Справа № 820/809/14
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 р.Справа № 820/809/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Рєзнікової С.С.

Суддів:
Катунова В.В. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання
Кудіної Я.Г.

представника відповідача
Красникової О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківської митниці
Міндоходів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
18.02.2014р. по справі № 820/809/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Харківської митниці Міндоходів
, Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві

про визнання протиправним та
скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

До Харківського окружного
адміністративного суду звернувся
позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2, з адміністративним позовом до
Харківської митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у місті
Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати
рішення Харківської обласної митниці
про коригування митної вартості
товарів №807000003/2013/001890/2 від 24.09.2013 р.;

- визнати протиправною та скасувати
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№807100000/2013/01232 від 24.09.2013 р.;

- стягнути з Державного бюджету
України, з рахунків Головного
управління Державної казначейської
служби України у місті Києві надмірно
сплачене ввізне мито у розмірі 5 475,05
грн., та надмірно сплачений податок на
додану вартість у розмірі 22 995,22 грн.

В обґрунтування вимог
адміністративного позову позивач
зазначив, що при здійсненні митного
декларування вірно визначив митну
вартість товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту), підстави
для застосування інших методів
визначення митної вартості товару
відсутні.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 18.02.14 року
позов Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 до Харківської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у місті Києві про визнання
протиправним та скасування рішення,
картки та стягнення коштів задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Харківської обласної митниці
про коригування митної вартості
товарів №807000003/2013/001890/2 від 24.09.2013 р.

Визнано протиправною та скасовано
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
№807100000/2013/01232 від 24.09.2013 р.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1,
адреса: АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_2 в АТ
"Укрсиббанк" м. Харків, МФО 351005) надмірно
сплачене ввізне мито у розмірі 5 475
(п'ять тисяч чотириста сімдесят п'ять)
грн. 05 грн., та надмірно сплачений
податок на додану вартість у розмірі 22
995 (двадцять дві тисячі дев'ятсот
дев'яносто п'ять) грн. 22 грн.

Відповідач, Харківська митниця
Міндоходів, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати вказану постанову та
прийняти нову, якою відмовити позивачу
у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
порушення судом першої інстанції при
прийнятті рішення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного, на його думку, вирішення
спору судом першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
підтримав апеляційну скаргу, просив
задовольнити її, посилаючись на доводи
та обґрунтування, викладені в
апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача та представника
відповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши письмові докази,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що між позивачем та Winfil Group
Inc. 24.10.2012 р. укладено Контракт № 3, за
умовами якого продавець поставляє
товар, а покупець зобов'язується
прийняти та оплатити його на умовах
даного контракту, строк оплати партії
товару визначений в якості передоплати
або в якості акцепту (протягом 90 та днів
з моменту поставки товару), підставою
для сплати вартості поставлених
товарів є інвойс (п.5.1. контракту). Отже,
за умовами договору (відповідно
інвойсу №Н10463 від 23.07.2013 р.) вартість
товару складає за унітаз-компакт
керамічний у комплекті із сидінням та
пристроєм зливу Portu 805 y кiлькості 613 шт.
за ціною 19 долл. США загальною сумою 11
647,00 долл. США; унітаз-компакт
керамічний у комплекті із сидінням та
пристроєм зливу MFZ-1009D у кількості 10 шт.
за ціною 33 долл. США загальною сумою 330,00
долл. США; унітаз-компакт керамічний у
комплекті із сидінням та пристроєм
зливу MFZ-27D у кількості 10 шт. за ціною 33,6
долл. США загальною сумою 336,00 долл. США;
чаші генуя Portu JW 6003 у кількості 250 шт. за
ціною 8,2 долл. США загальною сумою 2050,00
долл. США. Загальна сума поставки
становить 14 363,00 долл. США.

Згідно інвойсу №Н10463 від 23.07.2013 р., умови
поставки визначені як FОВ QINGDAO. За
умовами контракту №3 від 24.10.2012 року
поставка товару здійснюється шляхом
поставки контейнерів в порт,
завантаження на судно за рахунок
продавця (п.3.1 контракту). Ціна послуг з
перевезення становить 15716,61 грн., отже
сума складових митної вартості складає
14 363,00 дол. США + 15716,61 грн. = 130 520,07 грн.

Вказана сума відображена у митній
декларації №807100000/2013/046530 та відповідно
визначено вартість товару 0,848 долл. США
за кг.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що при
здійсненні митного декларування
позивач вірно визначив митну вартість
товарів за основним методом - за ціною
договору (контракту), тому підстави для
застосування інших методів визначення
митної вартості товару відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Згідно ст.57 Митного кодексу України,
основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції);
кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу;
застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності; у разі неможливості
визначення митної вартості товарів
згідно з положеннями статей 59 і 60 цього
Кодексу за основу для її визначення
може братися або ціна, за якою
ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу;
при цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу;
методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи; у разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, встановлених статтею 64 цього
Кодексу.

Статтею 58 МК України визначено, що
митною вартістю товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є загальна
сума всіх платежів, які були здійснені
або повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця за
товари, якщо вони продаються на експорт
в Україну, скоригована в разі потреби з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті. При визначенні митної
вартості до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари, додаються такі
витрати (складові митної вартості),
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем: а)
комісійні та брокерська винагорода, за
винятком комісійних за закупівлю, що є
платою покупця своєму агентові за
надання послуг, пов'язаних із
представництвом його інтересів за
кордоном для закупівлі оцінюваних
товарів; б) вартість ящиків тари
(контейнерів), в яку упаковано товар,
або іншої упаковки, що для митних цілей
вважаються єдиним цілим з відповідними
товарами; в) вартість упаковки або
вартість пакувальних матеріалів та
робіт, пов'язаних із пакуванням; 2)
належним чином розподілена вартість
нижчезазначених товарів та послуг,
якщо вони поставляються прямо чи
опосередковано покупцем безоплатно
або за зниженими цінами для
використання у зв'язку з виробництвом
та продажем на експорт в Україну
оцінюваних товарів, якщо така вартість
не включена до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті: а)
сировини, матеріалів, деталей,
напівфабрикатів, комплектувальних
виробів тощо, які увійшли до складу
оцінюваних товарів; б) інструментів,
штампів, шаблонів та аналогічних
предметів, використаних у процесі
виробництва оцінюваних товарів; в)
матеріалів, витрачених у процесі
виробництва оцінюваних товарів
(мастильні матеріали, паливо тощо); г)
інженерних та
дослідно-конструкторських робіт,
дизайну, художнього оформлення,
ескізів та креслень, виконаних за
межами України і безпосередньо
необхідних для виробництва оцінюваних
товарів; 3) роялті та інші ліцензійні
платежі, що стосуються оцінюваних
товарів та які покупець повинен
сплачувати прямо чи опосередковано як
умову продажу оцінюваних товарів, якщо
такі платежі не включаються до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті.

Частиною 2 ст.53 Митного кодексу України
передбачено, що документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є: 1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Матеріалами справи підтверджено, що з
урахуванням положень ч.2 ст.58 МК України
позивачем до митного оформлення
товарів подано всі наявні документи,
перелік яких міститься в картці
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформлені випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №807100000/2013/01232
від 24.09.2013р.

Відповідно до ч.3,4 ст.53 МК України, право
органу доходів і зборів на висунення
письмової вимоги про надання
додаткових документів виникає лише у
разі, коли у документах поданих для
митного оформлення згідно ч.2 ст.53 МК
України, наявні розбіжності, ознаки
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, наявні
обґрунтовані підстави вважати, про
наявність взаємозв'язку між продавцем
і покупцем, який впливає на заявлену
декларантом митну вартість.

Як свідчать матеріали справи,
іноземний контрагент позивача є
офіційним представником та
дистриб'ютором заводів виробників
продукції, яка поставляється за
контрактом № 3 від 24.10.2012 року та
відповідно має право реалізовувати
продукцію за ціною виробника (п.1.1.
контракту).

