Справа № 817/4050/13-а
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"30" квітня 2014 р.
Справа № 817/4050/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Хаюка С.М.

суддів:
Моніча Б.С.

Кузьменко Л.В.,

розглянувши в письмовому провадженні у
м.Житомирі апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від "23" грудня
2013 р. у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звернувся з адміністративним позовом
до Державної податкової інспекції у м.
Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області про
визнання протиправними дій щодо
невизнання податковою звітністю
Уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
червень 2011 року за № від 06.09.2013
року та зобов'язання прийняти
Уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
червень 2011 року за № від 06.09.2013
року та визнати його податковою
звітністю.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 23.12.2013 року
адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії Державної
податкової інспекції у м. Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області щодо невизнання
податковою звітністю Уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2011 року за №
від 06.09.2013 року.

Вважати Уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2011 року за №
прийнятим та зареєстрованим
податковою звітністю 06.09.2013 року.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 сплачений
судовий збір у сумі 68 (шістдесят вісім)
гривень 82коп.

Не погоджуючись з даною постановою
податкова інспекція звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Рівненського
окружного адміністративного суду та
прийняти нову постанову, якою у позові
відмовити .

З врахуванням приписів статей 196,197 КАС
України, розгляд апеляційної скарги
здійснюється судовою колегією в
порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

ОСОБА_4 зареєстрований фізичною
особою-підприємцем з 14.12.2004 року
Виконавчим комітетом Рівненської
міської ради, як платник податків
перебуває на обліку в Державній
податковій інспекції у м.Рівному та є
платником податку на додану вартість
(свідоцтво №77876759).

20.12.2009 року між Українським державним
підприємством поштового зв'язку
«Укрпошта» («Комісіонер») та ФОП ОСОБА_4
(«Комітент») було укладено Договір
комісії за №13-5-228. За цим Договором
Комісіонер зобов'язувався за
дорученням Комітента за винагороду
здійснити в інтересах останнього
реалізацію продовольчих товарів від
свого імені за рахунок Комітента (п. 1.1
Розділу І Договору).

10.06.2011 року ФОП ОСОБА_4 відпущено для
УДППЗ «Укрпошта» товарно-матеріальні
цінності на підставі накладної за №3 на
загальну суму 124904 грн. 00 коп. (в т.ч. ІІДВ
20817 грн. 33 коп.) та виписано податкову
накладну за №3.

10.06.2011 року ФОП ОСОБА_4 відпущено для
УДППЗ «Укрпошта» товарно-матеріальні
цінності на підставі накладної за №4 на
загальну суму 3000 грн., 00 коп. (в т.ч. ПДВ 500
грн. 00 коп.) та виписано податкову
накладну за №4.

Дані господарські операції
відображені у податковій звітності з
податку на додану вартість за червень
2011 року, що була подана 20.07.2011 року ФОП
ОСОБА_4 до ДПІ у м. Рівне.

06.09.2013 року ОСОБА_4 було подано до
Державної податкової інспекції у
м.Рівному уточнюючий розрахунок
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2011 року.

Листом за №3801/10/17-16-17-03-13 від 10.09.2013 року
Державна податкова інспекція у
м.Рівному Головного управління
Міндоходів у Рівненській області
повідомила позивача, що уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за червень 2011 року, в якому
зменшено суму податку на додану
вартість до сплати в бюджет на 21317 грн. 00
коп., має статус «не визнано, як
податкова декларація» у зв'язку з тим,
що позивачем порушено умови пункту 50.1
статті 50 Податкового кодексу України
№2755-VI від 02.12.2010 року, а саме: «платник
податків, який до початку його
перевірки контролюючим органом
самостійно виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів, зобов'язаний:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок
і сплатити суму недоплати та штраф у
розмірі трьох відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого
розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у
складі декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку».

Задовольняючи позовні вимоги , суд
першої інстанції виходив з того , що
позивачем було самостійно виявлено
факт завищення податкового
зобов'язання внаслідок включення до
податкового зобов'язання червня 2011
року двічі одних і тих же податкових
накладних, за відсутності підстав для
відмови податкового органу у прийнятті
вказаного уточнюючого розрахунку,
передбачених статтею 49 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, а
саме, відсутності заповнення
обов'язкових реквізитів уточнюючого
розрахунку, дії відповідача щодо
невизнання податковою звітністю
Уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
червень 2011 року за № від 06.09.2013
року, є протиправними.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції ,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

В силу статті 16 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI платник
податків зобов'язаний вести в
установленому порядку облік доходів і
витрат, складати звітність, що
стосується обчислення і сплати
податків та зборів; подавати до
контролюючих органів у порядку,
встановленому податковим та митним
законодавством, декларації, звітність
та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків та
зборів; сплачувати податки та збори в
строки та у розмірах, встановлених цим
Кодексом та законами з питань митної
справи.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податковою
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI
податкова декларація, розрахунок (далі
податкова декларація) - документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим Кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суми доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платників податків - фізичних осіб,
суми утриманого та/або сплаченого
податку.

Пунктом 48.1 статті48 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI
передбачено, що податкова декларація
складається за формою, затвердженою в
порядку, визначеному положеннями
пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та
чинному на час її подання.

Форма податкової декларації повинна
містити необхідні обов'язкові
реквізити і відповідати нормам та
змісту відповідних податку та збору.

Відповідно до пункту 48.2 статті 48
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI обов'язкові реквізити - це
інформація, яку повинна містити форми
податкової декларації та за
відсутності якої документ втрачає
визначений цим Кодексом статус із
настанням передбачених законом
юридичних наслідків.

Згідно з пунктом 48.3 статті 48
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI податкова декларація
повинна містити такі обов'язкові
реквізити:

- тип документа (звітний, уточнюючий,
звітний новий);

- звітний (податковий) період, за який
подається податкова декларація;

- звітний (податковий) період, що
уточнюється (для уточнюючого
розрахунку);

- повне найменування (прізвище, ім'я, по
батькові) платника податків згідно з
реєстраційними документами;

- код платника податків згідно з Єдиним
державним реєстром підприємств та
організацій України або податковий
номер;

- реєстраційний номер облікової картки
платника податків або серію та номер
паспорта (для фізичних осіб, які через
свої релігійні переконання
відмовляються від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків та повідомили
про це відповідний контролюючий орган
і мають відмітку у паспорті);

- місцезнаходження (місце проживання)
платника податків;

- найменування контролюючого органу, до
якого подасться звітність;

- дата подання звіту (або дата
заповнення - залежно від форми);

-ініціали, прізвища та реєстраційні
номери облікових карток або інші
відомості, визначені в абзаці сьомому
цього пункту, посадових осіб платника
податків;

- підписи платника податку - фізичної
особи та/або посадових осіб платника
податку, визначених цим Кодексом,
засвідчені печаткою платника податку
(за наявності).

Пунктом 48.7 статті 48 Податкового
кодексу від 02.12.2010 року №2755-VI визначено,
що податкова звітність, складена з
порушенням норм цієї статті, не
вважається податковою декларацією,
крім випадків, встановлених пунктом 46.4
статті 46 цього Кодексу.

Так, відповідно до пункту 49.8 статті 49
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI прийняття податкової
декларації є обов'язком контролюю чого
органу. Під час прийняття податкової
декларації уповноважена посадова
особа контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

За умови дотримання платником податків
вимог цієї статті посадова особа
контролюючого органу, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана зареєструвати податкову
декларацію платника датою її
фактичного отримання контролюючим
органом (пункт 49.9 статті 49 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Процедура прийняття податкової
декларації полягає у вчиненні
посадовою особою органу державної
податкової служби фактичних дій із:

1) перевірки наявності та достовірності
заповнення обов'язкових реквізитів,
передбачених пунктами 48.3 та 48.4
Податкового кодексу України;

2) реєстрації податкової декларації у
день її отримання органом державної
податкової служби.

У відповідності до пункту 49.10 статті 49
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI відмова посадової особи
контролюючого органу прийняти
податкову декларацію з будь-яких
причин, не визначених цією статтею, у
тому числі висунення будь-яких не
визначених цією статтею передумов щодо
такого прийняття (включаючи зміну
показників такої податкової
декларації, зменшення або скасування
від'ємного значення об'єктів
оподаткування, сум бюджетних
відшкодувань, незаконного збільшення
податкових зобов'язань тощо)
забороняється.

З наведених норм Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI
вбачається, що податковий орган
зобов'язаний прийняти податкову
декларацію без попередньої перевірки
зазначених у ній показників та може не
визнати податкову звітність як
податкову декларацію виключно з
підстав заповнення її всупереч
правилам, зазначеним у пункті 48.3 статті
48 Податкового кодексу України від
02.12.2010 року №2755-VI.

Із матеріалів справи вбачається, що до
розділу І Податкові зобов'язання
податкової декларації з податку на
додану вартість за червень 2011 року ФОП
ОСОБА_4 помилково включено двічі суму
ПДВ у розмірі 21317 грн. 33 коп. по
господарській операції з УДППЗ
«Укрпошта», що підтверджується
реєстром отриманих та виданих
податкових накладних за червень 2011
року та актами звірки розрахунків за
період з 01.06.2011 року по 30.06.2011 року між
Волинською дирекцією УДППЗ «Укрпошта»
та ФОП ОСОБА_4

Як передбачено пунктом 50.1. статті 50
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI у разі, якщо у майбутніх
податкових періодах (з урахуванням
строків давності, визначених статтею 102
цього Кодексу) платник податків
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявляє помилки, що містяться у раніше
поданій ним податковій декларації
(крім обмежень, визначених цією
статтею), він зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації за формою
чинного на час подання уточнюючого
розрахунку.

