Справа № 815/7967/13-а
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/7967/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року

м.Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Соколенко О.М.

при секретарі - Громовій К.Д.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2 (за
довіреністю),

представника відповідача -
Московчука О.В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Балтської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень та
рішення про застосування штрафних
санкцій -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного
адміністративного суду, з урахуванням
наданих уточнень (т.1 а.с.207-216), надійшов
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП
ОСОБА_1 або Позивач) до Балтської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області (далі -
Балтська ОДПІ або Відповідач) про
визнання протиправними та скасування:
податкового повідомлення-рішення від
08.11.2013 року №; податкового
повідомлення-рішення від 08.11.2013 року
№; податкового
повідомлення-рішення від 08.11.2013 року
№; рішення Балтської ОДПІ від
08.11.2013 року №1 про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Позивач мотивує свої позовні вимоги
тим, що Балтською ОДПІ проведено
документальну планову виїзну
перевірку діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 за період з
01.07.2011 року по 31.12.2012 року, за
результатами якої відповідачем
складено акт від 23.10.2013 року
№57/1701/НОМЕР_1, яким встановлено
порушення позивачем: пп.16.1.2 п.16.1 ст.16,
п.138.1 ст.138, пп.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.177.1, п.177.2,
п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу
України, п.6 ст.128 Господарського
кодексу України, у результаті чого
визначено суму податкових зобов'язань
з податку на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
за період, що перевірявся на суму 8600,23
грн.; п.193.1 ст.193, п.198.1, п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у періоді, що
перевірявся, на загальну суму 2652,00 грн.;
п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України,
а саме, перекручення даних по формі 1-дф
за 1-3 квартали 2012 року; п.7.2 ст.7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", в результаті
чого занижено до сплати єдиного внеску
з сум чистого доходу на суму 19895,19
грн.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем прийняті: податкове
повідомлення-рішення від 08.11.2013 №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 0,00 грн. та 510,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) за порушення п.51.1
ст.51, пп. "б" п.176.2 ст. 176 Податкового
кодексу України; податкове
повідомлення-рішення від
08.11.2013 №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності у розмірі
8600,23 грн. та 2150,06 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) за
порушення пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.138.1 ст.138,
п.139.1 ст.139, п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177
Податкового кодексу України; податкове
повідомлення-рішення від 08.11.2013 №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 2652,00 грн. та 663,00 грн. -
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) за порушення п.193.1 ст.193, п.198.1,
п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, та рішення Балтської ОДПІ від
08.11.2013 року №1 про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, яким
позивачу за донараховану суму єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 19895,19
грн. застосовано штрафні санкції в
розмірі 2122,00 грн. за порушення п.7.2 ст.7
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".

Як вказує позивач, висновки акту
перевірки про порушення
вищезазначених норм, є безпідставними,
оскільки позивач здійснює свою
діяльність відповідно до основного
виду діяльності 47.30 - роздрібна
торгівля пальним, на підставі
торгового патенту на право здійснення
торговельної діяльності з роздрібної
торгівлі паливно-мастильними
матеріалами. Позивач зазначає, що
господарські операції за перевіряємий
період проведені в межах здійснення її
господарської діяльності, а витрати
позивача правомірно віднесені нею до
витрат операційної діяльності
відповідно до вимог Податкового
кодексу України, що підтверджуються
наданою первинною документацією, а
отже в її діях відсутні порушення,
визначені відповідачем в акті
перевірки від 23.10.2013 року. При цьому, у
своєму адміністративному позові,
позивач наводить конкретно визначені
первинні документи, на підставі яких
нею відповідно вимог Податкового
кодексу України були віднесені спірні
суми до складу витрат та до податкового
кредиту.

Таким чином, посилаючись на наявність
первинних документів, що підтверджують
правомірність віднесення спірних сум
до витрат за перевіряємий період,
позивач вважає, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення та
рішення про застосування штрафних
санкцій, прийняті на підставі цього
акту перевірки, є протиправними та
підлягають скасуванню.

Крім того, під час розгляду справи з
боку позивача були надані додаткові
пояснення в обґрунтування позовних
вимог (т.2 а.с.61-68, т.3 а.с.124-125).

Відповідач надав до суду письмові
заперечення на адміністративний позов
(т.5 а.с.105-107), в яких зазначив
про безпідставність позовних вимог
позивача, оскільки Балтською ОДПІ в
ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1
правомірно зроблені висновки про
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, з підстав викладених в
акті перевірки. Так, відповідач вказує,
що в порушення п. 138.1 ст.138, пп.139.1.5 п.139.1
ст.139, п.177.4, п.177.10 ст.177 Податкового
кодексу України позивач включила до
валових витрат закуплені товари для
ремонту та обслуговування приміщення у
фізичних осіб-підприємців, а також
списувала паливно-мастильні матеріали
для власних потреб, чим завищила
затрати всього в сумі 57334,84 грн., в тому
числі за 2011 рік в сумі 7633,33 грн. та за 2012
рік в сумі 49701,51 грн. Отже, відповідач
зазначає, що в порушення п.177.1 ст.177 ПК
України позивач занизила податкові
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб від провадження
діяльності всього в сумі 8600,23 грн., в
тому числі за 2011 рік в сумі 1145 грн. та за
2012 рік в сумі 7455,23 грн. Водночас,
відповідач посилається на те, що
донарахування по податку на прибуток
фізичних осіб вплинули на нарахування
платником податків єдиного
соціального внеску, у зв'язку із чим при
перевірці встановлено порушення
позивачем вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VІ,
що призвело до нарахування збору на
єдиний внесок у розмірі 19895,19 грн. Також,
відповідач зазначає, що на порушення
п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України,
ФОП ОСОБА_1 списала бензин на власні
потреби, відповідно до шляхових листів
на автомобілі та накладних, не в межах
господарської діяльності платника
податку, чим завищила податковий
кредит та занизила податкове
зобов'язання в сумі 2652 грн. за
перевіряємий період.

Отже, відповідач вважає, що винесені
податкові повідомлення-рішення за
порушення позивачем податкового
законодавства та рішення про
застосування штрафних санкцій є
правомірними, а позовні вимоги є
такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач та представник позивача у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали у повному обсязі, з
урахуванням уточнень до позовної
заяви, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві, уточненнях
до позовної заяви, письмових
поясненнях та на надані письмові
докази.

Представник відповідача в судовому
засіданні заявлений адміністративний
позов не визнав та просив суд відмовити
у його задоволенні, посилаючись на
обставини, викладені в запереченнях на
адміністративний позов.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення позивача, представників
позивача та відповідача, ознайомившись
з запереченнями відповідача,
дослідивши обставини, якими
обґрунтовуються вимоги та заперечення,
та перевіривши їх доказами, суд
встановив наступні факти та обставини.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
зареєстрована Кодимською районною
державною адміністрацією Одеської
області 12.01.2007 року, що підтверджується
копією свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
(т.1 а.с.94-95).

Судом встановлено, що на момент
проведення перевірки позивач
знаходилася на податковому обліку в
Кодимському відділенні Балтської ОДПІ,
та у перевіряємий період ФОП ОСОБА_1
була зареєстрована, зокрема, платником
податку на додану вартість згідно
свідоцтва від 02.07.2010 року НОМЕР_9 (т.1
а.с.102), та з 01.07.2011 року по 31.12.2013 року
здійснювала підприємницьку діяльність
на загальній системі оподаткування.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі п.75.1 ст. 75, ст.77, п.81.1 ст. 81
Податкового кодексу України, пп.13.1.2
п.13.1 ст.13 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", відповідно до
наказу Балтської ОДПІ 16.09.2013 року №137
"Про проведення планової виїзної
документальної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1" (т.5 а.с.108),
плану-графіка проведення
документальних планових перевірок
суб'єктів господарювання на 3-й квартал
2013 року, головним державним податковим
ревізор-інспектором відділу доходів і
зборів з фізичних осіб Балтської ОДПІ
Вадько Сергієм Гнатовичем, старшим
державним податковим
ревізор-інспектором відділу доходів і
зборів з фізичних осіб Балтської ОДПІ
Кравець Наталією Миколаївною
проведена документальна планова
виїзна перевірка діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.07.2011 року по 31.12.2012
року, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2011 року по
31.12.201 року.

