Справа № 2а-3710/11/2108
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-3710/11/2108

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Охтень А.А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Голопристанському районі
Херсонської області на постанову
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 23 березня 2012
року по справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Голопристанському районі Херсонської
області про зобов'язання зарахувати
певного періоду роботи до пільгового
стажу,-

В С Т А Н О В И В:

20.12.2011р. ОСОБА_1 звернувся до
Голопристанського районного суду
Херсонської області із позовом до УПФ
України в Голопристанському районі
м.Одеси, в якому просив суд зобов'язати
відповідача зарахувати до пільгового
стажу період його роботи на
Криворізькому коксохімічному заводі з
01.01.1985р. по 30.11.1986р. на посаді «машиніста
загрузочного вагону» коксового цеху №1
(список №1).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказував на те, що він у зазначений
період працював на Криворізькому
коксохімічному заводі та при цьому
відбував покарання у вигляді виправних
робіт. Вказаний період був внесений до
його трудової книжки, проте не
зарахований до загального і
безперервного стажу. А відповідач, в
свою чергу, також протиправно відмовив
йому в зарахуванні цього періоду
роботи і до пільгового стажу.

Постановою Голопристанського
районного суду Херсонської області від
23 березня 2012 року позов ОСОБА_1
задоволено в повному обсязі.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Голопристанському
районі Херсонської області зарахувати
ОСОБА_1 час відбування покарання у
вигляді виправних робіт з 01.01.1985р. по
30.11.1986р. до пільгового стажу роботи.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
начальник УПФ України в
Голопристанському районі Херсонської
області 28.04.2012р. подав апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що судом, при
винесенні оскаржуваної постанови суду
порушено норми процесуального і
матеріального права та просить
скасувати постанову Голопристанського
районного суду Херсонської області від
23.03.2012р., прийняти нову постанову, якою в
задоволенні адміністративного позову
ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС
України, суд апеляційної інстанції
може розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, якщо справу може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: відсутності клопотань
від усіх осіб, які беруть участь у
справі, про розгляд справи за їх участю
та/або неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, сповіщених
належним чином про дату, час і місце
судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність належних підстав для
її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, як видно з
його трудової книжки та довідки ПАТ
«Арселор Метал Кривий Ріг»
(правонаступника Криворізьского КХЗ),
відбуваючи призначене судом покарання
у вигляді виправних робіт в період з
01.01.1985р. по 30.11.1986р. працював на
Криворізькому коксохімічному заводі
на посаді «машиніста загрузочного
вагону» в коксовому цеху №1, яка
передбачена Списком №1.

В листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся в
УПФУ в Голопристанському районі
Херсонської області із письмовою
заявою, в якій просив призначити йому
пенсії на пільгових умовах за списком
№1.

Однак, Управління ПФ України в Одеській
області своїм листом №19/П-2 від 21.11.2011р.
відмовила позивачу в призначенні
пільгової пенсії та відповідно в
зарахуванні до пільгового стажу
спірного часу його роботи в період
відбування ним покарання у вигляді
виправних робіт.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з обґрунтованості
позовних вимог, протиправності відмови
відповідача та з наявності у позивача
права на отримання пенсії за віком на
пільгових умовах.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
наявні в ній докази, погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції і вважає їх правильними та
заснованими на законі, виходячи з
наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, відповідно до приписів ст.ст.13,14,55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», при призначенні пенсій
на пільгових умовах та пенсій за
вислугу років провадиться взаємне
зарахування періодів роботи,
передбачених цими статтями, за умови,
що зазначені роботи дають право на
пенсію на аналогічних або більш
пільгових умовах.

Згідно п.2 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
пенсійне забезпечення застрахованих
осіб, які працювали або працюють на
підземних роботах, роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за Списком №1 виробництв, робіт,
професій, посад і показників та на
інших роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за Списком №2 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
зайнятість в яких дає право на пенсію
за віком на пільгових умовах,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, які мали право на пенсію
за віком на пільгових умовах,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

Зі змісту вимог п.«а» ч.1 ст.13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
слідує, що на пільгових умовах мають
право на пенсію за віком, незалежно від
місця останньої роботи, працівники,
зайняті повний робочий день на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці, за Списком №1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, і за результатами
атестації робочих місць: чоловіки
після досягнення 50 років і при
пільговому стажі роботи не менше 10
років.

