Справа № 807/428/14
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2014 року м. Ужгород№ 807/428/14
Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.,

при секретарі судового засідання
Симканич Ю.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Радь О.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у приміщенні
Закарпатського окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Закарпатській області про скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, звернулася до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовом до Головного управління
Державної міграційної служби України в
Закарпатській області, яким просить
скасувати наказ ГУ ДМС України в
Закарпатській області №20/б від 30.01.2014
року про відмову ОСОБА_3 в прийнятті
заяви про визнання біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту та
зобов'язати ГУ ДМС України в
Закарпатській області прийняти заяву
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
Головне управління Державної
міграційної служби України в
Закарпатській області своїм наказом
№20/6 від 30 січня 2014 року, відмовило
ОСОБА_3 в прийнятті заяви про визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту та видало
Повідомлення про відмову №3 від 30 січня
2014р., в якому причиною відмови
зазначено, що "відповідно до частини
шостої статті 5 Закону України "Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту",
як особі, якій раніше було відмовлено у
визнанні біженцем або собою, яка
потребує додаткового захисту, за
відсутності умов, передбачених
пунктами 1 та 13 частини першої цього
Закону, і зазначені умови не змінилися".
З таким наказом позивач не
погоджується, оскільки вважає його
протиправним, просить скасувати
вказаний наказ його та зобов'язати
прийняти заяву про оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем. Вказує на те, що на
даний час змінилися умови і підстави
для визнання її біженцем, про що нею
вказувалося у заяві, яка була подана до
органу міграційної служби.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві,
просить позов задовольнити. Подав суду
заяву про розгляд справи без особистої
участі позивачки (а.с.76)

В судовому засіданні представник
відповідача проти позову заперечив,
просить суд відмовити в його
задоволенні з мотивів наведених в
запереченнях проти позову (а.с.31-33)

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку про відмову в задоволенні
адміністративного позову, виходячи з
наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 30 січня 2014 року
ОСОБА_3 звернулася до відділу по роботі
з біженцями Головного управління ДМС
України в Закарпатській області із
заявою про визнання біженцем або
особою яка потребує додаткового
захисту в якій позивачка вказує на те,
що вона не може повернутися до країни
походження у зв'язку з побоюваннями
стати жертвою переслідувань через свою
приналежність до клану меншин ОСОБА_5, а
також тому, що вона є самотньою жінкою з
дитиною яка походить з небезпечного
центрального регіону Сомалі Афгоє та
не має жодних родинних зв'язків та
захисту на території своєї держави.
Крім того у неї є син ОСОБА_4
-ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36).

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України
«Про біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
оформлення документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, проводиться на підставі заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту. Така
заява особисто подається іноземцем чи
особою без громадянства або її
законним представником до органу
міграційної служби в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі за місцем тимчасового
перебування заявника.

Відповідно до підпункту «Е» пункту 2.1.
правил розгляду заяв та оформлення
документів, необхідних для вирішення
питання про визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту, втрату і позбавлення статусу
біженця та додаткового захисту і
скасування рішення про визнання особи
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, затверджених
наказом МВС України 07.09.2011 № 649
уповноважена посадова особа органу
міграційної служби, до якого особисто
звернулась особа, яка має намір бути
визнаною біженцем в Україні або особою,
яка потребує додаткового захисту, або
її законний представник у випадках,
передбачених Законом протягом одного
робочого дня здійснює перевірку
наявності підстав, за яких заявнику
може бути відмовлено в прийнятті заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту.

Частиною 6 статті 5 Закону України «Про
біженців та осіб, які потребують
додаткового або тимчасового захисту»
передбачено, що Центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту, може прийняти
рішення про відмову в прийнятті заяви
про визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, в разі,
якщо заявнику раніше було відмовлено у
визнанні біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, за
відсутності умов, передбачених
пунктами 1 и 13 частини першої статті 1
цього Закону, якщо зазначені умови не
змінилися.

Правовий статус біженця та особи, яка
потребує додаткового або тимчасового
захисту в Україні, порядок надання,
втрати та позбавлення цього статусу,
встановлення державних гарантій
захисту біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту визначено Законом
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту» (далі - Закон).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1
Закону біженець - особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті
1 Закону, особа, яка потребує
додаткового захисту - особа, яка не є
біженцем відповідно до Конвенції про
статус біженців 1951 року і Протоколу
щодо статусу біженців 1967 року та цього
Закону, але потребує захисту, оскільки
така особа змушена була прибути в
Україну або залишитися в Україні
внаслідок загрози її життю, безпеці чи
свободі в країні походження через
побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність
поводження чи покарання.

Наказом ГУ ДМС України в Закарпатській
області від 30.01.2014 року за № 20/б ОСОБА_3
відмовлено в прийняті заяви про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, як особі,
якій раніше було відмовлено у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту, за відсутності
умов, передбачених пунктами 1 та 13
частини 1 Закону України «Про біженців
та осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту» (а.с.35).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка 28.03.2012 року зверталася до
органу міграційної служби з заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту (а.с.37),
при чому як підставу для цього вказала
наступні мотиви а саме вона була
вимушена залишити свою країну
походження через політичні та
національні причини, оскільки ОСОБА_6
хотіли вбити її чоловіка через те, що у
клубі показувалися іноземні фільми та
також через їхню приналежність до
клану меншин - ОСОБА_5. У жовтні 2011 року
ОСОБА_6 почали погрожувати її чоловіку,
і через тиждень спалили відео клуб.
Навіть після того, як вони підпалили
відео клуб, ОСОБА_6 все одно хотіли їх
вбити так, як вона і її чоловік належать
до клану ОСОБА_5 і не мають ніякого
захисту. В разі повернення до країни її
належності її життю та свободі буде
загрожувати небезпека, а саме її
можуть, затримати, підвергати тортурам,
і навіть вбити члени ОСОБА_6 через
приналежність до клану меншин - ОСОБА_5
та через те, що її чоловік був власником
відео клубу.

Таким чином суд вважає, що основною
причиною, яку позивачка вказувала в
обох з цих заяв від 28.03.2012 року та від
30.01.14 року є її належність до клану
меншин - ОСОБА_5. Відмова у наданні
органом міграційної служби позивачці
статусу біженця була оскаржена нею до
суду.

Судом встановлено, що постановою
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2013
року в адміністративні справі
№2а-0770/3465/12 у задоволенні позову ОСОБА_3
до Державної міграційної служби
України про скасування рішення ДМС
України про відмову в оформлені
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту та
зобов'язати ДМС України прийняти
рішення про оформлення документів для
вирішення питання щодо визнання
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту відмовлено дана
постанова набула законної сили (а.с.а.с.
71-75).

При цьому, в процесі розгляду вказаної
справи, судом надано оцінку обставинам
фактичного прибуття позивачки на
теретоію України, меті її перебування
на території України та підставам для
можливого надання їй статусу біженця з
огляду на її приналежність до клану
меншин ОСОБА_5.

Вищевказана постанова Закарпатського
окружного адміністративного суду
набула законної сили за наслідками її
перегляду судом апеляційної інстанції
20.06.2013 року.

Відповідно до статті 72 частини 1 КАС
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Зокрема даною постановою встановлено,
що в матеріалах справи відсутні
документи, які б свідчили про наявність
підстав для надання позивачу статусу
біженця, а ті, які характеризують
загальне положення в країні походження
позивача, не містять конкретних
відомостей про його утиски.

Відтак суд прийшов до висновку, що
наявність в Сомалі міжконфесійних
конфліктів не може бути твердженням
того, що переслідування за відмову від
участі в них (за їх наявності, оскільки
суду не надано жодних доказів на
підтвердження наведеного) мали місце
відносно позивача в країні походження,
а її посилання на те, що її повернення
на Батьківщину може загрожувати її
життю, суд не може прийняти до уваги,
оскільки вони не підтверджуються
ніякими достовірними доводами і носять
характер припущення.

Згідно ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача. Відповідачем доведено
правомірність оскаржуваного рішення
та, за наведених обставин, позовні
вимоги є необґрунтованими, суперечать
матеріалам справи та вимогам
законодавства та в їх задоволенні слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 72 86, 160, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Закарпатській області про скасування
рішення та зобов'язання вчинити дії -
відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Апеляційна
скарга подається через Закарпатський
окружний адміністративний суд з
одночасним надсиланням її копії до
суду апеляційної інстанції. У випадках,
встановлених статтею 167 частиною 4 КАС
України десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду. У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

СуддяМ.М. Луцович