За результатами вказаної перевірки
Балтською ОДПІ ГУ Міндоходів в
Одеській області складено акт від
23.10.2013 року №57/1701/НОМЕР_1 (т.1 а.с.18-81) із
додатками до нього (т.1 а.с.82-84), яким
встановлено порушення позивачем:
пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.138.1 ст.138, пп.139.1.5, п.139.1
ст.139, п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10 ст.177
Податкового кодексу України, п.6 ст.128
Господарського кодексу України, в
результаті чого визначено суму
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся на суму 8600,23 грн., в тому
числі по звітних (податкових) періодах:
за 2011 рік у сумі 1145,00 грн. та за 2012 рік у
сумі 7455,23 грн.; п.193.1 ст.193, п.198.1, п.
198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість у періоді, що
перевірявся, на загальну суму 2652,00 грн.,
у тому числі по періодах: жовтень 2011
року в сумі 1644,00 грн., листопад 2011 року в
сумі 341,00 грн., що разом становить 1985,00
грн.; лютий 2012 року в сумі 62,00 грн.,
квітень 2012 року в сумі 142,00 грн., травень
2012 року в сумі 135,00 грн., липень 2012 року в
сумі 64,00 грн., серпень 2012 року в сумі 63,00
грн., жовтень 2012 року в сумі 201,00 грн., що
разом за 2012 рік складає 667,00 грн.; п.176.2
ст.176 Податкового кодексу України, а
саме, перекручення даних по формі 1-дф
за 1-3 квартали 2012 року; п.7.2 ст.7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№2464-VI, в результаті чого занижено до
сплати єдиного внеску з сум чистого
доходу на суму 19895,19 грн., в тому числі по
звітних (податкових) періодах: за 2011
рік в сумі 2648,77 грн., за 2012 рік в сумі
17246,42 грн.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем прийняті: податкове
повідомлення-рішення від 08.11.2013 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб у розмірі 0,00 грн.
та 510,00 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) за порушення п.51.1
ст.51, пп. "б" п.176.2 ст. 176 Податкового
кодексу України (т.1 а.с.86) згідно
розрахунку штрафних (фінансових)
санкцій (т.1 а.с.87); податкове
повідомлення-рішення від 08.11.2013 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності у розмірі
8600,23 грн. та 2150,06 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) за
порушення пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.138.1 ст.138,
пп.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.177.1, п.177.2, п.177.4, п.177.10
ст.177 Податкового кодексу України (т.1
а.с.88) згідно розрахунку штрафних
(фінансових) санкцій (т.1 а.с.89);
податкове повідомлення-рішення від
08.11.2013 року № , яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
2652,00 грн. та 663,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) за
порушення п.193.1 ст.193, п.198.1, п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України (т.1 а.с.90)
згідно розрахунку штрафних
(фінансових) санкцій (т.1 а.с.91) та
рішення №1 від 08.11.2013 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким до позивача за наслідками
донарахованої суми єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 19895,19
грн. застосовано штрафні санкції у
розмірі 2122,00 грн. згідно розрахунку
фінансових санкцій (т.1 а.с.92,93).

Не погодившись з висновками
податкового органу, на підставі яких
відповідачем винесені податкові
повідомлення-рішення та рішення від
08.11.2013 року №1 про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, позивач
оскаржив вищевказані рішення в
судовому порядку.

Спірні податкові повідомлення-рішення,
рішення про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску базуються
на викладених в акті перевірки
висновках відповідача щодо порушення
позивачем вимог пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.138.1
ст.138, пп.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.177.1, п.177.2, п.177.4,
п.177.10 ст.177 Податкового кодексу України;
п.193.1 ст.193, п.198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України; п.176.2 ст. 176 Податкового
кодексу України; п.7.2 ст.7 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464-VI.

Так, відповідач в акті перевірки
зазначає, що при перевірці використані:
податкові декларації з ПДВ, податкові
накладні, приходні документи, угоди,
податкові декларації про майновий стан
і доходи, банківські документи, реєстри
отриманих та виданих податкових
накладних, книга доходів та витрат
форми №10, форма 1-дф, книга КОРО,
контрольні стрічки, книга нарахування
заробітної плати, а також, відомості, що
містяться в інформаційних базах даних
податкової служби.

У п.2.1 «Податок на доходи фізичних осіб
від здійснення господарської
діяльності» зазначено, що в порушення
п.138.1 ст.138, пп.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1
включила до валових витрат закуплені
товари для ремонту та обслуговування
приміщення у фізичних
осіб-підприємців, а також списувала
паливно-мастильні матеріали для
власних потреб, чим завищила затрати
всього в сумі 57334,84 грн., в тому числі за
2011 рік в сумі 7633,33 грн. та за 2012 рік в
сумі 49701,51 грн.

Встановлюючи вказані порушення,
відповідач в акті зазначає, що затрати
у вигляді вартості ремонту та
обслуговування основних засобів,
зокрема, приміщень, не включаються до
складу витрат фізичної особи -
підприємця на загальній системі
оподаткування, а також, посилається на
те, що фізичні особи-підприємці на
загальній системі оподаткування не
мають права включати до складу витрат
затрати, які пов'язані із використанням
транспортного засобу (вартість
придбання запасних частин, шин,
технічного обслуговування, тощо).

Відповідач зазначає, що в порушення
пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, п.177.10 ст.177 Податкового
кодексу України, п.6 ст.128
Господарського кодексу України,
позивач занизила оподатковуваний
дохід всього у сумі 57334,84 грн., в тому
числі за 2011 рік в сумі 7633,33 грн. та за 2012
рік в сумі 49701,51 грн.

Таким чином, в акті вказується, що
позивачем в порушення п.177.1 ст. 177
Податкового кодексу України занижено
податкове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб від провадження
діяльності всього в сумі 8600,23 грн., в
тому числі за 2011 рік в сумі 1145,00 грн. та
за 2012 рік в сумі 7455,23 грн.

У розділі 2.3 «Укладення трудового
договору, оформлення трудових відносин
з працівниками, своєчасність,
достовірність, повнота нарахування,
утримання та сплата податку на доходи
фізичних осіб при виплаті доходів на
користь платників податків - фізичних
осіб» акту зазначено, що перевіркою
дотримання самозайнятою особою
встановленого порядку заповнення
Податкового розрахунку, достовірності,
повноти відображення в ньому
відповідних відомостей встановлено, що
за перевіряємий період ФОП ОСОБА_1
при виплаті доходів фізичним
особам-підприємцям за ознакою доходу «
157» допустила перекручення даних у
формі 1-дф при закупівлі товарів на
власні потреби відповідно до товарних
чеків (лінолеум, фарби, розетки, листи
металеві, провід електричний):

- при виплаті ФОП ОСОБА_6
(ідентифікаційний номер НОМЕР_5) доходи
в сумі 6197 грн. виплачені у третьому
кварталі 2012 року, а у формі 1-ДФ
відображені у четвертому;

- при виплаті ФОП
ОСОБА_7(ідентифікаційний номер НОМЕР_6)
доходи в сумі 3260,00 грн. виплачені у
першому кварталі 2012 року, а відображені
у четвертому кварталі 2012 року; доходи в
сумі 7338,00 грн. виплачені у другому, а
відображені у четвертому кварталі 2012
року, доходи в сумі 9628 грн. виплачені у
третьому кварталі 2012 року, а в 1-ДФ
відображені у четвертому;

- при виплаті ФОП ОСОБА_8
(ідентифікаційний номер НОМЕР_7) доходи
в сумі 9600,00 грн. виплачені у третьому
кварталі 2012 року, в 1-ДФ включено у
четвертому;

- при виплаті ФОП ОСОБА_9
(ідентифікаційний номер НОМЕР_8) доходи
в сумі 8070,00 грн. виплачені у третьому
кварталі 2012 року, в 1-ДФ включено у
четвертому, чим не забезпечено
виконання підприємцем обов'язків
податкового агента, визначених пунктом
176.2 статті 176 Податкового Кодексу
України (перекручення даних).

Таким чином, як зазначається в акті, в
порушення пункту 176.2 статті
176 Податкового Кодексу України
встановлено перекручення даних по
формі 1-дф за 1-3 квартали 2012 року.

У пп. А) п.2.5.2 «Відображення у звітності
сум, на які нараховується та з яких
отримується єдиний внесок» розділу 2.5
акту перевірки зазначено, що
перевіркою достовірності відображення
у звітності сум доходу, отриманого від
здійснення діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на який нараховується єдиний
внесок встановлено заниження чистого
доходу, чим порушено вимоги п.7.2 ст.7
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування".
Розбіжність між сумами чистого доходу,
які відображені у деклараціях про
доходи ФОП ОСОБА_1 та сумами чистого
доходу, які виявлені в ході перевірки
складає 57334,84 грн.

У пп. А) п.2.5.3 «Правильність нарахування
та утримання єдиного внеску» розділу 2.5
акту перевірки зазначено, що
перевіркою правильності нарахування
єдиного внеску з сум доходу, на який
нараховується єдиний внесок у розмірі
34,7 % встановлено порушення вимог п.7.2
ст.7 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", в
результаті чого занижено до сплати
єдиного внеску з сум доходу на суму у
розмірі 19895,19 грн.