Як видно зі Списку №1 виробництв, робіт,
професій і показників, робота на яких
дає право на державну пенсію на
пільгових умовах і в пільгових
розмірах, затверджених Постановою Ради
Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956 року у
розділі ІУ п/р-1а - є посади «люковий»,
«машиніст загрузочного вагону» та
«машиніст коксових машин», на яких, в
свою чергу, згідно трудової книжки та
довідки ПАТ «Арселор Метал Кривий Ріг»
вих.№7/6 від 10.05.2011р., в період з 03.10.1983р.
по 09.08.1994р. (т.б. більше 10-ти років) і
працював позивач.

При чому, з довідки ПАТ «Арселор Метал
Кривий Ріг» вих.№7/6 від 10.05.2011р. також
вбачається, що на Криворізькому
коксохімічному заводі у спірний період
проводилася і атестація робочих місць,
що підтверджується відповідним
наказом №189 від 29.03.1994р.

Одночасно, судовою колегією з
матеріалів справи встановлено, що
згідно з вироком народного суду
Сарненського району Рівненської
області від 17.07.1985р., позивача ОСОБА_1
було визнано винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч.2 ст.140 КК УРСР та
призначено покарання у вигляді 2-х
років виправних робіт по місцю роботи
(т.б. на Криворізькому коксохімічному
заводі) з утриманням 20 % заробітку в
дохід держави.

Таким чином, по справі беззаперечно
встановлено, що позивач в період з
01.01.1985р. по 30.11.1986р. працював на
Криворізькому коксохімічному заводі
на посаді «машиніста загрузочного
вагону» в коксовому цеху №1, відбуваючи
при цьому призначене судом покарання у
вигляді виправних робіт.

Частиною 3 ст.42 Кримінально-виконавчого
кодексу України, який набрав чинності з
1 січня 2004 року, встановлено, що час
відбування засудженим покарання у виді
виправних робіт зараховується в
загальний стаж роботи.

Слід зазначити, що схожі положення
містились і в ч.3 ст.95
Виправно-трудового кодексу України,
який діяв під час відбування позивачем
покарання, відповідно до яких, час
відбування покарання у виді виправних
робіт може бути включений судом до
загального трудового стажу
засудженого.

Крім того, у відповідності до змісту п.11
роз'яснень Міністерства соціального
забезпечення України №3 від 29.02.1992 p.,
час відбування виправних робіт без
позбавлення волі за місцем роботи на
робочому місці, передбаченому списками
№1 і №2, зараховується до стажу роботи,
що дає право на пенсію на пільгових
умовах, якщо судом прийнято рішення про
залік часу відбування виправних робіт
до трудового стажу.

Отже, за таких обставин, оскільки
позивач відбував покарання у вигляді
виправних робіт за місцем роботи на
своєму робочому місці і, з його
заробітної плати в цей період
проводилось усі відповідні
відрахування, то судова колегія
приходить до висновку про те, що суд 1-ї
інстанції, в даному випадку, цілком
обґрунтовано прийняв рішення про
зарахування цього періоду до
загального та пільгового трудового
стажу позивача, що, в свою чергу, в
подальшому дає йому право на
призначення пільгової пенсії за
вислугу років.

Також, при цьому, необхідно зазначити,
що аналогічну позицію по вказаному
питанню висловив і Вищий
адміністративний суд України в своїх
ухвалах від 24.01.2013р. (по справі К/9991/19211/12)
та від 03.07.2013р. (по справі №К/9991/49009/12).

До того ж, ще слід вказати, що згідно із
вимогами ст.ст.11,71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, оскільки суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
не допустив, судова колегія, діючи в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, відповідно до ст.200
КАС України, залишає цю апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Голопристанському районі Херсонської
області - залишити без задоволення, а
постанову Голопристанського районного
суду Херсонської області від 23 березня
2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які брали
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко