Справа № 816/1276/14
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/1276/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Шевякова І.С.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Мандрика Х.С.,

представника позивача - Борецька О.Л.,

представника відповідача - Пецяк Л.В. ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Лубнигаз" до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області Міністерства
юстиції України про скасування
постанови, -

В С Т А Н О В И В:

04 квітня 2014 року Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Лубнигаз" звернулось до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області Міністерства
юстиції України про визнання
протиправними дій головного
державного виконавця Пецяк Л.В. щодо
винесення постанови про арешт коштів
боржника від 20.03.2014 року та накладення
арешту на кошти ПАТ по газопостачанню
та газифікації "Лубнигаз" у межах суми 3
958 926,60 грн.; скасування постанови від
20.03.2014 року про арешт коштів боржника,
винесеної у межах зведено виконавчого
провадження ЗВП №23730576.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на протиправність на
необґрунтованість оскаржуваної
постанови про арешт коштів. Таку
позицію мотивував тим, що постанова не
відповідає вимогам ст.18 Закону України
"Про виконавче провадження", оскільки у
ній не вказано всіх стягувачів та
проваджень, в межах яких накладено
спірний арешт. Зазначення у постанові,
що її дія розповсюджується на інші
виконавчі провадження об'єднані в одне
- зведене під №23730576, не відповідає
вимогам вищевказаної норми закону та є
підставою для її скасування. Крім того,
оскаржувана постанова суперечить
вимогам ст.37 Закону України "Про
виконавче провадження" в частині
накладення арешту на кошти позивача за
Наказом №8/436-10/144, виданого 08.09.2003 року
Господарським судом Полтавської
області, оскільки на стягнуту суму
заборгованості в розмірі 3 150 561,75 грн.
позивачу 12 грудня 2013 року надано
розстрочку. Таким чином, як на думку
позивача, дане провадження повинно
було бути зупинено на вимогу ст.37
Закону України "Про виконавче
провадження". Крім того, позивач
наголошував, що ним було частково
погашено суму стягуваної
заборгованості, що не було взято до
уваги державним виконавцем при
накладенні арешту на кошти ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Лубнигаз".

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
просила суд їх задовольнити у повному
обсязі. Надала додаткові пояснення по
суті спірних правовідносин.

Представник відповідача проти позову
заперечувала та просила відмовити у
його задоволенні. В обґрунтування
своїх заперечень посилалась на те, що
державним виконавцем правомірно та на
підставі закону винесено оскаржувану
постанову і накладено арешт на кошти
боржника в межах суми 3 958 926,60 грн.,
оскільки станом на дату винесення
оскаржуваної постанови у державного
виконавця не було жодних доказів щодо
часткового погашення суми
заборгованості. Не було також долучено
до матеріалів справи жодних рішень
судів про розстрочення сплати суми
заборгованості, що б могло бути
підставою для зупинення відповідного
виконавчого провадження. Крім того,
оскаржувана постанова про накладення
арешту була скасована самим
відповідачем та винесено іншу
постанову про накладення арешту на
кошти боржника в межах непогашеної
суми заборгованості. Таким чином, на
момент винесення оскаржуваної
постанови державний виконавець діяв в
межах повноважень, на підставі та у
спосіб, що передбачені законодавством,
тому позовні вимоги є необґрунтованими
та задоволенню не підлягають.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, встановив
наступне.

Судом встановлено, що 20 березня 2014 року
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області винесено
постанову про накладення арешту на
кошти боржника при примусовому
виконанні зведеного виконавчого
провадження ЗВП №23730576 про стягнення
коштів з ПАТ "Лубнигаз" на користь
юридичних осіб та держави на загальну
суму 3 958 926,60 грн. за виконавчими
написами нотаріусів та наказами
Господарського суду Полтавської
області.

Вважаючи дії по накладенню вказаного
арешту протиправними, а відповідну
постанову від 20.03.2014 року незаконною,
позивач звернувся до суду для захисту,
як на його думку, порушеного права.

Надаючи правову оцінку фактичним
обставинам справи та обґрунтованості
позовних вимог, суд приходить до
наступних висновків.

Умови і порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб),
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, встановлено Законом України
"Про виконавче провадження".
Відповідно до ст.52 Закону України
"Про виконавче провадження", звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. Стягнення за виконавчими
документами звертається в першу чергу
на кошти боржника у гривнях та
іноземній валюті, інші цінності, у тому
числі кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах, на рахунки в цінних паперах
у депозитарних установах. Готівкові
кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності
боржника, що знаходяться на рахунках,
вкладах та на зберіганні у банках чи
інших фінансових установах,
накладається арешт. Арешт поширюється
також на кошти на рахунках, які будуть
відкриті після винесення постанови про
накладення арешту.

Як зазначено раніше, 20 березня 2014
року головним державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області було винесено
постанову про накладення арешту на
кошти боржника при примусовому
виконанні зведеного виконавчого
провадження ЗВП №23730576 про стягнення
коштів з ПАТ "Лубнигаз" на користь
юридичних осіб та держави на загальну
суму 3 958 926,60 грн. за виконавчими
написами нотаріусів та наказами
Господарського суду Полтавської
області.

