Справа № 810/869/14-а
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2014 року №810/869/14-а

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1022

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін

від позивача:
Маковій О.О. (за довіреністю)

від відповідача:
ОСОБА_2 (за довіреністю)

від третьої особи:
не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до третя особа проІнспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області ОСОБА_3
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Єкатерина ІІ-ДФ»
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області (далі - позивач,
Інспекція) звернулась до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач),
третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «Єкатерина II-ДФ»
(далі - третя особа) про зобов'язання
ОСОБА_3 виконати вимоги припису від 7
червня 2013 року №С-0706/2 про зупинення
виконання будівельних робіт та
демонтаж самовільно побудованих
елементів будівлі по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що громадянкою ОСОБА_3 по
АДРЕСА_1 вчиняються дії з будівництва
кафе-магазину без жодних дозвільних
документів і за відсутності проектної
документації, що суперечить вимогам
Закону, будівельним нормам, державним
стандартам і правилам у сфері
містобудівної діяльності. За даних
обставин, Інспекцією з державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області було здійснено ряд
перевірок об'єкта будівництва та
неодноразово виносились приписи про
усунення встановлених порушень та
постанови про застосування штрафних
санкцій, у тому числі припис від 7
червня 2013 року №С-0706/2, яким відповідача
зобов'язано демонтувати незавершену
будівлю кафе-магазину. Однак, вказані
заходи до усунення порушень не
призвели, вимоги припису відповідачем
не виконуються, у зв'язку з чим
Інспекція змушена звернутись до суду з
метою зобов'язання відповідача
здійснити дії, обумовлені приписом від
7 червня 2013 року №С-0706/2.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення, у яких звертав увагу, що
фактично громадянкою ОСОБА_3 вимоги
припису частково виконано, будівельні
роботи на об'єкті не ведуться, власне
об'єкт є законсервованим. Також
вказував на необґрунтованість вимог
щодо демонтажу самочинно збудованих
елементів будівлі кафе-магазину,
оскільки відповідачем жодних
будівельних робіт на об'єкті не
здійснювалось, а виявлені у ході
перевірки порушення вимог
законодавства у сфері містобудування
спростовуються обставинами
встановленими у ході розгляду
цивільного спору щодо знесення
незавершеної будівлі кафе-магазину. З
огляду на зазначене, вважає вимоги
припису протиправними, у задоволені
позову просив відмовити повністю.

Третя особа явку уповноваженого
представника у судові засідання не
забезпечила, про місце, дату та час
розгляду справи повідомлена належним
чином, жодних заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи, пояснень
по суті позовних вимог до суду не
надходило.

За таких обставин, суд, заслухавши
думку представників сторін, ухвалив
здійснювати розгляд справи за
відсутності представника третьої
особи.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
врахувавши норми закону, які діяли на
момент виникнення правовідносин між
сторонами, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 3
червня 2013 року на адресу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Київській області надійшов
лист прокуратури Київської області від
3 червня 2013 року №07/1-1379вих-13, відповідно
до якого, на виконання звернення
громадянки ОСОБА_4 щодо порушення вимог
містобудівного законодавства,
Інспекцію, на підставі статтей 8, 20
Закону України «Про прокуратуру» та
статті 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
зобов'язано у строк до 5 червня 2013 року
провести перевірку щодо законності
спорудження об'єкта по АДРЕСА_1 (а.с. 84).

5 червня 2013 року, на підставі згаданого
листа прокуратури Київської області,
направлення від 5 червня 2013 року
№1679.13/09/02 посадовою особою Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Єкатеріна ІІ-ДФ», що
є власником земельної ділянки по
АДРЕСА_1 та громадянки ОСОБА_3, що є
власником недобудови по АДРЕСА_1.

Результати перевірки оформлено актом
б/н від 5 квітня 2013 року. (далі - акт
перевірки) (а.с. 89).

За результатами перевірки встановлено,
що відповідачем, без затвердженої
проектної документації та документу на
право виконання будівельних робіт,
виконуються будівельні роботи із
зведення кафе-магазину, що є порушенням
вимог статтей 31, 34 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

На підставі висновків акту перевірки
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області було винесено Припис
№С-0706/2 від 7 червня 2013 року, яким
відповідача зобов'язано зупинити
будівельні роботи з будівництва
кафе-магазину по АДРЕСА_1 (пункт 1); у
термін до 8 липня 2013 року демонтувати:
стіни другого, першого поверхів,
монолітно-бетонне перекриття та
підлогу першого поверху, монолітний
бетонний стрічковий фундамент між
колонами(пункт 2). (а.с. 92-94)

Позивачем встановлено строк для
добровільного виконання вимог припису
до 8 липня 2013 року.

Пунктом 4 припису №С-0706/2 ОСОБА_3
попереджено, що у разі невиконання
вимог пунктів 1-3 припису, Інспекцією
буде подано позов до суду в порядку
статті 38 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», якою передбачено порядок
і підстави знесення самочинно
збудованих об'єктів.

Так, судом встановлено, що 10 червня 2013
року, заступник Броварського
міжрайонного прокурора звернувся до
суду в інтересах держави, в особі
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області до ОСОБА_3 та ТОВ
«Єкатерина ІІ-ДФ» про знесення
самочинно збудованого приміщення
кафе-магазину.

Крім того, на підставі акту перевірки,
позивачем складено протоколи про
адміністративні правопорушення
№2-Л-А-0407/5 від 4 липня 2013 року (а.с. 95-97) та
№2-Л-А-1507/1 від 15 липня 2013 року (а.с. 98-100), з
урахуванням яких, Інспекцією прийнято:

-постанову №А1807/8 від 18 липня 2013 року,
якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого частиною 1, частиною 9
статті 96 Кодексу України про
адміністративні правопорушення і
застосовано стягнення у вигляді штрафу
в розмірі 11900,00 грн. (а.с. 101-102);

-постанову №1807/7 від 18 липня 2013 року,
якою відповідача визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною 1 статті 18842 Кодексу України
про адміністративні правопорушення і
застосовано стягнення у вигляді штрафу
в розмірі 6800,00 грн. (а.с. 103-104)

15 липня 2013 року, з метою перевірки
виконання вимог припису №С-0706/2 та
№С-0706/1 від 7 червня 2013 року, посадовою
особою Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області проведено
позапланову перевірку, за результатами
якої складено акт від 15 липня 2013 року.
(а.с. 113-114)

Як вбачається із змісту акту перевірки
від 15 липня 2013 року, виконання
будівельних робіт на об'єкті по АДРЕСА_1
зупинено. Вимоги пункту 2 припису
№С-0706/2 від 7 червня 2013 року ОСОБА_3 не
виконано.

Вважаючи, що відповідач протиправно
ухиляється від виконання вимог
припису, Інспекція звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку даному спору,
суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 10 Закону України
«Про архітектурну діяльність», для
забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд.

Державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд здійснює
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю (далі - орган державного
архітектурно-будівельного контролю).

Відповідно до Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого указом
Президента України №439/2011 від 8 квітня
2011 року року (далі - Положення),
Держархбудінспекція України є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України, входить до системи органів
виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства.

Основними завданнями
Держархбудінспекції України є
реалізація державної політики з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю, контролю у сфері
житлово-комунального господарства,
зокрема, здійснення в межах своїх
повноважень державного контролю за
дотриманням законодавства, стандартів,
нормативів, норм, порядків і правил із
зазначених питань (п.3 Положення).

Згідно пункту 6 Положення,
Держархбудінспекція України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через свої територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі або
міжрегіональні (повноваження яких
поширюються на декілька регіонів)
територіальні органи.

У силу положень підпунктів 8, 10 пункту 4
Положення, Держархбудінспекція
України відповідно до покладених на
неї завдань, окрім іншого, здійснює
державний контроль за дотриманням
фізичними та юридичними особами
державних будівельних норм, стандартів
і правил під час виконання підготовчих
і будівельних робіт, перепланування та
реконструкції (дообладнання) житлового
фонду та будівель громадського
призначення, а також здійснює контроль
за виконанням приписів про усунення
порушень вимог законодавства у сферах
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів та правил,
у сфері житлово-комунального
господарства.

