Справа № 2а/0470/7509/12
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2014 року м. Київ
К/800/47219/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Мороз Л.Л., Зайця В.С.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Павлоград
та Павлоградському районі
Дніпропетровської області

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2012 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21 травня 2013 року

у справі №2а/0470/7509/12

за позовом публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

до Управління Пенсійного
фонду України в м. Павлоград та

Павлоградському районі
Дніпропетровської області

про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2012 року публічне акціонерне
товариство «ДТЕК Павлоградвугілля»
(далі по тексту ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля») звернулось до суду
з позовом до Управління Пенсійного
фонду України в м. Павлоград та
Павлоградському районі
Дніпропетровської області (далі по
тексту Пенсійний фонд), яким просило
скасувати рішення відповідача №1201 від
06.03.2012 року про застосування фінансових
санкцій за неподання, несвоєчасне
подання, подання за невстановленою
формою звітності до органів Пенсійного
фонду України.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2012 року у справі №2а/0470/7509/12,
залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 21 травня 2013
року у зазначеній справі, позовні
вимоги задоволено.

При ухваленні рішень суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з
обґрунтованості позивачем своїх вимог,
оскільки Пенсійний фонд протиправно
прийняв оскаржене рішення про
застосування до ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» фінансових санкцій
за несвоєчасне подання звітності на
підставі пункту 5 частини дев'ятої
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки зазначена норма
втратила чинність з 01.01.2011року згідно
із Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Пенсійний фонд
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на порушення судами
норм матеріального права, просить
вищезазначені судові рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог
відмовити.

ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» подало до
Вищого адміністративного суду України
заперечення на касаційну скаргу, в
якому наголошувало на відповідність
судових рішень обставинам справи та
вимогам законодавства України. Позивач
просив залишити касаційну скаргу без
задоволення, рішення судів попередніх
інстанцій - без змін.

Справу розглянуто в попередньому
судовому засіданні з врахуванням
повноважень суду, встановлених
частиною 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги та заперечень на неї,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права і наданої ними
правової оцінки обставин у справі,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що згідно акту перевірки
Пенсійного фонду від 28.02.2012 року №71 ПАТ
«ДТЕК Павлоградвугілля» несвоєчасно
подано відомості, що використовуються
в системі персоніфікованого обліку за
2005 рік на ОСОБА_4, а саме - 28 лютого 2012
року, в той час як граничний строк
подання розрахунку до 01 квітня 2006 року.

06.04.2012 року відповідачем прийнято
рішення №1201 про застосування до
позивача фінансових санкцій за
неподання звітності до органів
Пенсійного фонду України на загальну
суму 945,01 грн.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги
та заперечень на неї, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

На виконання частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судами попередніх інстанцій
досліджене оскаржене позивачем
рішення відповідача, йому надано
юридичну оцінку.

Пунктом 5 частини дев'ятої статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в редакції, яка діяла до
01.01.2011 року, було передбачено
застосування виконавчими органами ПФУ
до страховиків за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою або подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством, до територіальних
органів ПФУ, фінансових санкцій, а саме
накладення штрафу у встановленому
розмірі.

Із набранням чинності з 01.01.2011 року
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
наведена вище норма матеріального
права із Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» була виключена.

У той же час згідно з абзацом п'ятим
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 01.01.2011 року, в тому
числі страхових внесків, строк сплати
яких на 01.01.2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом шостим цього ж пункту
встановлено, що на період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 01.01.2011 року, в тому
числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 01.01.2011 року не настав, та
відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Наведене правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
01.01.2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та абзаців п'ятого,
шостого пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Зазначена правова позиція висловлена в
постановах Верховного Суду України від
04 червня 2013 року у справі №21-170а13, від 04
лютого 2014 року у справі №21-458а13.

З огляду на викладене рішення судів
попередніх інстанцій про незаконність
оскаржуваного рішення відповідача
ґрунтуються на правильному
застосуванні норм матеріального права.

В задоволенні касаційної скарги слід
відмовити.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Павлоград
та Павлоградському районі
Дніпропетровської області - відхилити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
серпня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 21 травня 2013
року у справі №2а/0470/7509/12 - залишити без
змін.

Ухвала може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: