав до Державного реєстру
прав вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

У відповідності до вимог статті 15
Закону України № 1952 державна
реєстрація прав на нерухоме майно та їх
обтяжень проводиться згідно
встановленого порядку.

Згідно п. 1 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р.
№ 703 (далі - Порядок № 703) цей Порядок
визначає процедуру проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень (далі -
державна реєстрація прав), перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна.

Державну реєстрацію прав шляхом
внесення записів до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно (далі -
Державний реєстр прав) проводять орган
державної реєстрації прав та нотаріус
як спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно
(далі - нотаріус). ( п. 2 Порядку № 703).

Орган державної реєстрації прав
проводить: державну реєстрацію права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно за місцем розташування
такого майна; державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно незалежно від місця розташування
такого майна; облік безхазяйного
нерухомого майна.

Якщо нерухоме майно розміщене в межах
території, на якій діє два і більше
органів державної реєстрації прав,
державна реєстрація права власності та
інших речових прав, облік безхазяйного
нерухомого майна проводяться одним з
таких органів, обраним заінтересованою
особою або уповноваженою нею особою
(далі - заявник).

Рішення щодо державної реєстрації
прав, взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, форму та вимоги до
оформлення яких встановлює Мін'юст,
приймає державний реєстратор прав на
нерухоме майно (далі - державний
реєстратор). Державний реєстратор
оформляє рішення за допомогою
Державного реєстру прав у двох
примірниках, крім випадків,
передбачених цим Порядком. ( п. 3 Порядку
№ 703).

Пунктом 7 Порядку № 703 передбачено, що
для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.

Відповідно до п. 10 Порядку № 703 заявник
разом із заявою про державну
реєстрацію подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові необхідні
для такої реєстрації документи,
визначені цим Порядком, їх копії,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита.

Згідно п. 12 Порядку № 703 під час
розгляду заяви про державну реєстрацію
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо:
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках); повноважень заявника;
відомостей про нерухоме майно, речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах; наявності обтяжень
прав на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

Згідно п. 10 Порядку ведення Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 26.10.2011 року № 1141
(далі - Порядок № 1141), під час розгляду
заяви (запиту) державний реєстратор
здійснює пошук у Державному реєстрі
прав відомостей про: нерухоме майно;
право власності та суб'єкта цього
права; інші речові права та суб'єкта цих
прав; іпотеку та суб'єкта цього права;
обтяження прав на нерухоме майно та
суб'єкта цих прав.

Пунктом 16 Порядку № 703 передбачено, що
за результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Відповідно до п. 18 Порядку № 703
державний реєстратор на підставі
прийнятого рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень вносить
записи до Державного реєстру прав.

Згідно п. 23 Порядку № 703 державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Судом встановлено, що 29 січня 2013 року
ОСОБА_3 до відповідача подано заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень для проведення державної
реєстрації права власності на
квартиру.

До заяви про реєстрацію права
власності на квартиру ОСОБА_3 додано
договір від 21 квітня 2009 року за № 301,
згідно умов якого ОСОБА_5 продала, а
ОСОБА_3 купила АДРЕСА_1.

Договір купівлі - продажу посвідчений
нотаріально та зареєстрований у
Державному реєстрі правочинів у день
його укладення.

Вказаний договір в судовому порядку
недійсним не визнавався.

Частиною четвертою ст.334 ЦК України у
редакції, що діяла на час укладення
договору купівлі-продажу,
передбачалося, що право власності за
договором відчуження майна (якщо він
підлягає державній реєстрації) виникає
у набувача з моменту такої реєстрації.
Зазначена норма закону змінена Законом
України №878-VI від 11 лютого 2010 року і
викладена у такій редакції: "Права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону".

Таким чином, за станом на квітень 2009
року закон пов'язував виникнення права
власності на нерухоме майно, придбане
за договором, з моментом державної
реєстрації такого правочину, а не з
моментом державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

21 квітня 2009 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_5
укладений договір купівлі-продажу
спірної квартири і у той же день
проведена державна реєстрація цього
правочину, про що встановлено, зокрема,
ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 10 червня 2013 (т.2, а.с. 66-68).