В той же час, Держархбудінспекція
України для виконання покладених на
неї завдань має право в установленому
порядку видавати обов'язкові до
виконання приписи щодо усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил,
а також здійснювати
претензійно-позовну роботу, звертатися
до суду з позовами щодо захисту своїх
прав та законних інтересів, а також
інтересів держави з питань державного
архітектурно-будівельного контролю та
контролю у сфері житлово-комунального
господарства (підпункти 6, 18 пункту 5
Положення).

Разом з цим суд зауважує, що реалізація
посадовими особами Інспекцій
повноважень щодо державного контролю
та нагляду чітко формалізована,
здійснюється виключно на підставі і в
порядку встановленому законодавством
у сфері містобудування, і не допускає
відхилень від визначеної процедури,
вільного тлумачення положень закону
при здійснені перевірок або
застосуванні заходів примусу.

У силу положень статті 41 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», державний
архітектурно-будівельний контроль -
сукупність заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.

Постановою Кабінету міністрів України
від 23 травня 2011 року № 553 затверджено
порядок здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
(далі - Порядок).

Так, пунктом 2 Порядку передбачено, що
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється, зокрема, за
дотриманням: вимог законодавства у
сфері містобудівної діяльності,
проектної документації, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
технічних умов, інших нормативних
документів під час виконання
підготовчих і будівельних робіт,
архітектурних, інженерно-технічних і
конструктивних рішень, застосування
будівельної продукції; інших вимог,
установлених законодавством,
будівельними нормами, правилами та
проектною документацією, щодо
створення об'єкта будівництва.

Відповідно до пунктів 16 та 17 Порядку, за
результатами державного
архітектурно-будівельного контролю
посадовою особою інспекції
складається акт перевірки відповідно
до вимог, установлених цим Порядком.

У разі виявлення порушень вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, крім акта перевірки,
складається протокол разом з приписом
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил або
приписом про зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які виконуються без
повідомлення, реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт (далі -
припис).

Згідно частини 4 статті 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», посадові
особи органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право, крім
іншого, видавати обов'язкові для
виконання приписи щодо:

а) усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил;

б) зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які не відповідають
вимогам законодавства, зокрема
будівельних норм, містобудівним умовам
та обмеженням, затвердженому проекту
або будівельному паспорту забудови
земельної ділянки, виконуються без
повідомлення, реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт.

Аналогічні за змістом повноваження
передбачені також пунктом 11 Порядку та
підпунктом 6 пункту 5 Положення.

Таким чином, у разі виявлення у ході
перевірки порушень суб'єктами
містобудування будівельних норм,
державних стандартів і правил,
територіальний орган
Держархбудінспекції України
зобов'язаний скласти акт, у якому
викладаються факти встановлені у ході
перевірки та містяться посилання на
норми законів, що порушені.

При цьому, за результатами такої
перевірки Інспекція зобов'язана
винести припис і розглянути питання
про притягнення осіб, винних у вчинені
правопорушень до відповідальності у
порядку встановленому Кодексом
України про адміністративні
правопорушення та Закону України «Про
відповідальність за порушення у сфері
містобудування.

За змістом, припис являє собою одну з
форм здійснення позивачем контролю за
дотриманням вимог законодавства у
сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил та за своєю суттю є актом
органу владних повноважень, яким на
особу, що допустила порушення
законодавчих норм, покладається
обов'язок з їх усунення.

Припис, як акт органу владних
повноважень наділено законом такими
характерними ознаками як категоричне,
офіційно-владне, обов'язкове для
виконання веління, яке охороняється
примусовою силою держави.

Таким чином, невиконання вимог припису
має наслідком застосування до
порушників заходів впливу примусового
характеру з метою усунення обумовлених
ним порушень, однак, перелік таких
заходів є вичерпним.

Окрім того, аналізуючи положення
статті 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
та пункту 11 Порядку, суд вбачає, що
чинним законодавством визначено
чіткий перелік вимог, які може містити
припис наданий Інспекцією для
виконання. Це вимоги щодо усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил,
або про зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які не відповідають
вимогам законодавства.

Чинним законодавством не передбачено
зазначення у приписі інших, а ніж
встановлених у пункті 3 частини 4 статті
41 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», вимог.

Із змісту припису від 7 червня 2013 року
№С-0706/2 вбачається, що ОСОБА_3 виконує
будівельні роботи із зведення
кафе-магазину по АДРЕСА_1 без
затвердженої проектної документації
та документу на право виконання
будівельних робіт.

Згідно з частиною 1 статті 376 Цивільного
кодексу України житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, позивач, перевіркою та приписом
від 7 червня 2013 року №С-0706/2, будівлю
кафе-магазину віднесено до категорії
самочинного. Також, згаданий припис
містить застереження про застосування
статті 38 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
у разі невиконання вимог припису.

Згідно приписів частини 1 статті 38
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», у разі
виявлення факту самочинного
будівництва об'єкта, перебудова якого з
метою усунення істотного відхилення
від проекту або усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб,
істотного порушення будівельних норм є
неможливою, посадова особа органу
державного архітектурно-будівельного
контролю видає особі, яка здійснила
(здійснює) таке будівництво, припис про
усунення порушень вимог законодавства
у сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил з визначенням строку для
добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк
добровільно не виконала вимоги,
встановлені у приписі, орган
державного архітектурно-будівельного
контролю подає позов до суду про
знесення самочинно збудованого об'єкта
та компенсацію витрат, пов'язаних з
таким знесенням.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що
рішенням суду самочинно збудований
об'єкт підлягає знесенню в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, з компенсацією витрат,
пов'язаних із знесенням об'єкта, за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
таке самочинне будівництво. Замовником
робіт із знесення зазначеного об'єкта є
орган державного
архітектурно-будівельного контролю, за
позовом якого прийнято відповідне
рішення суду.

Положеннями частини 4 та 7 статті 376
Цивільного кодексу встановлено, що у
разі, коли власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

У разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

З аналізу вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що, по-перше,
згідно із Законом України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
та Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, компетенція позивача не
поширюється на питання щодо демонтажу
або знесення самочинно збудованого
об'єкту. Рішення про демонтаж або
знесення побудови може бути прийнято
у судовому порядку під час якого
підлягає з'ясуванню, насамперед,
питання чи відноситься об'єкт до
категорії самочинного будівництва, та
інших вимог, визначених статтею 38
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

У даному випадку, припис повинен бути
спрямований на усунення порушень вимог
законодавства, що може здійснюватись
шляхом вчинення дій щодо отримання чи
внесення змін до відповідних дозволу
та проекту, отримання
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку, тощо.

Тобто право приймати рішення про
демонтаж (знесення) надано лише суду і
повноваженнями про прийняття таких
рішень, зокрема шляхом приписів про
знесення, інспекція не наділена.

По-друге, у випадку, коли особа у
добровільному порядку не виконує
вимоги припису про усунення порушень,
законом встановлено виключний спосіб
захисту порушених прав держави та
інших осіб у сфері містобудування, що
полягає у пред'явленні позову з
вимогою знесення самочинного
збудованого об'єкта у порядку,
визначеному статтею 38 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності».

З даних висновків слідує, що демонтажу
або знесенню повинно передувати
встановлення факту невиконання вимог
припису, яким відповідача зобов'язано
усунути порушення вимог Закону.

Як вбачається з акту позапланової
перевірки від 15 липня 2013 року, що
здійснювалась з метою перевірки
виконання вимог приписів №С-0706/1,
№С-0706/2 від 7 червня 2013 року, виконання
будівельних робіт з будівництва
кафе-магазину по АДРЕСА_1 - зупинено
(а.с. 113-114).

Отже, за даних обставин, вимога
виконати припис, пунктом 2 якого
зобов'язано здійснити демонтаж
недобудови кафе-магазину є
передчасною, позаяк відповідачем пункт
1 припису виконано, будь-які будівельні
роботи на об'єкті не ведуться. Водночас,
відповідачу не було запропоновано, як
того вимагає частина 4 статті 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», усунути
виявлені порушення.

Суд звертає увагу, що з огляду на саму
правову природу припису, він є
обов'язковим до виконання у силу
Закону, і додаткове обтяження припису
зобов'язанням щодо примусового
виконання, яке випливає із судового
рішення, не буде мати наслідком
забезпечення захисту порушених прав
позивача.

Суд одночас погоджується із посиланням
представника позивача на підпункт 18
пункту 5 Положення щодо права Інспекції
звертатись до суду з позовами про
захист своїх прав та законних
інтересів та інтересів у сфері
містобудування, однак таке звернення, у
випадку, що розглядається, повинне
здійснюватись у системному
взаємозв'язку з положеннями статті 38
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Позивач, як орган державної влади,
зобов'язаний належним чином
використовувати надані йому
повноваження у сфері державного
нагляду і контролю, неприпустимим є
викривлення або довільне тлумачення
положень Закону щодо способів захисту
порушених прав.

Виходячи із змісту статті 38 Закону
України "Про регулювання
містобудівної діяльності" припис
видається тільки у разі неможливості
перебудови з метою усунення істотного
відхилення від проекту, у разі
необхідності усунення порушень
законних прав та інтересів інших осіб
та якщо неможливо усунути істотні
порушення будівельних норм.

За даних обставин, судом встановлено,
що прокуратурою Київської області
здійснювалось представництво
інтересів позивача у цивільній справі
за позовом до ОСОБА_3 та ТОВ «Єкатерина
ІІ-ДФ» про знесення самочинно
збудованого нерухомого майна.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 18 грудня 2013
року №361/5212/13-ц, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 18 березня 2014 року, у
задоволенні позову Інспекції
відмовлено.

Відповідно до частини першої статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З даного рішення судом встановлено, що
ОСОБА_3 жодних будівельних робіт, з
моменту придбання об'єкту
незавершеного будівництва по АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу
від 11 травня 2011 року, не здійснювалось.

Матеріали справи містять також
висновок Київської незалежної
судово-експертної установи за
результатами експертного
будівельно-технічного дослідження по
об'єкту незвершеного будівництва,
якому також надано оцінку судами
першої та апеляційної інстанції у
згаданій цивільній справі.

З огляду на висновок експертного
дослідження, судами встановлено, що
відповідний дозвіл на виконання
будівельних робіт первісним
забудовником - ПП «Дека-Інвест»
отримувався, відхилень від норм ДБН по
вказаному об'єкту встановлено не було,
таким чином судами не встановлено
достатньо підстав для знесення
незавершеного кафе-магазину.

Рішенням Броварськогоміськрайонного
суду спростовуються викладені в акті
перевірки та приписі від 7 червня 2013
року №С-0706/2 порушення ОСОБА_3 вимог
статтей 31 та 34 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

Суд вважає недоречним посилання
представника позивача на ту обставину,
що знесенню повинно передувати
використання усіх передбачених
законодавством України заходів щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності, встановлену
рішенням судів у цивільній справі
№361/5212/13-ц, як на підставу звернення із
позовом про зобов'язання виконати
вимоги припису.

Так, позивач необґрунтовано звужує
зміст згаданих рішень до
вищезазначених висновків, тоді як
підставами для відмови у знесенні
кафе-магазину стало не доведення
Інспекцією обставин, що підтверджують
здійснення ОСОБА_3 самочинного
будівництва або істотного порушення
будівельних норм при будівництві.

Отже, враховуючи наведене вище, суд
приходить до висновку про відсутність
об'єктивних та правових підстав для
зобов'язання ОСОБА_3 виконати вимоги
припису, оскільки законом встановлений
безальтернативний спосіб захисту прав
позивача у разі здійснення суб'єктом
містобудування самочинного
будівництва.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач у даній справі не надав суду
належних та достатніх доказів на
підтвердження позовних вимог.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов до
висновку, що адміністративний позов
задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 9, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя
Леонтович А.М.

Повний текст постанови виготовлено
14 травня 2013 року.