В п.2.6.2 «Податковий кредит» акту
перевірки відповідачем зазначено, що
перевіркою повноти визначення
податкового кредиту за період з 01.07.2011
по 31.12.2012 встановлено його завищення
всього у сумі 2652 грн., в тому числі по
періодах: жовтень 2011 року в сумі 1644,00
грн., листопад 2011 року в сумі 341,00 грн., що
разом становить 1985,00 грн.; лютий 2012 року
в сумі 62,00 грн., квітень 2012 року в сумі
142,00 грн., травень 2012 року в сумі 135,00 грн.,
липень 2012 року в сумі 64,00 грн., серпень
2012 року в сумі 63,00 грн., жовтень 2012 року в
сумі 201,00 грн., що разом за 2012 рік складає
667,00 грн.

Таким чином, як зазначено в акті, на
порушення п.193.1 ст.191, п.198.1, п.198.3 ст.198
Податкового кодексу України, ФОП
ОСОБА_1 списала бензин на власні
потреби, відповідно до шляхових листів
на автомобілі та накладних, не в межах
господарської діяльності платника
податку, чим завищила податковий
кредит та занизила податкове
зобов'язання в сумі 2652 грн. за
перевіряємий період.

Суд не погоджується з вказаними
висновками акту перевірки, на підставі
яких прийняті оскаржувані податкові
повідомлення-рішення та рішення про
застосування штрафних санкцій, та
вирішуючи питання щодо правомірності
винесення оскаржуваних позивачем
рішень, виходить з наступного.

Так, у додатках 5 та 6 до акту перевірки
(т.1 а.с.82-84) наведено реєстр витрат,
включених до складу затрат операційної
діяльності в порушення п.177.4 ст.177 ПК
України та реєстр списання товарів на
господарські потреби в операціях, які
не є об'єктом оподаткування або
звільнені від оподаткування.

Сума витрат, включених до складу затрат
операційної діяльності у загальному
розмірі 57334,81 грн. складається із суми
7633,33 грн. за 2011 рік (на підставі
видаткових накладних на бензин А-76 (610
літрів), (225 літрів), виписаних у жовтні
та листопаді 2011 року (ФОП
ОСОБА_1 на власні потреби) та із суми
49701,51 грн. за 2012 рік (на підставі:
видаткових накладних на бензин А-76 (45
літрів), (90 літрів), бензин А-80 (90 літрів),
(90 літрів), (45 літрів), (90 літрів), (45
літрів), виписаних у лютому, квітні,
травні, липні, серпні, жовтні 2012 року;
товарних чеків, виписаних у 2012 році ФОП
ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_6 на каміни
масляні, відра, лопати, фарби, чайник,
лампочки, замки, розетки, листи
металеві, кабель, електродвигун,
цемент, лінолеум, кісточки, котел,
сітка, тощо); видаткової накладної,
виписаної ПАТ СК «Універсальний поліс»
на страховку АЗС; видаткової накладної,
виписаної ТОВ «АЗС-Сервіс» на
запчастини до АЗС.

При цьому, сума ПДВ у розмірі 2652,25
визначена згідно вказаних додатків на
підставі:

- видаткових накладних на бензин А-76 (610
літрів), (225 літрів), виписаних у жовтні
та листопаді 2011 року на загальну суму
ПДВ 1220 грн. (ФОП ОСОБА_1 на власні
потреби);

- видаткових накладних на бензин А-76 (45
літрів), (90 літрів), бензин А-80 (90 літрів),
(90 літрів), (45 літрів), (90 літрів), (45
літрів), та на запчастини до АЗС,
виписаних у лютому, квітні, травні,
липні, серпні, жовтні 2012 року на
загальну суму ПДВ 1432,25 грн. (ФОП ОСОБА_1
на власні потреби (бензин).

Суд зазначає, що відповідно до частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України, під господарською діяльністю
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Згідно з п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового
кодексу України господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців від 27.01.2012 року серії
АВ №774972 (т.1 а.с.97-98), одним із видів
діяльності позивача є: 47.30 - роздрібна
торгівля пальним.

Як вбачається з акту перевірки та
встановлено судом, у період з 01.07.2011
року по 31.12.2012 року позивач здійснювала
роздрібну торгівлю пальним (дизельне
пальне, бензин, масла) згідно торгових
патентів серії ТПБ №568720 та №568721 на
право здійснення торговельної
діяльності у сфері роздрібної торгівлі
паливно-мастильними матеріалами (т.1
а.с.103) на об'єкті - бензозаправній
станції в комплексі за адресою:
АДРЕСА_1, яка згідно Витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, виданого Кодимським РБТІ 13.09.2010
року, належить позивачу на праві
приватної власності (т.1 а.с.107).

Так, судом встановлено, що здійснюючи
свою господарську діяльність за
спірний період позивач придбала у ФОП
ОСОБА_7, ФОП ОСОБА_8, ФОП ОСОБА_6 товари
(каміни масляні, відра оцинковані,
лопати, фарби - емульсії, електричний
чайник, лампочки, замки, розетки, листи
металеві, кабель електричний, кутки
металеві, труби квадратні, саморізи,
рейки, цвяхи, шифер, полікарбонат,
відра, труби, електродвигуни, цемент,
умивальник, лінолеум, кісточки, котел,
сітки огорожі, шпатльовку, віники,
тощо). На підтвердження придбання
вказаних товарів позивачем були надані
до суду копії відповідних товарних
чеків (т.1 а.с.117-142, т.4 а.с.239-248), які також
були досліджені відповідачем під час
здійснення перевірки та перелік яких
із посиланням на номер, дату товарного
чека та найменування придбаного товару
відображений у додатках 5 та 6 до акту
перевірки (т.1 а.с.82-84).

Також, судом встановлено, що позивачем
у перевіряємому періоді здійснені
витрати на придбання у ТОВ "АЗС-СЕРВІС"
(постачальник) обладнання та запчастин
для бензозаправної станції (ареометри,
клапан, крани, тощо) на загальну суму
4590,01 грн., в тому числі ПДВ 765,00 грн., на
підтвердження чого позивачем надано до
суду засвідчені копії видаткової
накладної від 11.10.2012 року №РН-0000117 (т.1
а.с.143), рахунку-фактури від 04.10.2012 року
№СФ-000442 (т.1 а.с.144); витягу з реєстру
довіреностей на отримання ТМЦ (т.4
а.с.158-161).

При цьому, на підтвердження того, що
вказані товари придбані позивачем в
межах здійснення її господарської
діяльності, останньою надано до суду в
засвідчених копіях:

- акт обстеження фасаду нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1, що належить ФОП
ОСОБА_1, складений 27.07.2012 року комісією у
складі міського голови Склярука В.О.,
головного спеціаліста відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Кодимської РДА Мазура А.В.,
землевпорядника виконкому міської
ради Хортюка С.М., в якому зазначається,
що в ході обстеження комісією
встановлено, що фасад будівлі не
відповідає Державним будівельним
нормам та потребує оздоблення та
фарбування, і запропоновано позивачу у
строк до 01.09.2012 року привести в належний
стан фасад приміщення по АДРЕСА_1 (т.1
а.с.244-245);

- дефектний акт від 31.07.2012 року,
складений за участю позивача, завгоспа
Селецького М.В. та представника ТОВ
«Альфа-Пром-Буд», яким за результатом
проведення обстеження фасаду
приміщення по АДРЕСА_1, встановлена
необхідність у проведенні ремонтних
робіт в наступному об'ємі: ремонт
штукатурки фасаду - 127,72 кв.м.; ремонт
відкосів; шпатлювання фасаду - 127,72 кв.м;
фарбування фасаду - 127,72 кв.м.(т.1 а.с.246);

- договірна ціна, локальний кошторис
№2-1-1 та підсумкова відомість ресурсів
до локального кошторису на поточний
ремонт фасаду приміщення по АДРЕСА_1, що
здійснюється у 2012 році, складені станом
на 02.08.2012 року (замовник - ФОП
ОСОБА_1, підрядник - ТОВ
«Альфа-Пром-Буд»), у яких відображено
найменування робіт і витрат та їх
вартість (т.1 а.с.247-248, 249-251, 252-254);

- акт обстеження фасаду нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1, що належить ФОП
ОСОБА_1, складений 08.10.2012 року комісією у
складі: головного архітектора
Кодимського району Задорожнюка В.О.,
землевпорядника виконкому міської
ради Хортюка С.М. та депутата міської
ради Кондратьєва М.А., яким встановлено
виконання наступних робіт: ремонт
штукатурки фасаду - 128 кв.м.; ремонт
віконних відкосів - 5 кв.м.; шпатлювання
фасадів - 128 кв.м; фарбування фасаду
фарбами на водній основі - 128 кв.м.;
якість робіт задовільна (т.2 а.с.69);

- акти списання матеріалів від 27.02.2012
року, 30.04.2012 року, 20.07.2012 року, 31.07.2012 року,
06.08.2012 року, 28.08.2012 року, 30.08.2012 року,
05.09.2012 року, 14.09.2012 року, 28.09.2012 року,
04.10.2012 року, 31.10.2012 року, 28.11.2012 року,
складених комісією у складі: ФОП
ОСОБА_1, завгоспа Селецького М.В. та
головного бухгалтера Бабій Г.М. (т.3
а.с.85-97), в яких відображено які саме
товари були придбані та підлягають
списанню (із зазначенням їх кількості
та цінової вартості), у кого такі товари
придбані позивачем та з якою метою
використані в господарській
діяльності позивача;

- наказ №1 від 03.01.2012 року «Про облікову
політику на 2012 рік», яким по п.6 наказано
для здійснення контролю за видачею
малоцінних та швидкозношувальних
предметів (МШП), запчастин, обладнання,
матеріалів та іншого за місцем
експлуатації створити постійно діючу
комісію по списанню матеріалів, МШП, а
також по використанню в господарській
діяльності запчастин, обладнання,
матеріалів та іншого у складі: голови
комісії - Маньквської Т.І., членів
комісії - завгоспа Селецького М.В.,
головного бухгалтера Бабій Г.М. (т.3
а.с.126-127);

- припис про усунення порушень вимог
законодавства у сферах пожежної,
техногенної безпеки, цивільного
захисту від 29.02.2012 року, складений
Кодимським районним сектором ГУ
Держтехногенбезпеки в Одеській
області по об'єкту: АЗС по АДРЕСА_1, що
належить ФОП ОСОБА_1 під час здійснення
перевірки стану пожежної та
техногенної безпеки території
приміщення АЗС, яким, зокрема, було
запропоновано позивачу вжити такі
заходи: на території АЗС
доукомплектувати пожежний щит 1-м
вогнегасником, 2-а гаками, 1-м ломом,
відрами - 2 шт., сокирами, лопатами - 2 шт.
із терміном виконання до 28.12.2012 року;
забезпечити опалення операторської
АЗС за допомогою використання двох
сертифікованих масляних камінів із
терміном виконання до 08.03.2012 року (т.5
а.с.127);

- витяг з акту перевірки виконання
вимог пожежної та техногенної безпеки
на АЗС ПП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1,
складеного 22.02.2013 року, яким
встановлено, що ФОП ОСОБА_1 було
частково виконані вимоги нормативних
документів з питань дотримання
пожежної та техногенної безпеки на АЗС,
а саме, встановлено, що: «…згідно вимог
НАПБ А.01.001-2004 п.6.4.11, який затверджений
наказом МНС України №126,
зареєстрований в Мінюсті України
04.11.2004 року за №1410/10009, проведено
доукомплектування протипожежного щита
необхідним протипожежним інвентарем
(сокирами, відрами, лопатами, кошмою
тощо); згідно вимог НАПБ А.01.001-2004 п.6.4.8
проведено доукомплектування
приміщення операторської АЗС
вогнегасниками ОП-5 в кількості 2
одиниць. Опалення операторської АЗС
здійснюється за допомогою двох
масляних камінів, що не йде в порушення
НАПБ А.01.001-2004…».

Разом з цим, у своєму адміністративному
позові та в наданих письмових
поясненнях до нього, позивач додатково
зазначила, що:

- по вказаним вище товарним чекам на
придбання ламп освітлення, останні
використовувалися для освітлення
бензозаправної станції за адресою:
АДРЕСА_1, яка використовується
позивачем для здійснення оперативної
господарської діяльності;

- по вказаним вище товарним чекам на
придбання камінів масляних, останні
використовувалися для опалення згідно
пожежних норм приміщення оператора
бензозаправної станції за адресою:
АДРЕСА_1, яка використовується
позивачем для здійснення оперативної
господарської діяльності;

- по вказаним вище товарним чекам на
придбання котлів, останні
використовувалися для опалення
адміністративної частини приміщення
бензозаправної станції за адресою:
АДРЕСА_1, яка використовується
позивачем для здійснення оперативної
господарської діяльності;

- по вказаним вище товарним чекам на
придбання електричних чайників,
останні використовувалися у
відповідності до умов Закону України
«Про охорону праці»;

- по вказаним вище накладним та
товарним чекам на придбання обладнання
та запчастин для бензозаправної
станції, а також відер, лопат, віників,
кранів, хомутів та інше, останні
використовувалися згідно приписів
чинного законодавства для обладнання
бензозаправної станції за адресою:
АДРЕСА_1, яка використовується
позивачем для здійснення оперативної
господарської діяльності.

- по вказаним вище товарним чекам на
придбання будівельних матеріалів (
фарба, металева сітка, металеві кутки,
замки, розетки, електродвигуни та інше),
останні витрачалися для ремонту
бензозаправної станції та її
облаштування за адресою: АДРЕСА_1, яка
використовується позивачем для
здійснення оперативної господарської
діяльності.

Тобто, як вбачається з викладеного,
позивачем надано до суду документи, що
підтверджують необхідність здійснення
ремонту бензозаправної станції, що
належить позивачу та яка
використовується позивачем для
здійснення оперативної господарської
діяльності, докази списання придбаних
матеріалів на здійснення такого
ремонту та докази, що свідчать про
фактичне здійснення ремонтних робіт з
ремонту фасаду бензозаправної станції
та з виконання позивачем робіт з
виконання поточного ремонту приміщень
бензозаправної станції, встановлення
необхідного обладнання на АЗС у
відповідності до приписів діючого
законодавства.

Водночас, з пояснень позивача судом
встановлено, що ремонтні роботи були
здійснені позивачем власними силами,
без залучення сторонніх організацій,
як то ТОВ «Альфа-Пром-Буд», якою
складені договірна ціна, локальний
кошторис №2-1-1 та підсумкова відомість
ресурсів до локального кошторису на
поточний ремонт фасаду приміщення по
АДРЕСА_1, що здійснюється у 2012 році,
оскільки, як зазначила позивач, зі
складеної документації вбачалось, що
виконання робіт передбачало витрату
значних коштів на оплату виконання
таких робіт.

При цьому, позивач під час розгляду
справи зазначила, що складені ТОВ
«Альфа-Пром-Буд» договірна ціна,
локальний кошторис №2-1-1 та підсумкова
відомість ресурсів до локального
кошторису на поточний ремонт фасаду
приміщення по АДРЕСА_1, що здійснюється
у 2012 році були використані позивачем
для здійснення ремонту приміщення
власними силами, оскільки в них було
зазначено, зокрема, найменування та
кількість матеріальних ресурсів для
виконання відповідних видів робіт.

Судом також встановлено, що позивачем
також у перевіряємому періоді до
складу витрат операційної діяльності
включено витрати щодо оплати послуг
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності, а саме:

- за договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності суб'єктів
господарювання за шкоду, яка може бути
заподіяна пожежами та аваріями на
об'єктах підвищеної небезпеки,
включаючи пожежовибухонебезпечні
об'єкти та об'єкти, господарська
діяльність на яких може призвести до
аварій екологічного та
санітарно-епідеміологічного характеру
від 13.09.2011 року №0501/1881/031018, укладеним
строком на 12 місяців між ФОП ОСОБА_1
(Страхувальник) та ПАТ "Страхова
компанія "Універсальний поліс"
(Страховик) відносно АЗС (АДРЕСА_1) (т.1
а.с.111), зі сплатою суми 1530 грн. на
підставі рахунку-фактури від 13.09.2011
року №1881 (т.1 а.с.109) та акту виконаних
робіт від 13.09.2011 року (т.1 а.с.110);

- за договором обов'язкового
страхування цивільної
відповідальності суб'єктів
господарювання за шкоду, яка може бути
заподіяна пожежами та аваріями на
об'єктах підвищеної небезпеки,
включаючи пожежовибухонебезпечні
об'єкти та об'єкти, господарська
діяльність на яких може призвести до
аварій екологічного та
санітарно-епідеміологічного характеру
від 04.12.2012 року №0501/6158/031042, укладеним
строком на 12 місяців між ФОП ОСОБА_1
(Страхувальник) та ПАТ "Страхова
компанія "Універсальний поліс"
(Страховик) відносно АЗС (АДРЕСА_1) (т.1
а.с.113), зі сплатою суми у розмірі 1530,00
грн. на підставі рахунку-фактури від
04.12.2012 року (т.1 а.с.112).

Крім того, як вставлено судом позивачем
у перевіряємому періоді до складу
витрат операційної діяльності
включено витрати з використання
бензину А-76, А-80 для здійснення
господарської діяльності позивача, а
саме, заправлення машин для
перевезення придбаної (реалізуємої)
продукції (палива та мастил).

Так, як вбачається з матеріалів справи
за позивачем зареєстрований, зокрема,
транспортний засіб - вантажний
бортовий автомобіль ЗІЛ - 431410 (т.1 а.с.108).
Також, судом встановлено, що у позивача
у перевіряємому періоді працювали
наймані працівники за трудовими
договорами, а саме, водії - ОСОБА_18,
ОСОБА_19 (т.1 а.с.114-116).

Згідно наявних в матеріалах справи
доказів встановлено, що у 2011 році
позивачем віднесено до витрат
операційної діяльності суму у розмірі
6103,33 грн. відповідно до:

- накладної б/н від 01.10.2011 року на 610
літрів бензину А-76 на загальну суму без
ПДВ 4397,08 грн. (на господарські потреби
ФОП ОСОБА_1) (т.1 а.с.145). При цьому, на
підтвердження використання вказаного
бензину у господарській діяльності
позивача у відповідній кількості
останньою надано до суду у засвідчених
копіях: відповідні заправні листки,
подорожні листки вантажного
автомобіля (т.1 а.с.146-158), детальний
перелік яких наведено у позовній заяві
(т.1 а.с.9) та докази придбання вказаного
бензину у ПП «САММІ», а саме, видаткову
накладну № РН-0000037 від 07 жовтня 2011 року
на загальну суму 154684,64 грн., у т.ч. ПДВ
25780,77 грн., податкову накладну від 07.10.2011
року №47 на суму 154684,64 грн., в тому числі
ПДВ 25780,77 грн. (т.1 а.с.159, 160);

- накладної б/н від 01.11.2011 року на 225
літрів бензину А-76 на загальну суму без
ПДВ 1706,25 грн. (на господарські потреби
ФОП ОСОБА_1) (т.1 а.с.161). При цьому, на
підтвердження використання вказаного
бензину у господарській діяльності
позивача у відповідній кількості
останньою надано до суду у засвідчених
копіях: відповідні заправні листки,
подорожні листки вантажного
автомобіля (т.1 а.с.162-167), детальний
перелік яких наведено у позовній заяві
(т.1 а.с.9) та докази придбання вказаного
бензину у ФОП ОСОБА_20, а саме, видаткову
накладну від 14.11.2011 року № 35 на суму
22067,50 грн., в тому числі ПДВ 3677,92 грн.,
податкову накладну від 14.12.2011 року №35
на суму 22067,50 грн., в тому числі ПДВ 3677,92
грн. (т.1а.с.168, 169).

У 2012 році до таких витрат позивачем
віднесено суму у розмірі 3337,45 грн.
згідно:

- накладної б/н від 01.02.2012 року на 45
літрів бензину А-76 на загальну суму без
ПДВ 311, 25 грн. (на господарські потреби
ФОП ОСОБА_1) (т.1 а.с.170). При цьому, на
підтвердження використання вказаного
бензину у господарській діяльності
позивача у відповідній кількості
останньою надано до суду у засвідченій
копії подорожній лист вантажного
автомобіля № 1 від 12 січня 2012 року (т.1
а.с.171) та докази придбання вказаного
бензину у TOB «Агротранспром», а саме,
накладну № 135 від 11.02.2012 року на
загальну суму 103335,50 грн., у т.ч. ПДВ 17222,58
грн., податкову накладну від 11.02.2012
року №19 на суму 103335,50 грн., в тому числі
ПДВ 17222,58 грн. (т.1а.с.172, 173), виписаних за
договором поставки нафтопродуктів від
09.02.2012 року № 17, укладеного між
позивачем (покупець) та ТОВ
"Агротранспром" (продавець);

- накладної б/н від 24.04.2012 року на 90
літрів бензину А-76 на загальну суму без
ПДВ 708,75 грн. (на господарські потреби
ФОП ОСОБА_1) (т.1 а.с.174). При цьому, на
підтвердження використання вказаного
бензину у господарській діяльності
позивача у відповідній кількості
останньою надано до суду у засвідчених
копіях подорожні листи вантажного
автомобіля № 2 від 19.03.2012 року, № 3 від
20.04.2012 року (т.1 а.с.175-176) та докази
придбання вказаного бензину у TOB
«Титан-Кіровоград», а саме, видаткову
накладну № РН - 0000344 від 24.04.2012 року на
загальну суму 82649,70 грн., в тому числі
ПДВ 13774,95 грн., податкову накладну від
24.04.2012 року №46 на суму 82649,70 грн., в тому
числі ПДВ 13774,95 грн. (т.1 а.с.177, 178),
виписаних за договором поставки від
03.02.2012 року № ДГ-041 між позивачем
(покупець) та ТОВ "Титан-Кіровоград"
(продавець) на придбання бензину;

- накладної б/н від 24.05.2012 року на 90
літрів бензину А-80 на загальну суму без
ПДВ 675,00 грн. (на господарські потреби
ФОП ОСОБА_1) (т.1 а.с.179). При цьому, на
підтвердження використання вказаного
бензину у господарській діяльності
позивача у відповідній кількості
останньою надано до суду у засвідчених
копіях подорожні листи вантажного
автомобіля № 5 від 22.05.2012 року, № 4 від
11.05.2012 року (т.1 а.с.180-181) та докази
придбання вказаного бензину у TOB
«Нафто-Сервіс Плюс», а саме, видаткову
накладну № РН-0000127 від 24.05.2012 року на
загальну суму 91199,32 грн., у т.ч. ПДВ 15199,89
грн., податкову накладну від 24.05.2012 року
№16 на суму 91199,32 грн., в тому числі ПДВ
15199,89 грн. (т.1а.с.182, 183), виписаних за
договором купівлі-продажу від 20.01.2012
року №01-21Н, укладеним між позивачем
(покупець) та ТОВ "Нафто-Сервіс Плюс"
(продавець) на придбання бензину;

- накладної б/н від 05.07.2012 року на 45
літрів бензину А-80 на загальну суму без
ПДВ 318,75 грн. (на господарські потреби
ФОП ОСОБА_1) (т.1 а.с.184). При цьому, на
підтвердження використання вказаного
бензину у господарській діяльності
позивача у відповідній кількості
останньою надано до суду у засвідченій
копії подорожній лист вантажного
автомобіля № 6 від 06.07.2012 року (т.1 а.с.185)
та докази придбання вказаного бензину
у TOB «Нафто-Сервіс Плюс», а саме,
видаткову накладну № РН-0000164 від 05.07.2012
року на загальну суму 193990,84 грн., у т.ч.
ПДВ 32331,81 грн., податкову накладну від
05.07.2012 року №6 на суму 193990,84 грн., в тому
числі ПДВ 32331,81 грн. (т.1а.с.186, 187);

- накладної б/н від 10.08.2012 року на 45
літрів бензину А-80 на загальну суму без
ПДВ 316,75 грн. (на господарські потреби
ФОП ОСОБА_1) (т.1 а.с.188). При цьому, на
підтвердження використання вказаного
бензину у господарській діяльності
позивача у відповідній кількості
останньою надано до суду у засвідченій
копії подорожній лист вантажного
автомобіля № 7 від 10.08.2012 року (т.1 а.с.189)
та докази придбання вказаного бензину
у TOB «Агротранспром», а саме, видаткову
накладну № 1141 від 10.08.2012 року на
загальну суму 148600,00 грн., у т.ч. ПДВ 24766,67
грн., податкову накладну №37 від 10.08.2012
року на загальну суму 148600,00 грн., у т.ч.
ПДВ 24766,67 грн. (т.1 а.с.190-191);

- накладної б/н від 15.10.2012 року на 90
літрів бензину А-80 на загальну суму без
ПДВ 671,25 грн. (на господарські потреби
ФОП ОСОБА_1) (т.1 а.с.192). При цьому, на
підтвердження використання вказаного
бензину у господарській діяльності
позивача у відповідній кількості
останньою надано до суду у засвідчених
копіях подорожні листи вантажного
автомобіля № 9 від 25.10.2012 року, № 8 від
19.09.2012 року (т.1 а.с.193-194) та докази
придбання вказаного бензину у TOB
«Нафто-Сервіс Плюс», а саме, видаткову
накладну № РН-0000311 від 15.10.2012 року на
загальну суму 126274,50 грн., у т.ч. ПДВ 21045,75
грн., податкову накладну №31 від 15.10.2012
року на загальну суму 126274,50 грн., у т.ч.
ПДВ 21045,75 грн. (т.1 а.с.195-196);

- накладної б/н від 26.10.2012 року на 45
літрів бензину А-76 на загальну суму без
ПДВ 335,70 грн. (на господарські потреби
ФОП ОСОБА_1) (т.1 а.с.197). При цьому, на
підтвердження використання вказаного
бензину у господарській діяльності
позивача у відповідній кількості
останньою надано до суду у засвідченій
копії подорожній лист вантажного
автомобіля № 10 від 11.12.2012 року (т.1 а.с.198)
та докази придбання вказаного бензину
у TOB «Агротранспром», а саме, видаткову
накладну № 1609 від 26.10.2012 року на
загальну суму 171360,55 грн., у т.ч. ПДВ 28560,09
грн., податкову накладну №66 на загальну
суму 171360,55 грн., у т.ч. ПДВ 28560,09 грн. (т.1
а.с.199-200).

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, що правилами перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 року №363, визначено, що
подорожній лист є первинним документом
про облік вантажних автомобільних
перевезень, що всебічно характеризує
роботу автомобіля і водія з моменту їх
виїзду з автотранспортного
підприємства і до повернення на
підприємство.

Наказом Міністерства транспорту
України "Про затвердження типових форм
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля" №488/346 від 29.12.1995 року, який
був чинний у перевіряємому періоді,
затверджені та введені в дію типові
форми первинного обліку роботи
вантажного автомобіля, у тому числі:
подорожній лист вантажного автомобіля,
форма № 2; товарно-транспортна
накладна, форма № 1-ТН.

Відповідно до п. 1.1 Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України №363
від 14.10.1997 року, оформлений належним
чином за затвердженою формою
подорожній лист є підставою для:

- обліку транспортної роботи і списання
використаного пального на загальний
пробіг службових легкових автомобілів
автоперевізника;

- взаємних розрахунків між
перевізником і замовником за надання
транспортних послуг.

Разом з цим з боку позивача до суду були
надані докази на підтвердження того, що
бензин за вищевказаними накладними
використовувався в господарській
діяльності позивача, а саме, для
заправки транспортних засобів
позивача з метою доставки позивачем
придбаного у її контрагентів палива та
мастил для їх подальшої реалізації
позивачем в межах здійснення її
господарської діяльності, як то: копії
видаткових накладних на придбання
позивачем у ФОП ОСОБА_21, ТОВ «Індустрія
олив», ТОВ «Профіт», ФОП ОСОБА_20
дизельного пального, оливи, бензину (т.2
а.с.77-102); копії накладних на реалізацію,
в тому числі, придбаного позивачем у
ФОП ОСОБА_21, ТОВ «Індустрія олив», ТОВ
«Профіт», ФОП ОСОБА_20 товару
(дизельного пального, оливи, мастила,
бензину) (т.2 а.с.152-250, т.3 а.с.1-84).

Також підтвердженням того, що
позивачем бензин був використаний для
господарчих потреб в межах здійснення
позивачем господарської діяльності
(перевезення придбаного у ФОП ОСОБА_21
(який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2),
ТОВ «Індустрія олив» (яке знаходиться
за адресою: вул. Рибальська,13, м. Київ,
вул. М. Раскової, 2 а, оф.803, м. Київ), ФОП
ОСОБА_20 (який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3) товару (дизельного пального,
оливи, бензину) є дані, зазначені у
вищевказаних подорожніх листах до
вантажного автомобіля в частині
зазначення місць, з яких взято вантаж
(«Беліно», «Котовськ») та місць, до яких
його доставлено («Кодима»), а також, в
частині зазначення найменування
вантажу (дизельне пальне, олива,
бензин).

При цьому, на підтвердження того, що у
ТОВ «Індустрія олив» позивачем
придбавався товар (мастила, олива) у
с.Беліне, з боку позивача надано до
суду: довідку ТОВ «Індустрія олив»
№740 від 10.02.2014 року, в якій зазначено, що
ТОВ «Індустрія олив» зберігає свій
товар, оливи та мастила технічні, на
нафтобазі ВАТ «Балтський
Агропостачсервіс» згідно договору
схову №ХР-10/01-11 за адресою: с.Беліне,
Балтський р-н, Одеська область та
вказані товари дійсно відпускались на
протязі 2011-2012 років ФОП ОСОБА_1 на
умовах самовивозу автотранспортом ФОП
ОСОБА_1; копію договору схову №ХР-10/01-11
від 10.01.2011 року та відомість щодо
взаєморозрахунків між ТОВ «Індустрія
олив» та ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2011 по
31.12.2012 року (т.3 а.с.145-150).

Крім того, з боку позивача було надано
до суду журнал обліку надходження
нафтопродуктів на АЗС ФОП ФОП ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_1 (т.3 а.с.98-117) на
підтвердження того, що у перевіряємий
період позивачем був оприбуткований
придбаний нею товар (дизельне пальне,
оливи, мастила, бензин) від її
контрагентів.

Також, на підтвердження того, що
позивачем було здійснено оплату за
придбаний нею товар (дизельне пальне,
оливи, мастила, бензин), оплату за
договором страхування з її боку надано
до суду банківські виписки за
перевіряємий період (т.4 а.с.205-238, т.5
а.с.1-104).

Як вбачається з наданих позивачем до
суду податкових декларацій з ПДВ за
перевіряємий період із додатками 5 до
них, та реєстрів отриманих та виданих
податкових накладних) (т.4 а.с.25-138),
позивачем включено до складу
податкового кредиту, в тому числі,
спірну суму ПДВ у розмірі 2652,25 грн. та
згідно витягу з книги доходів та витрат
форми №10 за перевіряємий період (т.4
а.с.139-150) включено відповідну суму
витрат у загальному розмірі 57334,81 грн.,
які здійснені в межах господарської
діяльності позивача.

Суд зазначає, що правові відносини щодо
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість, віднесення
сум до витрат та доходів суб'єктів
господарювання з 01.01.2011 року
регулюються Податковим кодексом
України (далі - ПК України), ведення
бухгалтерського обліку по податкових
операціях встановлено Законом України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (далі - Закон Про
бухгалтерський облік).

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності, на
підставі даних, не підтверджених
документами.

Статтею 1 Закону Про бухгалтерський
облік визначено загальне поняття та
характеристика документу на підставі
якого виникає право та обов'язок в
платника податків на формування
показників податкової, бухгалтерської
та фінансової звітності. Таким
документом є первинний документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Вимоги до первинного
документу встановлені ст. 9 цього ж
Закону та повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми);
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, проведення будь-якої
господарської операції підприємства
фіксується та підтверджується
первинними документами, на підставі
яких ведеться бухгалтерський облік.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону Про
бухгалтерський облік, на даних
бухгалтерського обліку базуються
фінансова, податкова, статистична та
інші види звітності. Отже, первинні
документи по відображенню
господарської операції є підставою й
для податкового обліку.

Відповідно до пп.16.1.2, 16.1.3, 16.1.4 п.16.1. ст.16
ПК України платник податків
зобов'язаний: вести в установленому
порядку облік доходів і витрат,
складати звітність, що стосується
обчислення і сплати податків та зборів;
подавати до контролюючих органів у
порядку, встановленому податковим та
митним законодавством, декларації,
звітність та інші документи, пов'язані
з обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Стаття 177 ПК України визначає умови та
порядок оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування.

Так, п.177.1. ст.177 ПК України визначено, що
доходи фізичних осіб - підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до п.177.2 цієї статті об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Згідно п.177.4. ст.177 ПК України до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом III цього Кодексу.

Пунктом 177.10. цієї статті визначено, що
фізичні особи - підприємці зобов'язані
вести Книгу обліку доходів і витрат та
мати підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Відповідно до п. 138.2 ст.138 Податкового
кодексу України, витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду, включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

В свою чергу, п.138.1. ст.138 ПК України
визначено, що витрати, які
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п.п.138.1.1. п.138.1. ст.138 ПК
України витрати операційної
діяльності включають, зокрема,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Згідно п.п. 139.1.5. п.139.1. ст.139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати
на придбання, виготовлення,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію та інше поліпшення
основних засобів та витрати, пов'язані
з видобутком корисних копалин, а також
з придбанням (виготовленням)
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації згідно зі статтями 144-148
цього Кодексу, з урахуванням пунктів
146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті
148 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно пунктів 146.11 і
146.12 статті 146 ПК України первісна
вартість основних засобів
збільшується на суму витрат, пов'язаних
із ремонтом та поліпшенням об'єктів
основних засобів (модернізація,
модифікація, добудова, дообладнання,
реконструкція), що приводить до
зростання майбутніх економічних вигод,
первісно очікуваних від використання
об'єктів у сумі, що перевищує 10
відсотків сукупної балансової
вартості всіх груп основних засобів, що
підлягають амортизації, на початок
звітного податкового року з
віднесенням суми поліпшення на об'єкт
основного засобу, щодо якого
здійснюється ремонт та поліпшення.

Сума витрат, що пов'язана з ремонтом та
поліпшенням об'єктів основних засобів,
у тому числі орендованих або отриманих
у концесію чи створених (збудованих)
концесіонером у розмірі, що не
перевищує 10 відсотків сукупної
балансової вартості всіх груп основних
засобів на початок звітного року,
відноситься платником податку до
складу витрат.

