Справа № 805/2949/14
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2014 р.
Справа №805/2949/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11 год. 50
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді
Тарасенка І.М.,

за участю

секретаря судового засідання
Бебешко Ю.О.,

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Кондратенка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду за адресою: м.
Донецьк, вул. 50 Гвардійської дивізії, 17,
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Донецького міського центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття про визнання наказу
від 26.07.2013 року №335 незаконним та
протиправним, -

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Донецького міського
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття про визнання
наказу від 26.07.2013 року №335 незаконним та
протиправним.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 26.07.2013 року відносно нього
Донецьким міським центром зайнятості
видано наказ № 335 про повернення
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю за період з 19.11.2012 року по
16.07.2013 року у розмірі 26 117, 90 грн.,
зазначений наказ мотивований тим, що на
момент постановлення на облік позивач
був фізичною особою-підприємцем, тобто
надав до центру зайнятості
недостовірні дані, на підставі яких
було прийнято рішення про надання йому
статусу безробітного.

Проте, позивач зазначає, що відповідно
до постанови Донецького окружного
адміністративного суду від 05 травня 2011
року по справі № 2а/0570/5210/2011 його
підприємницьку діяльність було
припинено.

Таким чином, позивач вважає наказ
Донецького міського центру зайнятості
від 26.07.2013 року № 335 є незаконним та
протиправним, у зв'язку з чим
звернувся до суду за захистом своїх
прав та інтересів.

Позивач в судовому засіданні підтримав
позовні вимоги, просив їх задовольнити
та надав пояснення аналогічні тим, що
викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог, просив
відмовити у задоволені позову з огляду
на його необґрунтованість.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволеною з наступних
підстав.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_1 звернувся до Донецького
міського центру зайнятості з метою
пошуку роботи.

Згідно заяви позивача від 19.11.2012 року
останній просив надати йому статус
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю, відповідно до Законів
України «Про зайнятість населення» та
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Також, позивач зазначив, що на час
подання заяви він пенсію не отримує, не
має права на пенсію за віком, в тому
числі на пільгових умовах, та на пенсію
за вислугу років, не зареєстрований як
суб'єкт підприємницької діяльності,
трудовою діяльністю не займається.

Вказав, що у разі подання до центру
зайнятості документів, що містять
неправдиві відомості, а також
неповідомлення про отримання
будь-якого доходу в період перебування
на обліку в службі зайнятості,
зобов'язується добровільно повернути
зайво виплачене йому матеріальне
забезпечення на випадок безробіття.

Згідно наказу від 19.11.2012 року № НТ121119 з
19.11.2012 року позивачу надано статус
безробітного та призначена допомога по
безробіттю.

Однак, як пояснив представник
відповідача у судовому засіданні на
підставі проведеної звірки даних з
веб-сайту Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців було встановлено, що
позивач у період перебування на обліку
в центрі зайнятості як безробітний, був
фізичною особою - підприємцем, про що не
повідомив відповідача. На підставі
вказаного факту відповідачем складено
акт розслідування страхових випадків
та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення
безробітним від 17.07.2013 року № 350 д.

Відповідно до наказу від 17.07.2013 року №
НТ130717 відповідачем з 17.07.2013 року
припинено виплату допомоги по
безробіттю позивачу у зв'язку із
встановленням факту подання особою
недостовірних відомостей та знято
позивача з обліку.

Крім того, як встановлено в судовому
засіданні позивач звертався до
Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Донецького міського центру зайнятості
про зобов'язання поновити його на
обліку.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 31.10.2013 року
по справі № 805/14188/13-а у задоволенні
позовних вимог було відмовлено.
Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 27.11.2013 року
апеляційну скаргу залишено без
задоволення, а постанову без змін.
Постанова Донецького окружного
адміністративного суду від 31.10.2013 року
набрала законної сили 28.11.2013 року.

Також, судом встановлено, що позивач
звертався до Донецького окружного
адміністративного суду щодо визнання
наказу Донецького міського центру
зайнятості від 17.07.2013 року № НТ130717 про
припинення виплати ОСОБА_1 допомоги по
безробіттю та припинення реєстрації
його як безробітного незаконним.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 15.01.2014 року
по справі № 805/17230/13-а у задоволенні
позовних вимог було відмовлено.
Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11.02.2014 року
апеляційну скаргу залишено без
задоволення, а постанову без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 17.03.2014 року було відмовлено
у відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 15.01.2014 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11.02.2014 року.

Згідно з ч.1 ст. 72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Правові, економічні та організаційні
засади реалізації державної політики у
сфері зайнятості населення, гарантії
держави щодо захисту прав громадян на
працю та реалізації їхніх прав на
соціальний захист від безробіття
визначені Законом України від 05.07.2012
року №5067-XII "Про зайнятість населення",
який згідно з Прикінцевими положеннями
набрав чинності 01.01.2013 року. До цього
таким законом був Закон України від 1
березня 1991 року №803-XII "Про зайнятість
населення", який втратив чинність 01.01.2013
року.

Відповідно до п. "б" ч. 3 ст. 3 Закону
України від 1 березня 1991 року №803-XII "Про
зайнятість населення" (який діяв до
01.01.2013 року) в Україні до зайнятого
населення належать громадяни, що
проживають на території держави на
законних підставах, зокрема, громадяни,
які самостійно забезпечують себе
роботою, включаючи підприємців, осіб,
зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство».

Також відповідно до п. 12 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14
лютого 2007 р. N 219 (яка була чинна до 20.03.2013
року) для одержання статусу
безробітного громадянин особисто
подає у день, що настає після
закінчення встановленого строку для
пошуку підходящої роботи, до центру
зайнятості заяву із зазначенням у ній
інформації про те, що він не
зареєстрований як фізична особа -
підприємець та не займається видами
діяльності, що визначені частиною
третьою статті 1 Закону України «Про
зайнятість населення», і не отримує
пенсію на пільгових умовах.

Як вбачається з витягу із наказів по
відношенню до позивача, ним була подана
заява про надання йому статусу
безробітного з виплатою допомоги по
безробіттю у 2012 році, під час дії
вищенаведених норм.

Наказом від 19.11.2012 року № НТ121119 з 19.11.2012
року позивачу надано статус
безробітного та призначена допомога по
безробіттю.

Отже, суд зазначає, що на момент набуття
статусу безробітного, позивач належав
до зайнятого населення.

Відповідно до п. 2 ст. 36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 02.03.2000 року № 1533 (надалі
- Закон № 1533) застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Згідно зі п. 8 ч. 1 ст. 31 Закону № 1533
виплата допомоги по безробіттю
припиняється у разі, зокрема,
призначення виплати на підставі
документів, що містять неправдиві
відомості.

Також п. 8 ч. 1 ст. 45 Закону України від
05.07.2012 року №5067-XII «Про зайнятість
населення», який набрав чинності 01.01.2013
року (тобто на час прийняття наказу,
яким припинено виплату допомоги по
безробіттю позивачу та знято його з
обліку) передбачає, що реєстрація
безробітного в територіальному органі
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, припиняється у разі, зокрема,
встановлення факту подання особою
недостовірних даних та документів, на
підставі яких було прийнято рішення
про надання їй статусу безробітного,
призначення (виплати) матеріального
забезпечення на випадок безробіття та
надання соціальних послуг.

Крім того, як вбачається з витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії АД № 067512 станом на 28.03.2014 року
фізична особа - підприємець ОСОБА_1
перебуває в стані припинення за
судовим рішенням та відомості про
державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності (дата,
номер запису) відсутні.

Під час проведеного розслідування
відповідачем встановлено, що позивач у
період реєстрації в центрі зайнятості
як безробітний, був фізичною особою -
підприємцем, про що не повідомив
відповідача. На підставі вказаного
факту відповідачем було припинено
виплату допомоги по безробіттю
позивачеві та знято його з обліку.

Пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» передбачено, що
застраховані особи, зареєстровані в
установленому порядку як безробітні,
зобов'язані своєчасно подавати
відомості про обставини, що впливають
на умови виплати їм забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до частини 3 вказаної статті
Закону, сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Відповідно до п. 6.14. Порядку надання
допомоги по безробіттю , у тому числі
одноразової її виплати для організації
безробітними підприємницької
діяльності, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 20 листопада 2000 р.
№ 307 та зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 14 грудня 2000 р. за №
915/5136, якщо під час одержання допомоги
по безробіттю безробітний своєчасно не
подав відомості про обставини, що
впливають на умови її виплати, у тому
числі встановлені під час
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, з безробітного
стягується сума виплаченої допомоги по
безробіттю з моменту виникнення цих
обставин.