Позивач стверджував, що дії
відповідача по арешту коштів боржника
в межах суми 3 958 926,60 грн. є
протиправними, а оскаржувана постанова
- незаконною, оскільки суперечить
вимогам ст.37 Закону України "Про
виконавче провадження" в частині
накладення арешту на кошти позивача за
Наказом №8/436-10/144, виданим 08.09.2003 року
Господарським судом Полтавської
області. На стягнуту суму
заборгованості в розмірі 3 150 561,75 грн.
позивачу ухвалою згаданого суду від 12
грудня 2013 року було надано розстрочку,
тому, як на думку позивача, дане
провадження повинно було бути
зупинено у відповідності зі ст.37 Закону
України "Про виконавче провадження".
Крім того, позивач наголошував, що ним
було частково погашено суму стягуваної
заборгованості, що не було взято до
уваги державним виконавцем при
накладенні арешту на кошти ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Лубнигаз".

Матеріалами справи підтверджено,
що ухвалою Господарського суду
Полтавської області від 12 грудня 2013
року було розстрочено виконання
рішення Господарського суду
Полтавської області від 01.07.2003 року по
справі №8/436-10/144 на 20 місяців, починаючи
з грудня 2013 року зі щомісячним платежем
в сумі 40 217,41 грн.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону
України "Про виконавче провадження",
сторони зобов'язані протягом трьох
робочих днів письмово повідомити
державного виконавця про повне чи
часткове самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

Разом з тим, з матеріалів
виконавчого провадження вбачається, що
вищевказана ухвала була долучена ПАТ
"Лубнигаз" до матеріалів зведеного
виконавчого провадження лише 03 квітня
2014 року.

Вказане не було спростовано у
ході розгляду справи. У судовому
засіданні державний виконавець
пояснив, що на момент вчинення спірного
арешту коштів у нього не було
інформації про винесення судом рішення
про розстрочку стягнення.

З огляду на викладене, у суду
відсутні докази того, що на момент
винесення оскаржуваної постанови, а
саме станом на 20 березня 2014 року,
головний державний виконавець знав
дані обставини та міг брати їх до уваги
при накладенні спірного арешту на
кошти позивача.

Аналогічно є безпідставними
твердження позивача, покладені в
обґрунтування позовних вимог про те, що
державний виконавець не врахував при
накладенні арешту того, що частина
стягуваної заборгованості була
погашена, тому включати її до суми, що
була заарештована, є протиправно.

Дійсно, позивачем надано окремі
докази того, що станом на 20 березня 2014
року частина заборгованості, що
стягувалася за зведеним виконавчим
провадження, була погашена виконанням,
або ж взаєморозрахунками. Але знову ж
таки, у ході розгляду справи позивачем
не було надано доказів того, що ПАТ
"Лубнигаз" у встановлений законом строк
долучало до матеріалів виконавчого
провадження докази на підтвердження
часткового погашення суми
заборгованості. Державний виконавець
повідомив, що йому на момент накладення
арешту не було відомо про часткове
погашення заборгованості. Суд,
вивчивши надані матеріали виконавчого
провадження, не знайшов доказів того,
що у виконавчому провадженні станом на
20.03.2014 року були наявними відомості про
часткове погашення стягуваної
заборгованості.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що накладаючи арешт на кошти
позивача, відповідач не міг знати про
викладені вище обставини, у державного
виконавця були відсутні документи щодо
вищеописаних обставин, а тому
державний виконавець діяв на підставі
та в межах повноважень, у спосіб, що
чітко передбачені Законом України "Про
виконавче провадження". Отже підстав
для визнання протиправними
відповідних дій та постанови від 20
березня 2014 року про накладення арешту
на кошти боржника - немає.

Суд погоджується з тим
твердженням позивача, що розстрочення
сплати заборгованості за наказом
господарського суду Полтавської
області та часткове погашення
заборгованості є обставинами, що
тягнуть за собою необхідність
скасування постанови про накладення
арешту на кошти в частині відповідних
сум коштів.

Однак з цього приводу судом
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що постановою
державного виконавця від 08.04.2014 року
про арешт коштів боржника було
накладено арешт на кошти ПАТ "Лубнигаз"
в межах суми боргу 3 374 012,10 грн. та п.2
цієї ж постанови знято арешт з коштів
боржника, накладений постановою від
20.03.2014 року.

Таким чином, підстави скасовувати
постанову від 20.03.2014 року в частині
накладення арешту на суми
заборгованості, що вже є погашеними,
відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Статтею 71 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідачем доведено, що на момент
винесення оскаржуваної постанови
державний виконавець Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській області приймав рішення на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України.

З урахуванням викладених
висновків про непідтвердженість
правової позиції позивача доказами,
суд прийшов до висновку, що позов
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити
у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 12
травня 2014 року.

Суддя
І.С. Шевяков