Справа № 806/1051/14
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2014 р.
Житомир справа №
806/1051/14

категорія 8.3.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лавренчук О.В.,

за участю
секретаря - Бортнік О.Г.,

за участю
представника позивача - Лук"янчук Б.М.,

за участю
представника відповідача - Синицької
Н.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу

за позовом Дочірнього підприємства
"Граніт Україна" Будівельного
товариства "Граніт" Акціонерного
товариства Скоп'є

до Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення від 30.10.2013 р.
№,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом,
в якому просив скасувати податкове
повідомлення - рішення від 30.10.2013 року №
. В обґрунтування своїх позовних
вимог Дочірнє підприємство "Граніт
Україна" Будівельного товариства
"Граніт" Акціонерного товариства
Скоп'є" (далі-Підприємство, позивач)
зазначало, що за результатами
позапланової невиїзної перевірки
Підприємства з питання дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинам з Представництвом
"Тодіні Конструціон Дженералі С.П.А"
відповідальний за утримання та
внесення податків до бюджету під час
виконання договору про спільну
діяльність від 29.09.2011 року з Аккорд та
Салліні за період з 01.07.2013 по 31.07.2013 року
складено акт від 11.10.2013 року №
678/22-00/33864982. На підставі вказаного акту,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення - рішення від 30.10.2013 року №
, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 93978,00 грн (62652,00
грн. за основним платежем та 31326,00 грн.
за штрафними санкціями). Позивач
вважає, що оскаржуване податкове
повідомлення - рішення від 30.10.2013 року №
підлягає скасуванню, оскільки
висновки наведені в акті перевірки
щодо порушення Підприємством п. 198.3, п.
198.6 ст. 198, п. 201.4, 201.6, п.201.8, п.201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, не
ґрунтуються на вимогах закону. Так, під
час перевірки жодного факту порушення
оформлення податкових накладних на
перехід дизпалива, на підставі яких
здійснено оприбуткування
товарно-матеріальних цінностей ДП
"Граніт України" виявлено не було.
Позивач вказує, що ними було включено
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням дизельного палива, газу,
матеріалів для здійснення
будівельно-ремонтних робіт,
підтвердженні оригіналами податкових
накладних, оформлених згідно вимог
законодавства. Також позивач зазначив,
що придбання товарно-матеріальних
цінностей у Представництва "Тодіні
Конструціоні Дженералі С.П.А.", який
одночасно виступає підрядником у
договорі субпідряду від 28.08.2013 року,
відповідно до якого ДП "Граніт Україна"
є субпідрядником, не носить постійного
характеру. Придбання товарів було
здійснено у зв"язку із затримкою
платежів підрядником.

Представник позивача в засіданні суду
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі та просив їх задовольнити, на
підставі доводів викладених у позовній
заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала, просила
відмовити у задоволенні позовних вимог
з підстав викладених в письмових
запереченнях.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

Встановлено, що Новоград-Волинською
ОДПІ проведена позапланова невиїзна
перевірка Дочірнього підприємства
"Граніт Україна" Будівельного
товариства "Граніт" Акціонерного
товариства Скоп'є з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинам з Представництвом
"Тодіні Конструкціоні Дженералі С.П.А."
з Представництвом "Тодіні Конструкціон
Дженералі С.П.А" відповідальний за
утримання та внесення податків до
бюджету під час виконання договору про
спільну діяльність від 29.09.2011 року з
Аккорд та Салліні за період з 01.07.2013 по
31.07.2013 року .

За результатами перевірки складено акт
від 11.10.2013 року № 678/22-00/33864982.

У висновках акту зафіксовано, що
перевіркою встановлено порушення :

п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.6, п. 201.8, п.
201.10 ст. 201 Податкового кодексу України,
в результаті чого платником занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 62652,00 грн, в тому числі за липень 2013
року 62652,00 грн.

Позивач, не погоджуючись із актом
перевірки, 13 листопада 2013 року подав до
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області заперечення на
акт від 11.10.2013 року № 678/22-00/33864982.

Головним управлінням Міндоходів у
Житомирській області 05 грудня 2013 року
за №13702/К-С/10-205 винесено рішення про
результати розгляду скарги, яким
податкове повідомлення рішення від
30.10.2013 року № , - залишене без змін,
а скарга , - без задоволення.

На підставі акту перевірки,
відповідачем прийнято оскаржуване
податкове повідомлення- рішення.

Суд, перевіряючи оспорюване податкове
повідомлення - рішення на
відповідність вимогам ч. 3 ст. 2 КАС
України, виходив із такого.

Підставою для висновку про заниження
податку на додану вартість, на думку
відповідача, слугувало те, що згідно
наданих до перевірки первинних
документів - контракт суппідряду,
видаткових накладних, податкових
накладних, встановлена дефектність
документів .

При цьому в акті перевірки вказано, що
згідно наданої ТТН загальна маса
вантажу становила 12950 кг, а автомобіль
яким здійснювалося перевезення -
ГАЗ-33023 має вантажопідйомність -1500 кг,
крім того, у товарно - транспортній
накладній відсутні дані , а саме: номер
та дата видаткової накладної згідно
якої отримано товар, вартість
відпущеного товару, кількість їздок та
відстань перевезення товару, дані щодо
шляхових листів.

Щодо дизельного пального у кількості 465
л., яке вказане у видатковій накладній
№62 від 31.07.2013 та газ (пропан) у кількості
980 л., який вказано у видатковій
накладній №63 від 31.07.2013 року відсутні
документи на його транспортування.

Як наслідок цього, відповідачем
зроблено висновок, що позивачем
завищено податковий кредит по податку
на додану вартість за період 01.07.2013 року
по 31.07.2013 року на загальну суму 62652 грн
внаслідок включення до складу
податкового кредиту сум ПДВ по
господарським операціям (з опридбання
товару у Представництва "Тодіні
Конструціоні Дженералі С.П.А."
відповідальний за утримання та
внесення податків до бюджету під час
виконання договору про спільну
діяльність від 29.09.2011 р. з Аккорд та
Салліні, факт здійснення яких не
підтверджено документально.

Судом встановлено, що між Тодіні
Конструціоні Дженералі С.п.А. через
Представництво в Україні "Тодіні
Конструціоні Дженералі С.п.А.",
уповноваженого учасника договору про
спільну діяльність від 29.09.2011 року
"Тодіні Аккорд Саліні" і ДП "Граніт
Україна укладено контракт субпідряду
від 04.05.2012 року на виконання ремонту
автодороги М06 Київ-Чоп в Україні,
Контракт км 14+080-км 128+000 (а.с.84-97).

На виконання умов контракту та на
підставі оформлених податкових
накладних №64 від 31.07.2013 року, № 65 від
31.07.2013 року (а.с. 31-32) позивачем придбано
у Представництва "Тодіні Конструціоні
Дженералі С.п.А." відповідальний за
утримання та внесення податків до
бюджету під час виконання договору про
спльну діяльність від 29.09.2011 р. з Аккорд
та Саліні дизельне пальне у кількості
465,000 л. на загальну суму 5914,80 грн., в тому
числі ПДВ - 985,80 грн, газ (пропан) 980,000 л.
та матеріали для здійснення
будівельно-ремонтних робіт на загальну
суму 369997,20 грн, в тому числі ПДВ - 61666 грн.

Отримання вказаного товару
підтверджується також видатковими
накладними №62 від 31.07.2013 року та №63 від
31.07.2013 року (а.с.34-35).

З матеріалів справи вбачається, що між
Представництвом "Тодіні Конструціоні
Дженералі С.п.А." та позивачем 01.08.2013
року укладено угоду про припинення
зобов"язань шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог на суму
375912,00 грн. (а.с.98).

Використання у власній господарській
діяльності придбаного товару
підтверджується актом списання №0-00000060
від 28.08.2013 року його оприбуткування
здійснено по рахунку 201 "Сировина й
матеріали" (а.с.129). Дизпаливо було
використане для функціонування
компресора, що підтверджується
рапортом будівельної машини за період
з 01.08.2013 року по 31.08.2013 року (а.с.145), актом
приймання-передачі паливно-мастильних
матеріалів від 31.07.2013 року згідно
талонів (а.с.123). Оприбуткування
дизельного пального відбулося, що
підтверджується оборотно-сальдовими
відомостями по рахунку 631, 203 (а.с.127,130).
Газ (пропан) використовувався під час
проведення ремонтних робіт на мостових
спорудах, підземних та наземних
переходах, а саме: для розігрівання
пальниками бітумізованих
гідроізоляційних матеріалів та
підготовки металевих конструкцій.
Позивачем наданий також акт
приймання-передачі газу (пропану) від
31.07.2013 року (а.с.124) та акт списання від
20.03.2014 року №5419.

Податкові накладні отримані позивачем
від контрагента внесені до Єдиного
реєстру податкових накладних, про що
свідчить витяг з Єдиного реєстру
податкових накладних (а.с. 145-146).

У засіданні суду з'ясовано, що
отримання товару відбувалося на
підставі товарно-транспортної
накладної №07/01 від 31.07.2013 року, (а.с.81) та
подорожнього листа №АМ8256 АН (125)
декількома ходками.

Представник позивача в судовому
засіданні наголошував, що позивачем
включало до податкового кредиту суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів,
підтверджені оригіналами податкових
накладних, оформлених згідно із вимог
законодавства.

У свою чергу, акт перевірки жодних
зауважень щодо форми, змісту та
оформлення податкових накладних,
виписаних позивачу його контрагентом,
не містить.

Положеннями пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, далі -
Податковий кодекс України)
передбачено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Податкове зобов'язання для цілей
розділу V цього Кодексу - загальна сума
податку на додану вартість, одержана
(нарахована) платником податку в
звітному (податковому) періоді (пп. 14.1.179
п. 14.1 ст. 14 Податковий кодекс України).

Згідно із підпунктом "а" пункту 185.1
статті 185 Податкового кодексу України,
об'єктом оподаткування є операції
платників податку на додану вартість з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового
кодексу України, датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Приписами пункту 188.1 статті 188
Податкового кодексу України визначено,
що база оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Податковий кредит, згідно із п. 14.1.181 ст.
14 Податкового кодексу України, - сума,
на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

У відповідності із п. 198.1 статті 198
Податкового кодексу України, право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з, зокрема: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Згідно із п. 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно із п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У відповідності із п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Проаналізувавши наведені норми
чинного законодавства, суд дійшов
висновку, що в даному випадку єдиними
та достатніми підставами для
формування податкового кредиту є
наявність податкової накладної, що
засвідчує факт сплати отримувачем
товару (робіт, послуг) їх вартості з
урахуванням податку на додану
вартість.

Як свідчать матеріали справи сума
податкового кредиту з податку на
додану вартість за липень 2013 року в
розмірі 62652,00 грн підтверджена
відповідними податковими накладними.

Судом не встановлено невідповідності
даних податкових накладних фактичним
обставинам, отже факт здійснення
господарських операцій у
перевіряємому періоді підтверджується
документально.

Представником відповідача той факт, що
податкові накладні, виписані
контрагентом позивача, відповідають
вимогам статті 201 Податкового кодексу
України та наказу Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 року № 1379
"Про затвердження форми Податкової
накладної та Порядку її заповнення",
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 21.11.2011 року за № 1333/20071,
не заперечувався та спростований не
був.

При цьому стосовно твердження
відповідача, що позивачем надано
неналежним чином документальне
підтвердження переміщення товарів в
просторі (без зазначення відповідних
реквізитів, без врахування
вантажопідйомності ТЗ), то слід вказати
наступне.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків. При
цьому будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Правилами ведення податкового обліку
не передбачено обов'язковості ведення
і зберігання товарно - транспортних
накладних на перевезення вантажів
автомобільним транспортом для
підтвердження обставин щодо
правомірності формування податкового
кредиту з ПДВ. Відтак, наявність
помилок у оформленні товарно -
транспортних накладних не є підставою
для висновків про відсутність
господарської операції.

Крім того, правила перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні не
встановлюють правил формування
податкового кредиту з ПДВ, а лише
встановлюють права, обов'язки та
відповідальність власників
автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому, документи
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

За таких обставин, суд вважає, що
висновок податкового органу про
безтоварність господарської операції
є формальним і не об'єктивним, оскільки
ґрунтується не на первинних документах
та результатах співставлення даних
бухгалтерського і податкового обліку,
а на обставинах, які не мають
безпосереднього значення для
формування податкових зобов'язань та
податкового кредиту.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем правомірність прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення доведено не
було.

З огляду на все викладене вище, суд
приходить до висновку, що податкове
повідомлення - рішення
Новоград-Волинської ОДПІ № від
30.10.2013 року є неправомірним, відтак його
слід скасувати, а позовні вимоги, -
задовольнити.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Адміністративний позов Дочірнього
підприємства "Граніт Україна"
Будівельного товариства "Граніт"
Акціонерного товариства Скоп'є
задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення
Новоград-Волинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області від 30.10.2013 р.
№.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Дочірнього підприємства
"Граніт Україна" Будівельного
товариства "Граніт" Акціонерного
товариства Скоп'є () суму
сплаченого судового збору при
зверненні до суду з позовом у розмірі
1827,00 грн.

Постанова суду може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через Житомирський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня проголошення.

У разі застосування судом ч.3 ст. 160
КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя
О.В. Лавренчук

Повний текст постанови виготовлено: 05
травня 2014 р.