Із наданих до матеріалів справи
документів (т.2, а.с. 245), судом
встановлено, що 21.04.2009 ОСОБА_3
звернулася до Полтавського бюро
технічної інвентаризації
"Інвентаризатор" із завою про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, яка прийнята реєстратором ПП
Полтавське бюро технічної
інвентаризації "Інвентаризатор"
Борисенко Євгенією Миколаївною.

Таким чином, ОСОБА_3 у визначеному
законом порядку, що діяв на час
укладення договору купівлі-продажу,
набула у власність спірну квартиру, про
що встановлено в ухвалі Апеляційного
суду Полтавської області від 10.06.2013 у
цивільній справі №1609/8601/12 за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Київського районного суду м.Полтави
від 25 лютого 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Київського ВДВС
Полтавського МУЮ, Управління ДВС ГУЮ у
Полтавській області про визнання права
власності на квартиру, зняття з неї
арешт (т.2, а.с. 66-68).

Дана правова позиція також
сформульована у постанові Верховного
суду України від 13 червня 2012 року у
справі №6-54цс12, згідно якої право
власності на придбане нерухоме майно
набувається в порядку, який існував на
час його придбання, а не виникає у
зв'язку із здійсненням державної
реєстрації права власності на нього в
порядку, передбаченому Законом України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", яка є
лише офіційним визнанням державою
такого прав, а не підставою його
виникнення.

22.05.2009 року реєстратором приватного
підприємства Полтавське бюро
технічної інвентаризації
"Інвентаризатор" прийнято рішення про
відмову ОСОБА_3 в реєстрації права
власності на підставі представленого
договору купівлі-продажу, посвідченого
нотаріусом Полтавського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 від 21.04.2009
року № 301, за яким гр. ОСОБА_3 купила у гр.
ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку з
накладенням арешту постановою
старшого слідчого СУ ГУ МВС України
майора міліції Боровика М.М. від 20.05.2009
року на вищевказане нерухоме майно, що
належить ОСОБА_5. (т. 1 а.с. 9).

29 січня 2013 року до Державного реєстру
прав на нерухоме майно внесений запис
№146807 про реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Щодо твердження позивача про
протиправність здійснення
відповідачем дій по реєстрації права
власності на кв. АДРЕСА_1 за ОСОБА_3,
оскільки на вказану квартиру накладено
арешт постановами ВДВС та СУ ГУ МВС
України, суд зазначає наступне.

Так, 20 травня 2009 року постановою СУ
ГУМВСУ в Полтавській області накладено
арешт на майно, а саме: квартиру
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3.

Із листа від 08.04.2014 №8/2512, наданого СУ
УМВСУ в Полтавській області на запит
суду, встановлено, що арешт на майно, що
знаходиться за адресою: квартира
АДРЕСА_1, накладався на майно
обвинуваченої ОСОБА_5 у межах
кримінальної справи №09236035, порушеної
по факту розтрати майна кредитної
спілки "Добробут Полтавщини" за ч.5 ст. 191
КК України. Арешт на вказану квартиру
накладався 20.05.2009 старшим слідчим СУ
УМВСУ в Полтавській області майором
міліції Боровиком М.м. і з даної
квартири у ході проведення досудового
розслідування слідчими не знімався (т. 2
а.с. 203-204).

Згідно витягу про реєстрацію в Єдиному
реєстрі заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, 22.05.2009 року до Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна державним
реєстратором внесено відповідний
реєстраційний запис про арешт квартири
АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_3. ( т. 1
а.с. 37).

Судом встановлено та не заперечується
сторонами по справі, що укладання
договору купівлі-продажу даної
квартири відбулось до накладення
арешту на кв. АДРЕСА_1, при цьому,
постановою СУ ГУМВСУ в Полтавській
області накладено арешт на квартиру
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3, а не ОСОБА_5

До цього суд, зазначає, що 03.12.2012 ОСОБА_3
звернулася до Октябрського районного
суду м. Полтави із заявою про
виключення квартири АДРЕСА_1 з опису
арештованого майна.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 18.03.2013 відмовлено у
задоволенні заяви ОСОБА_3 та судом
винесено окрему постанову, якою
постановлено довести до відома
прокурора м. Полтави про виявлений факт
державної реєстрації Реєстраційною
службою Полтавського міського
управління юстиції Полтавської
області нерухомого майна, яка отяжене
арештом, для прийняття відповідного
рішення у відповідності до чинного
законодавства (т.2 а.с. 200-201).