При цьому, слід зазначити, що пп.138.8.5.
п.138.8 ст.138 ПК України визначено, що до
складу загальновиробничих витрат
включаються, зокрема:

г) витрати на утримання, експлуатацію
та ремонт, страхування, оперативну
оренду основних засобів, інших
необоротних активів
загальновиробничого призначення;

д) витрати на опалення, освітлення,
водопостачання, водовідведення та інші
послуги з утримання виробничих
приміщень;

є) витрати на охорону праці, техніку
безпеки, понесені відповідно до
законодавства;

Разом з цим, відповідно до пп.138.10.2, пп.
138.10.3. п.138.10. ст.138 ПК України до складу
інших витрат включаються, зокрема:

- адміністративні витрати, спрямовані
на обслуговування та управління
підприємством:

в) витрати на утримання основних
засобів, інших необоротних
матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона);

- витрати на збут, які включають
витрати, пов'язані з реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг:

д) витрати на утримання основних
засобів, інших необоротних
матеріальних активів, пов'язаних зі
збутом товарів, виконанням робіт,
наданням послуг (оперативна оренда,
страхування, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, охорона);

е) витрати на транспортування,
перевалку і страхування товарів,
транспортно-експедиційні та інші
послуги, пов'язані з транспортуванням
продукції (товарів) відповідно до умов
договору (базису) поставки.

Як вже встановлено судом, в акті
перевірки зазначено, що позивач
включила до валових витрат у
перевіряємому періоді суми, витрачені
на закуплені товари для ремонту та
обслуговування приміщення АЗС у
фізичних осіб-підприємців, а також
списувала паливно-мастильні матеріали
для власних потреб, чим порушила п. 138.1
ст.138, пп.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.177.4, п.177.10 ст.177
Податкового кодексу України.

При цьому, судом детально досліджено
документи, на підставі яких позивачем
було віднесено спірні суми до складу
витрат операційної діяльності (інших
витрат), які наведені у вказаному
рішенні, та з урахуванням
вищезазначених положень п.177.4. ст.177 ПК
України, п.п.138.1.1. п.138.1., пп.138.8.5. п.138.8,
пп.138.10.2, пп. 138.10.3. п.138.10. ст.138 ПК України,
зважаючи на те, що позивачем
документально підтверджені усі
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності (на придбання
товарів у фізичних осіб-підприємців
для ремонту та обслуговування
приміщення АЗС, а також на списування
паливно-мастильних матеріалів,
використаних для господарських
потреб), та враховуючи те, що перевіркою
не встановлено жодних зауважень до
документів, що підтверджують здійснені
позивачем витрати, суд доходить
висновку, що відповідачем безпідставно
встановлено порушення позивачем п. 138.1
ст.138, пп.139.1.5 п.139.1 ст.139, п.177.4, п.177.10 ст.177
Податкового кодексу України, та
відповідно неправомірно визначено
суму податкових зобов'язань з податку
на доходи фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності за період,
що перевірявся.

Крім того, відповідно до пп.140.1.6. п.140.1.
ст.140 ПК України, при визначенні об'єкта
оподаткування враховуються такі
витрати подвійного призначення, як-то,
будь-які витрати із страхування
ризиків загибелі врожаю,
транспортування продукції платника
податку; цивільної відповідальності,
пов'язаної з експлуатацією
транспортних засобів, що перебувають у
складі основних засобів платника
податку; будь-які витрати із
страхування ризиків, пов'язаних із
виробництвом національних фільмів (у
розмірі не більше 10 відсотків вартості
виробництва національного фільму);
екологічної та ядерної шкоди, що може
бути завдана платником податку іншим
особам; майна платника податку; об'єкта
фінансового лізингу, а також
оперативного лізингу, концесії
державного чи комунального майна за
умови, якщо це передбачено договором;
фінансових, кредитних та інших ризиків
платника податку, пов'язаних із
провадженням ним господарської
діяльності, в межах звичайної ціни
страхового тарифу відповідного виду
страхування, що діє на момент укладення
такого страхового договору, за
винятком страхування життя, здоров'я
або інших ризиків, пов'язаних з
діяльністю фізичних осіб, що
перебувають у трудових відносинах з
платником податку, обов'язковість
якого не передбачена законодавством,
або будь-яких витрат із страхування
сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Як вже було встановлено судом,
позивачем були укладені договори
обов'язкового страхування цивільної
відповідальності суб'єктів
господарювання за шкоду, яка може бути
заподіяна пожежами та аваріями на
об'єктах підвищеної небезпеки,
включаючи пожежовибухонебезпечні
об'єкти та об'єкти, господарська
діяльність на яких може призвести до
аварій екологічного та
санітарно-епідеміологічного характеру
з ПАТ "Страхова компанія "Універсальний
поліс" від 13.09.2011 року №0501/1881/031018 на
загальну суму без ПДВ 1530 грн., від 04.12.2012
року №0501/6158/031042 на загальну суму без
ПДВ 1530 грн., відповідно до яких
здійснено обов'язкове страхування
цивільної відповідальності суб'єктів
господарювання за шкоду, яка може бути
заподіяна пожежами та аваріями на
об'єктах підвищеної небезпеки,
включаючи пожежовибухонебезпечні
об'єкти та об'єкти, господарська
діяльність на яких може призвести до
аварій екологічного та
санітарно-епідеміологічного
характеру, а саме, обов'язкове
страхування цивільної
відповідальності суб'єктів
господарювання за шкоду, яка може бути
заподіяна пожежами та аваріями на
об'єкті, належному позивачу на праві
приватної власності - бензозаправній
станції, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, на якій здійснюється
господарська діяльність позивача.

Відповідно до п.1 Порядку і правил
проведення обов'язкового страхування
цивільної відповідальності суб'єктів
господарювання за шкоду, яка може бути
заподіяна пожежами аваріями на
об'єктах підвищеної небезпеки,
включаючи пожежовибухонебезпечні
об'єкти та об'єкти, господарська
діяльність на яких може призвести до
аварій екологічного і
санітарно-епідеміологічного
характеру, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 16
листопада 2002 р. N 1788, обов'язкове
страхування цивільної
відповідальності суб'єктів
господарювання за шкоду, яка може
бути заподіяна пожежами та аваріями на
об'єктах підвищеної небезпеки,
включаючи пожежовибухонебезпечні
об'єкти та об'єкти, господарська
діяльність на яких може призвести до
аварій екологічного і
санітарно-епідеміологічного
характеру (далі - об'єкти підвищеної
небезпеки), проводиться з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та майну
третіх осіб, у тому числі довкіллю
(природним ресурсам, територіям та
об'єктам природно-заповідного фонду),
внаслідок пожеж та/або аварій на
об'єктах підвищеної небезпеки,
перелік груп яких наведено у додатку
1.

Так, у додатку 1 до вказаних Переліку та
Правил «Перелік груп об'єктів
підвищеної небезпеки, включаючи
пожежовибухонебезпечні об'єкти та
об'єкти, господарська діяльність на
яких може призвести до аварій
екологічного і
санітарно-епідеміологічного
характеру,за категорією небезпеки»
включено об'єкти, на яких можуть
використовуватися або виготовляються,
переробляються, зберігаються чи
транспортуються небезпечні речовини,
у тому числі пожежовибухонебезпечні
і пожежонебезпечні, в кількості, що
становить 2 і більше відсотки
нормативу граничної маси для об'єкта
1 класу, але не більше ніж норматив
граничної маси для об'єкта 2 класу,
визначеного відповідно до Порядку, та
які належать до 3 категорії небезпеки.

Як вбачається із укладених позивачем
із ПАТ "Страхова компанія
"Універсальний поліс" договорів, об'єкт
підвищеної небезпеки АЗС, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, на
якій здійснюється господарська
діяльність позивача, відноситься до 3
категорії небезпеки, встановленої
відповідно до Порядку та Правил.

Отже, позивачем у відповідності до
вимог чинного законодавства здійснено
обов'язкове страхування цивільної
відповідальності суб'єктів
господарювання за шкоду, яка може бути
заподіяна пожежами та аваріями на
об'єктах підвищеної небезпеки,
включаючи пожежовибухонебезпечні
об'єкти та об'єкти, господарська
діяльність на яких може призвести до
аварій екологічного і
санітарно-епідеміологічного
характеру.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач правомірно у відповідності
до вищевказаних положень ПК України
врахувала витрати у розмірі 1530 грн. у 2011
році та у розмірі 1530 грн. у 2012 році,
пов'язані з обов'язковим страхуванням
цивільної відповідальності суб'єктів
господарювання, при визначенні об'єкта
оподаткування.

Враховуючи викладене, вказані витрати,
пов'язані із страхуванням згідно
вищевказаних договорів безпідставно
виключені відповідачем.

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідачем в акті
перевірки жодним чином не відображено
в чому саме полягає порушення
позивачем п.177.4 ст.177 при включені
вищевказаних витрат у розмірі 1530 грн. у
2011 році та у розмірі 1530 грн. у 2012
році, пов'язаних з обов'язковим
страхуванням цивільної
відповідальності суб'єктів
господарювання до витрат операційної
діяльності.