Платник податків має право не подавати
такий розрахунок, якщо відповідні
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно (у тому числі за
результатами електронної перевірки)
виявлені.

Платник податків, який самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявляє факт заниження
податкового зобов'язання минулих
податкових періодів, зобов'язаний, за
винятком випадків, установлених
пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок
і сплатити суму недоплати та штраф у
розмірі трьох відсотків від такої суми
до подання такого уточнюючого
розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у
складі декларації з цього податку, що
подається за податковий період,
наступний за періодом, у якому виявлено
факт заниження податкового
зобов'язання, збільшену на суму штрафу
у розмірі п'яти відсотків від такої
суми, з відповідним збільшенням
загальної суми грошового зобов'язання
з цього податку.

Аналіз норм статті 49 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI у
системному взаємозв'язку з положеннями
статті 50 цього Кодексу дозволяє дійти
висновку, що подання платником
уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань у разі самостійного
виявлення помилок у розрахунку
податкових зобов'язань у податковій
декларації за минулий податковий
період, що виявилось у завищенні суми
податкового зобов'язання, є правом
платника податку, якому кореспондує
обов'язок податкового органу прийняти
поданий уточнюючий розрахунок при
умові наявності та достовірності
заповнення всіх обов'язкових
реквізитів, передбачених пунктами 48.3
та 48.4 статті 48 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Так , як ФОП ОСОБА_4 було встановлено
факт завищення податкових зобов'язань
з податку на додану вартість за червень
2011 року, то 06.09.2013 року ним було подано
Уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
червень 2011 року за №, в якому
зменшено суму податкового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
21317 грн. 00 коп.

Колегія суддів вважає правильними
висновки суду першої інстанції, що так,
як позивачем було самостійно виявлено
факт завищення податкового
зобов'язання внаслідок включення до
податкового зобов'язання червня 2011
року двічі одних і тих же податкових
накладних, за відсутності підстав для
відмови податкового органу у прийнятті
вказаного уточнюючого розрахунку,
передбачених статтею 49 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, а
саме, відсутності заповнення
обов'язкових реквізитів уточнюючого
розрахунку, то дії відповідача щодо
невизнання податковою звітністю
Уточнюючого розрахунку податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість у зв'язку з виправленням
самостійно виявлених помилок за
червень 2011 року за № від 06.09.2013
року, є протиправними.

Обираючи належний та достатній спосіб
захисту порушеного права позивача,
спрямованого на відновлення права
платника, виходячи зі змісту норми 49.9
статті 49 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI та враховуючи
дотримання позивачем умов статті 49
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI, у тому числі в частині
заповнення визначених статтею 48
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VI реквізитів, відповідач
зобов'язаний прийняти Уточнюючий
розрахунок податкових зобов'язань з
податку на додану вартість позивача у
зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок за червень 2011 року за
№ датою його фактичного
отримання відповідачем - 06.09.2013 року.
При цьому, колегія суддів погоджується
з позицією суду першої інстанції, що
вказані повноваження органу контролю
не відносяться до дискреційних
повноважень суб'єкта владних
повноважень, оскільки подання
платником податку належним чином
заповненої податкової декларації
(розрахунку) не передбачає
альтернативних варіантів рішень (дій)
податкового органу, що передбачає
прийняття на власний адміністративний
розсуд владно-управлінського рішення
за даним фактом, а тільки викликає
зустрічний обов'язок зареєструвати
подану податкову декларацію
(розрахунок) податковою звітністю.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
суд першої інстанції, дослідивши в
судовому засіданні надані сторонами
по справі докази, обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки постанову судом першої
інстанції винесено відповідно до
позовних вимог з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права і суд дав
правильну оцінку обставинам справи, то
колегія суддів апеляційної інстанції
не знаходить підстав, які могли б
призвести до зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції у даній
справі.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому її
потрібно залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"23" грудня 2013 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М.Хаюк

судді:
Б.С. Моніч

Л.В. Кузьменко

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ С.М.Хаюк

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 АДРЕСА_1,33000

3- відповідачу/відповідачам: Державна
податкова інспекція у м.Рівному
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області
вул.Відінська,8,м.Рівне,33023

4-третій особі: - ,