Із пояснень наданих представником
відповідача, судом встановлено, що
станом на момент розгляду справи судом,
перевірок дій посадових осіб
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області з боку
контролюючих органі не відбувалися.

Крім того, судом встановлено, що у межах
виконавчих проваджень з примусового
виконання рішень судів про стягнення
зі ОСОБА_5 грошових коштів постановами
державного виконавця Київського ВДВС
Полтавського МУЮ від 14 жовтня 2011 року
(ВП №27657304), від 11 липня 2012 року (ВП
№33526600) накладений арешт на квартиру
АДРЕСА_1.

Окрім того, згідно акту опису і арешту
майна, виконаного державним виконавцем
Київського ВДВС Полтавського МУЮ 07
грудня 2012 року у межах зведеного
виконавчого провадження №33918348, на
квартиру АДРЕСА_1 накладений арешт.

Як пояснив представник третьої особи -
ОСОБА_3, остання зверталася до суду з
позовом до Київського ВДВС
Полтавського МУЮ, Управління ДВС ГУЮ у
Полтавській області про визнання права
власності на квартиру, зняття з неї
арешту.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 25 лютого 2013 року,
залишеного без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 10.06.2013, у цивільній справі №1609/8601/12
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, Київського
ВДВС Полтавського МУЮ, Управління ДВС
ГУЮ у Полтавській області про визнання
права власності на квартиру, зняття з
неї арешт, позов ОСОБА_3 задоволено
частково, зокрема, з квартири АДРЕСА_1,
яка на праві власності належить ОСОБА_3,
знято арешт, що було накладено
постановами державного виконавця
Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 14
жовтня 2011 року ВП №27657304, від 11 липня 2012
року ВП №33526600 та згідно акту опису і
арешту майна від 07.12.2012 (т. 2 а.с. 65-68).

Отже, на момент звернення ОСОБА_3 до
Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції із заявою
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень для проведення державної
реєстрації права власності на квартиру
АДРЕСА_1, існувала державна реєстрація
обтяжень, встановлених щодо цього
майна згідно постанови старшого
слідчого СВ ГУВМС України від 20.05.2009.

У відповідності до вимог пункту 10
Порядку Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.10.2011 № 1141 відповідачем під час
розгляду заяви ОСОБА_3 було здійснено
пошук відомостей щодо нерухомого
майна, права власності та суб'єктів
цього права, інших речових прав та
суб'єктів цих прав, іпотек та суб'єктів
цього права, обтяження прав на нерухоме
майно та суб'єктів цих прав.

За результатами вказаного пошуку
було встановлено, що в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна міститься запис про обтяження
квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер
обтяження 8741030 від 22.05.2009, підстава для
обтяження - постанова СУ ГУМВСУ в
Полтавській області про накладення
арешту на майно б/н від 20 травня 2009 року,
власник об'єкта нерухомості - гр.
ОСОБА_3) (т. 2 а.с. 212).

Відповідно до пункту 94 Порядку у
разі наявності записів про обтяження
речових прав на нерухоме майно в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, Державному
реєстрі іпотек та/або Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна
державний реєстратор переносить
відповідні записи до розділу
Державного реєстру прав, відкритого на
об'єкт нерухомого майна.

На виконання вказаної норми
Реєстраційною службою Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області перенесено запис
про обтяження (арешт) квартири АДРЕСА_1,
що підтверджується матеріалами справи,
зокрема, витягом з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію обтяження №500312.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку, що Реєстраційна служба
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області,
здійснюючи державну реєстрацію права
власності на вказану квартиру діяла на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а також з
використанням повноважень з метою, з
якою ці повноваження їй надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено), добросовісно та
розсудливо.

За відсутності підстав для визнання
дій Реєстраційної служби Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області щодо здійснення
реєстрації права власності за ОСОБА_3
на квартиру АДРЕСА_1, що раніше належала
ОСОБА_5, відсутні підстави для
скасування реєстрації права власності
за ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1;
зобов'язання вилучити запис про
реєстрацію права власності за ОСОБА_3
квартири АДРЕСА_1.

За викладених обставин суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_6 є
неправомірними, необґрунтованими і не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_6 до Реєстраційної служби
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області, треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_3, Відділ
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області про визнання дій
неправомірними та скасування
державної реєстрації відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 12
травня 2014 року.

Суддя
Н.Ю. Алєксєєва