Відповідно до п.1 ч.4 ст.53 Митного
кодексу України, орган доходів і зборів
під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари. В силу положень ч.6 ст.54 Митного
кодексу України орган доходів і зборів
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Під час розгляду справи, відповідачем,
Харківською митницею Міндоходів, не
доведено наявності обставин
визначених ч.3 ст.53 МК України для
витребування додаткових документів, а
також в порядку ст. 71 КАС України не
надано доказів, які б об'єктивно
свідчили про те, що подані до митного
оформлення документи містять
розбіжності чи ознаки підробки, не
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів або
не містять відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Щодо спрацювання модуля АСАУР ціни за
відомостями спеціалізованої бази
даних Єдиної автоматизованої
інформаційної системи Держмитслужби
України, колегія суддів зауважує, що з
наданих митним органом відомостей
спеціалізованої бази даних Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби України встановлено, що
подібний/аналогічний товар, оформлений
митницями по Україні, у найближчий до
митного оформлення час по МД №
500040001/2013/15649, 500060001/2013/31122, 500060001/2013/26925,
11013000/2013/507802, 500060001/2013/36995 за ціною за
одиницю товару 1,56 дол. США.

Проте, відомості, надані суду першої
інстанції в обґрунтування правової
позиції, не відображають жодних
параметрів, які б вказували на
подібність, аналогічність чи
ідентичність товарів, оскільки не
відображають складових митної
вартості вказаних в них товарів.
Доказів проведення порівняння
документів поданих при оформленні
товарів, визначених відповідачем як
ідентичні (аналогічні) відповідачем не
надано, а отже висновок митного органу
про ідентичність товару є недоведеним.
Вказані відомості не містять всю
цінову інформацію про факти митних
оформлень митницями по Україні. Крім
того, з наданих представником
відповідача витягів з бази даних
Єдиної автоматизованої інформаційної
системи Держмитслужби України
вбачається, що за вказаними МД
здійснювалось митне оформлення
сантехнічної продукції інших
виробників, ніж той, який зазначений у
МД позивача.

Таким чином, митна вартість товару
позивачем була визначена у
відповідності до вимог чинного
законодавства та застосовано перший
метод (за ціною угоди) визначення
митної вартості товару, виходячи з
наявних та додатково наданих позивачем
документів.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів вважає, що митним органом, в
порушення гл. 9 МК України здійснено
повторно визначення митної вартості
товару не за ціною договору як основним
методом, а із застосування
другорядного методу (за ціною договору
щодо подібних товарів ) без достатніх
підстав, передбачених Митним кодексом
України.

Відповідно до пункту 1 ст. 301 Митного
кодексу України, повернення помилково
та/або надміру сплачених сум митних
платежів здійснюється відповідно до
Бюджетного та Податкового кодексів
України.

Згідно зі статтею 27 Митного кодексу
України, якщо задоволення скарги на
рішення, дії або бездіяльність митних
органів або їх посадових осіб пов'язане
з виплатою грошових сум, їх виплата
здійснюється за рахунок державного
бюджету органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, на підставі рішення суду,
органу чи посадової особи щодо
задоволення скарги повністю або
частково в порядку, визначеному
законом.

Відповідно до підпункту 5 пункту 9
Розділу VI "Прикінцеві і перехідні
положення" Бюджетного кодексу України,
списання коштів з бюджету за рішенням
суду щодо повернення платнику податків
надмірно та/або помилково сплачених
податків і зборів (обов'язкових
платежів) та інших доходів бюджету
провадиться у межах надмірно та/або
помилково сплачених ним до бюджету
коштів.

Як вбачається з матеріалів справи,
митним органом зроблено коригування
вартості товару, що призвело до
збільшення податку на додану вартість
та ввізного мита, які позивач сплатив
до бюджету України, при подальшому
митному оформленні товарів. Позивач з
метою випуску задекларованих товарів у
вільний обіг та недопущення псування
товару, подав нову митну декларацію
№807010000/2013/047123, в якій задекларував цей
же товар за митною вартістю, що
визначена з урахуванням Рішення
Митного органу про коригування митної
вартості, сплатив всі митні платежі.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла
висновку про протиправність відмови
Харківської митниці у митному
оформленні товару за митною
декларацією № 807010001/2013/046530, що призвело
до надмірної сплати позивачем податку
на додану вартість у розмірі 22995,22 грн.
та ввізного мита 5475,00 грн., вказана сума
надмірно сплачених платежів підлягає
стягненню на користь позивача з
Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про недоведеність факту
порушення митного законодавства з боку
позивача та про неправомірність
оскаржуваних рішень.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано
задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 18.02.14 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198,
ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської митниці
Міндоходів залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 18.02.2014р. по
справі № 820/809/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова
С.С.Судді(підпис) (підпис) Катунов В.В.
Ральченко І.М.

Повний текст ухвали складено 05.05.14 року.