Таким чином дії відповідача щодо
прийняття наказу від 26.07.2013 року № 335
відповідають вимогам діючого
законодавства.

Що стосується посилання позивача на
наявність постанови Донецького
окружного адміністративного суду від 05
травня 2011 року у справі № 2а/0570/5210/2011 про
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, суд
зазначає на наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців» від 05.05.2003
року № 755 (далі - Закон № 755) державна
реєстрація юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців - засвідчення факту
створення або припинення юридичної
особи, засвідчення факту набуття або
позбавлення статусу підприємця
фізичною особою, а також вчинення інших
реєстраційних дій, які передбачені цим
Законом, шляхом внесення відповідних
записів до Єдиного державного реєстру.

Згідно з ч. 1 ст. 49 Закону № 755 суд, який
постановив рішення про припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця, у тому числі рішення
про визнання фізичної особи -
підприємця недієздатною або про
обмеження її цивільної дієздатності, в
день набрання таким рішенням законної
сили направляє його копію державному
реєстратору за місцем реєстрації
фізичної особи - підприємця для
внесення до Єдиного державного реєстру
запису про судове рішення щодо
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця.

Частиною 3 статті 46 Закону № 755
передбачено, що фізична особа
позбавляється статусу підприємця з
дати внесення до Єдиного державного
реєстру запису про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи - підприємця.

Як вже зазначалося, згідно витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії АД № 067512 станом на 28.03.2014 року
відомості про державну реєстрацію
припинення підприємницької діяльності
(дата, номер запису) фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 відсутні.

Відсутність у Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців запису про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізична особа - підприємець
не позбавляє статусу підприємця та
відповідно до вищенаведених норм на
час подання документів для реєстрації
вважався зайнятою особою.

Крім того, суд не приймає до уваги
посилання позивача на зміни у
законодавстві під час одержання ним
коштів від відповідача. Підставою для
припинення реєстрації як безробітного
є надання статусу безробітного та
призначення виплат на підставі
документів, які на момент їх подання
містили неправдиву інформацію.
Подальші зміни законодавства не
впливають на цей юридичний факт та не
усувають зазначеного порушення.

Згідно зі статтею 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотно дії в часі, крім випадків, коли
вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Також, суд вважає за необхідне
зазначити, що постанова Донецького
окружного адміністративного суду від
31.10.2013 року залишена без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 27.11.2013 року
по справі № 805/14188/13-а.

Крім того, постанова Донецького
окружного адміністративного суду від
15.01.2014 року без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від11.02.2014 року, ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
17.03.2014 року було відмовлено у відкритті
касаційного провадження по справі
№805/17230/13-а.

При цьому суд першої інстанції було
встановлено, що позивач не був
позбавлений статусу підприємця та
вважався зайнятою особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 КАС України
обставини, які встановлені постановою,
що набрала законної сили, в одній
адміністративній справі не можуть
оспорюватися в іншій судовій справі за
участю тих самих сторін.

Приписами частини 2 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем доведено
законність та обгрунтованість
прийнятого наказу від 26.07.2013 року № 335, а
тому у задоволенні позову ОСОБА_1 до
Донецького міського центру зайнятості
- робочого органу виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття про
визнання наказу від 26.07.2013 року №335
незаконним та протиправним слід
відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87,
94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167,
185-186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О
В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Донецького міського
центру зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття про визнання наказу
від 26.07.2013 року №335 незаконним та
протиправним - відмовити повністю.

Вступна та резолютивна частини
постанови прийняті у нарадчій кімнаті
та проголошені у судовому засіданні 05
травня 2014 року.

Повний текст постанови буде складений
08 травня 2014 року.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд з одночасним надісланням
апеляційної скарги особою, яка її подає
до Донецького апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
складання постанови в повному обсязі
відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Тарасенко І.М.