Порядок формування податкового
кредиту визначений ст.198 Податкового
кодексу України.

Відповідно до п.п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій, зокрема з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг. Пунктом
198.2 ПК України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг
з метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи
здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Таким чином, податковий кредит
відповідно до Податкового кодексу
України для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути фактично
підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Згідно п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках
відповідні реквізити, що визначені п.п.
а) - п.п. и) цього пункту.

Згідно з п. 201.6 ст. 201 ПК України,
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.8 ст. 201 ПК України визначено,
що право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст.201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Тобто, як вбачається з викладеного,
необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є та
віднесення сум до витрат фізичної
особи-підприємця є факт придбання
товарів та послуг із метою їх
використання у власній господарській
діяльності.

Таким чином, податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично підтверджений належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Як вже встановлено судом, позивачем на
підтвердження обґрунтованості
віднесення до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
за перевіряємий період, були надані
відповідні податкові накладні, що
знаходиться в матеріалах справи.

Водночас, нормами Податкового кодексу
України визначено, що нарахування
податкового кредиту здійснюється на
підставі податкової накладної, яка
сама по собі є підставою для
нарахування податкового кредиту за
умови її відповідності вимогам
законодавства, оскільки це єдиний
документ первинного бухгалтерського
та податкового обліку, що містить у
собі суму ПДВ, яку можливо відобразити
в податкових деклараціях з ПДВ. При
цьому, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідачем в акті перевірки не
зазначається про відсутність
фактичного здійснення господарських
операцій, за якими позивач відніс
спірні суми до складу податкового
кредиту та під час розгляду справи, з
пояснень представника відповідача
судом встановлено, що відповідачем не
ставиться під сумнів здійснення таких
операцій.

При цьому, як вже встановлено судом,
позивачем бензин був використаний для
господарчих потреб в межах здійснення
позивачем господарської діяльності
(перевезення придбаного у ФОП ОСОБА_21,
ТОВ «Індустрія олив», ФОП ОСОБА_20
товару (дизельного пального, оливи,
бензину), що підтверджується
дослідженими судом доказами, описаними
вище.

Отже, враховуючи викладене, зважаючи на
наведені положення ПК України, суд
вважає безпідставним, необґрунтованим
та таким, що не відповідає матеріалам
справи та чинному законодавству
висновок відповідача про те, що на
порушення п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, ФОП ОСОБА_1 списала
бензин на власні потреби, відповідно до
шляхових листів на автомобілі та
накладних, не в межах господарської
діяльності платника податку, чим
завищила податковий кредит та занизила
податкове зобов'язання в сумі 2652 грн. за
перевіряємий період.

Таким чином, зважаючи на викладене,
оскільки позивачем цілком правомірно
віднесені до складу витрат операційної
діяльності витрати у розмірі 57334,84 грн.
та до складу податкового кредиту сума у
розмірі 2652 грн., суд доходить висновку,
що збільшення відповідачем суми
грошового зобов'язання ФОП ОСОБА_1 з
податку на доходи фізичних осіб від
підприємницької діяльності у розмірі
8600,23 грн. та з податку на додану
вартість у розмірі 2652 грн., з
урахуванням штрафних санкцій у розмірі
2150, 06 грн. та 663 грн. здійснено
неправомірно, у зв'язку з чим
оскаржувані позивачем податкові
повідомлення - рішення від 08.11.2013
№ та № є протиправними та
підлягають скасуванню.

Крім того, відповідач в акті перевірки
посилається на те, що донарахування по
податку на доходи фізичних осіб
вплинули на нарахування платником
податків єдиного соціального внеску, у
зв'язку із чим при перевірці
встановлено порушення позивачем вимог
п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VІ, що призвело до
нарахування збору на єдиний внесок у
розмірі 19895,19 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 N2464-VI
єдиний внесок нараховується для
платників, зазначених у пункті 4 (крім
фізичних осіб - підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування) та 5
частини першої статті 4 цього Закону, -
на суму доходу (прибутку), отриманого
від їх діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб, та на суму доходу, що
розподіляється між членами сім'ї
фізичних осіб - підприємців, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. При цьому
сума єдиного внеску не може бути меншою
за розмір мінімального страхового
внеску за кожну особу за місяць, у якому
отримано дохід (прибуток).

Враховуючи те, що судом встановлено
неправомірність визначення
відповідачем суми податкових
зобов'язань з податку на доходи
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності у періоді,
що перевірявся, суд доходить висновку,
що рішення Балтської ОДПІ від 08.11.2013
року №1 про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування також винесено
безпідставно та неправомірно, у зв'язку
із чим підлягає скасуванню.

Крім того, щодо порушення позивачем
п.176.2 ст.176 Податкового кодексу України,
а саме, перекручення даних по формі 1-дф
за 1-3 квартали 2012 року, суд зазначає
наступне.

Відповідно до п.176.2. ст.176 ПК України
визначено, що особи, які відповідно до
цього Кодексу мають статус податкових
агентів, зобов'язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати,
утримувати та сплачувати
(перераховувати) до бюджету податок з
доходу, що виплачується на користь
платника податку та оподатковується до
або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим
Кодексом для податкового кварталу
податковий розрахунок суми доходу,
нарахованого (сплаченого) на користь
платників податку, а також суми
утриманого з них податку до
контролюючого органу за місцем свого
розташування. Такий розрахунок
подається лише у разі нарахування сум
зазначених доходів платнику податку
податковим агентом протягом звітного
періоду. Запровадження інших форм
звітності з зазначених питань не
допускається.

Так, в матеріалах справи наявні надані
з боку позивача розрахунки по формі
1-дф, подані позивачем до податкового
органу за перевіряємий період.

При цьому, порушення вказаної норми з
боку позивача відповідачем
встановлено як «перекручення даних по
формі 1-дф за 1-3 квартали 2012 року», що
відповідною нормою не передбачено.

Отже, як вбачається з викладеного,
відповідачем на власний розсуд
визначено зміст порушення п.176.2. ст.176 ПК
України «перекручення даних по формі
1-дф», яке вказаною нормою не
передбачено.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що
відповідачем безпідставно визначено
порушення позивачем порушення п.176.2.
ст.176 ПК України за «перекручення даних
по формі 1-дф за 1-3 квартали 2012 року», у
зв'язку із чим оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 08.11.2013 №,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб у розмірі 0,00 грн. та 510,00
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) за порушення п.51.1
ст.51, пп. "б" п.176.2 ст. 176 Податкового
кодексу України підлягає скасуванню.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи, зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам,
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не надав до суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятих ним рішень, що оскаржуються
позивачем.

Судом оцінюються критично доводи
представника відповідача про те, що
придбані товари не використані
позивачем в своїй господарській
діяльності, доказів на підтвердження
зазначених припущень з боку
відповідача не надано. При цьому судом
враховано, що платник здійснює
фінансово-господарську діяльність на
власний ризик, а тому вправі самостійно
вирішувати, які саме витрати йому
необхідно понести для забезпечення
своєї діяльності. Податковий кодекс
України не містить положень, що
дозволяють контролюючому органу
оцінювати витрати з точку зору їх
доцільності, раціональності та
ефективності.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта
владних повноважень має бути законними
та обґрунтованими, прийнятими чи
вчиненими в межах наданих
повноважень, мати під собою конкретні
об'єктивні факти, на підставі яких його
ухвалено або вчинено, а суд, відповідно
до п. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, перевіряє чи прийнято
такі рішення на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноважень з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення,
з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення, своєчасно,
тобто протягом розумного строку. Також
рішення суб'єкта владних повноважень
на може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п.1 ч.2 ст.162 КАС України, у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправним рішення суб'єкта
владних повноважень чи окремих його
положень, дій чи бездіяльності і про
скасування або визнання нечинним
рішення чи його окремих положень.

Таким чином, виходячи з викладеного,
суд вважає, що податкові
повідомлення-рішення Балтської ОДПІ
від 08.11.2013 №, №, № та
рішення Балтської ОДПІ від 08.11.2013 року
№1 про застосування штрафних санкцій
за донарахування територіальним
органом доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, винесені відповідачем
неправомірно та підлягають скасуванню,
а отже позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають
задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно
до положень ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2,7,8,
9,14,70,71,72,79,86,94,103,158-163,167 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Балтської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень та
рішення про застосування штрафних
санкцій - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Балтської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області: № від 08.11.2013 року, №
від 08.11.2013 року, № від 08.11.2013 року.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Балтської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Одеській
області №1 від 08.11.2013 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги на постанову
суду одночасно надсилається особою,
яка її подає, до Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого ст. 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

Повний текст постанови складений та
підписаний суддею 11.03.2014 року.

Суддя
О.М.
Соколенко

11 березня 2014 року.