Справа № 813/855/14
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/855/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючий-суддя
секретар судового засідання
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області про зобов'язання до
вчинення дій ОСОБА_2.
Обставини справи.
Позивач, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, звернувся до суду з
позовом про зобов'язання відповідача,
ОСОБА_2 за власний рахунок знести
самовільно збудовану прибудову до
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідачем АДРЕСА_1 що знаходиться на
першому поверсі 4-ри поверхового
багатоквартирного житлового будинку
здійснено добудову на стовпчастих
фундаментах (2 категорія складності)
загальними розмірами в плані ззовні
1,4*8,5 метра, без належним чином
розробленої та затвердженої проектної
документації чим порушив ст. 7,9,27 Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
та без права на виконання будівельних
робіт чим порушив ст. 34,36 Закону України
«Про регулювання містобудівної
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві, просить позов
Відповідач не прибув, до суду надійшло
заперечення, відповідно до якого
відповідач проти позову заперечує
повністю. Вказує, що знесення
самочинного будівництва є крайньою
мірою і можливе лише тоді, коли
використано усі передбачені
законодавством України заходи
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності. Зазначає, що
згідно висновку про проведення
технічного обстеження при проведенні
демонтажних робіт є ризик виникнення
руйнування та втрати несучої здатності
елементів основної будівлі. Просить у
задоволенні позову відмовити повністю.
Суд заслухав пояснення представника
позивача, повно, всебічно та об'єктивно
оцінив подані докази у їх сукупності та
Позивачем 20.08.2013 року за зверненням
Новороздільської міської ради
проведено позапланову перевірку з
приводу добудови до житлового будинку
на пр.. Шевченка 11а у м. Новий Розділ
Львівської області, про що складено акт
№5/10-ф (а.с.11).
За результатами перевірки позивачем
20.08.2013р. винесено відповідачеві припис
№5/10-ф (а.с.14) з вимогою знести об'єкт
самочинного будівництва - добудову до
При перевірці виконання вимог припису,
позивачем 28.10.2013р. складено акт
№5/10-п/п-ф, яким зафіксовано невиконання
вимог припису шляхом знесення об'єкта
самочинного будівництва.
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч.1 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
за зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст.18 КАС України, окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська або Севастопольська
міська рада, їх посадова чи службова
особа, крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ з приводу їхніх
рішень, дій чи бездіяльності у справах
про адміністративні проступки та
справ, які підсудні місцевим загальним
судам як адміністративним судам.
Закріплений у ч.1 ст.11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
Вміщений у ч. 2 цієї ж статті принцип
диспозитивності визначає, що суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідного до цього Кодексу, і не
може виходити за межі позовних вимог.
Суд може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.
Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства
України, предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропущення строку для
звернення до суду тощо) та які належить
встановити при ухваленні судового
рішення у справі.

Згідно з частиною 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на всі
публічно-правові спори, крім тих, для
яких законом встановлено інший порядок
судового вирішення.

У пункті 1 частини 1 статті 3 КАС України,
справу адміністративної юрисдикції
визначено, як переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Суб'єктом владних повноважень є орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3
КАС України).

Компетенція адміністративних судів
відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 КАС України
поширюється на спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках встановлених законом.

Частиною 2 статті 50 КАС України
встановлено, що позивачем в
адміністративній справі можуть бути
громадяни України, іноземці чи особи
без громадянства, підприємства,
установи, організації (юридичні особи),
суб'єкти владних повноважень.

Суб'єкти владних повноважень, згідно з
ч.3 ст.6 КАС України, мають право
звернутися до адміністративного суду у
випадках, передбачених Конституцією та
законами України. У випадках,
установлених законом, до суду можуть
звертатися органи та особи, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб (ч.2 ст.6 КАС
України).

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється органами державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Згідно акта перевірки (а.с.8-9), перевірка
державним інспектором проведена
відповідно до ст. 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
та згідно з Порядком здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №
553 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку, цей Порядок
визначає процедуру здійснення заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил та
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про архітектурну діяльність» об'єкти
архітектурної діяльності (об'єкти
архітектури) - будинки і споруди
житлово-цивільного, комунального,
промислового та іншого призначення, їх
комплекси, об'єкти благоустрою,
садово-паркової та ландшафтної
архітектури, монументального і
монументально-декоративного
мистецтва, території (частини
територій)
адміністративно-територіальних
одиниць і населених пунктів.

Статтею 32 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
визначено, що усі об'єкти будівництва
поділяються на І, II, III, IV і V категорії
складності.

Категорія складності об'єкта
будівництва визначається відповідно
до будівельних норм та державних
стандартів на підставі класу наслідків
(відповідальності) такого об'єкта
будівництва. Віднесення об'єкта
будівництва до тієї чи іншої категорії
складності здійснюється проектною
організацією і замовником будівництва.
Порядок віднесення об'єктів до IV і V
категорій складності визначається
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1-3 Порядку
віднесення об'єктів будівництва до IV і V
категорій складності, затвердженого
постановою КМУ від 27.04.2011 № 557 цей
Порядок визначає механізм віднесення
об'єктів будівництва різного
функціонального призначення до IV і V
категорій складності. Віднесення
об'єкта будівництва до відповідної
категорії складності здійснюється
проектувальником і замовником.

Згідно з п. 5. Порядку віднесення
об'єктів будівництва до IV і V категорій
складності, до IV категорії складності
відносяться об'єкти будівництва, які
мають хоча б одну з таких ознак:

1) розраховані на постійне перебування
більш як 300 осіб та (або) періодичне
перебування більше 500 осіб;

2) становлять можливу небезпеку для
більш як 10000 осіб, які перебувають поза
об'єктом;

3) у разі аварії або неможливості
(недоцільності) подальшої
експлуатації:

- можуть спричинити збитки в обсязі
понад 15000 мінімальних розмірів
заробітних плат;

- можуть призвести до припинення
функціонування об'єктів транспорту,
зв'язку, енергетики та інженерних мереж
регіонального рівня;

- можуть призвести до втрати об'єктів
культурної спадщини місцевого
значення.

Водночас, згідно з п. 6. вказаного
Порядку до V категорії складності
відносяться об'єкти будівництва, які
мають хоча б одну з таких ознак:

1) згідно із Законом України «Про
об'єкти підвищеної небезпеки» є
об'єктами підвищеної небезпеки;

2) розраховані на постійне перебування
більш як 400 осіб та (або) періодичне
перебування понад 1000 осіб;

3) становлять можливу небезпеку для
більш як 50000 осіб, які перебувають поза
об'єктом;

4) у разі аварії або неможливості
(недоцільності) подальшої
експлуатації:

- можуть спричинити збитки в обсязі
понад 150000 мінімальних розмірів
заробітних плат;

- можуть призвести до припинення
функціонування об'єктів транспорту,
зв'язку, енергетики та інженерних мереж
загальнодержавного значення;

- можуть призвести до втрати об'єктів
культурної спадщини національного
значення.

Згідно з п. 7 Порядку віднесення
об'єктів будівництва до IV і V категорій
складності, під час проведення
державного архітектурно-будівельного
контролю на об'єктах самочинного
будівництва (у разі відсутності
проектної документації) категорія
складності таких об'єктів визначається
посадовими особами
Держархбудінспекції та її
територіальних органів, а в разі
необхідності - шляхом проведення
експертизи експертною організацією чи
експертом, що має відповідний
сертифікат.

Пунктом 16 Порядку визначено, що за
результатами державного
архітектурно-будівельного контролю
посадовою особою інспекції
складається акт перевірки відповідно
до вимог, установлених цим Порядком

Відповідно до п. 8 Порядку за
результатами перевірки суб'єкта
господарювання, який провадить
господарську діяльність, пов'язану з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до ІV категорії складності, складається
відповідний акт у двох примірниках.

Тобто, Порядком визначено суб'єктів
будівництва та правовідносини щодо
яких згідно цього Порядку відповідачем
можуть здійснюватися відповідні
заходи. Суб'єкти будівництва - суб'єкти,
які здійснюють господарську
діяльність, пов'язану з будівництвом
об'єкта архітектури який за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності.
Правовідносини - контроль за
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності будівельних
норм, державних стандартів і правил та
ліцензійних умов при якому складається
акт перевірки відповідно до вимог
установлених цим Порядком за
результатами перевірки суб'єкта
господарювання, який провадить
господарську діяльність, пов'язану з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до ІV категорії складності.

Таким чином вказаним Порядком не
передбачено проведення перевірки щодо
будівництва фізичними особами, а також
об'єктів будівництва, які не
відносяться до IV і V категорії
складності.

В акті перевірки та в приписі позивачем
не зазначено, що об'єкт позивача
відноситься до IV і V категорій
складності, що б давало відповідачеві
підстави здійснювати перевірку згідно
Порядку здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2011 № 553 та
виносити з посиланням на вказаний
Порядок оскаржуваного припису.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як встановлено ч.7 ст.376 ЦК України, у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

Позивач як орган державного
архітектурно-будівельного контролю
наділений правом звернення до суду в
порядку ч.7 ст. 376 ЦК України з позовом
про знесення самочинного будівництва.

Згідно з положеннями ч.7 ст.376 ЦК
України, для задоволення вимоги про
знесення самочинного будівництва
необхідна наявність певних умов, а
саме: істотне відхилення від проекту,
суперечність суспільним інтересам або
порушення права інших осіб, істотне
порушення будівельних норм і правил, а
також неможливість проведення
відповідної перебудови або відмова
особи від такої перебудови.

Зазначені обставини позивачем під час
перевірки не встановлені, в судовому
засіданні не доведені. Водночас,
можливість знесення самочинного
будівництва закон пов'язує саме з цими
обставинами, а не з невиконанням
припису.

Згідно висновку про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій та інженерних мереж
об'єкта: реконструкція з добудовою
квартири АДРЕСА_1 (а.с.39-45), складеного
ОСОБА_3 (кваліфікаційний сертифікат від
23.07.2012р. (а.с.47), свідоцтво від 15.11.2011р.
(а.с.48), категорія об'єкта - ІІІ. При
проведенні демонтажних робіт
реконструйованого об'єкту, а він після
реконструкції пов'язаний з головною
будівлею несучими конструкціями та
перекриттям - є ризик виникнення
руйнування та втрати несучої здатності
елементів основної будівлі. За
результатами проведення технічного
обстеження об'єкта встановлено його
відповідність вимогам надійності і
безпечної експлуатації будівель та
споруд і можливість безпечної
експлуатації.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Суд констатує, що позивачем не надано
доказів щодо невідповідності спірного
приміщення будівельним та технічним
нормам, доказів порушення прав інших
осіб, не доведена неможливість
оформлення відповідачем права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно шляхом звернення до
компетентного державного органу з
питання надання земельної ділянки,
прийняття забудови до експлуатації
тощо.

З урахуванням встановлених фактичних
обставин справи та норм чинного
законодавства суд дійшов висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст.94 КАС України
судові витрати з відповідача не
стягуються.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 94, 143, 158, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

2. Судові витрати з сторін не
стягуються.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано 12.05.2014 р. о 17:00 год.

Суддя
Коморний О.І.