Справа № 132/3397/13-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 132/3397/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Попик Ю. П.
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової
Т.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Майданюк
Я. Л.

позивачки - ОСОБА_2

представника позивачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Калинівського районного
суду Вінницької області від 01
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Калинівської
районної державної адміністрації про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
Калинівського районного суду
Вінницької області з адміністративним
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Калинівської районної державної
адміністрації, в якому просила визнати
дії управління праці та соціального
захисту населення Калинівської РДА по
виплаті їй допомоги при народженні
ОСОБА_4 у розмірі, що призначається при
народженні другої дитини -
протиправними; зобов'язати управління
праці та соціального захисту населення
Калинівської РДА провести перерахунок
даної допомоги та виплатити її у
розмірі, що визначається при
народженні третьої дитини з
врахуванням виплачених сум.

Постановою Калинівського районного
суду Вінницької області від 01.11.2013 року
в задоволенні адміністративного
позову задоволено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, позивачка подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції від 01 листопада 2013 року та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги повністю, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом при ухваленні
рішення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

В судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали доводи
апеляційної скарги та просили її
задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, будучи належним чином
повідомленим про дату, час і місце
судового розгляду справи, надав суду
заяву про розгляд справи за
відсутності його представника.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи апеляційної скарги
за наявними у справі письмовими
доказами, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу слід задовольнити, а
постанову суду першої інстанції
скасувати, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивачка народила трьох
неповнолітніх дітей, які на даний час є
неповнолітніми.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в неї народився син -
ОСОБА_5, батьком якого є ОСОБА_6, шлюб з
яким 31 травня 2011 року розірвано за
рішенням суду.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_2 народила другу
дитину - сина ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року
- третю дитину - сина ОСОБА_4, батьком
яких є ОСОБА_8.

13.06.2013 року позивачка подала до
управління праці та соціального
захисту населення Калинівської РДА
заяву та повний пакет документів для
оформлення державної допомоги при
народженні третьої дитини.

Згідно Витягу з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян про
народження дитини №2 від 05.06.2013
року позивачці була призначена
допомога, як на третю дитину в сумі 116 640
грн.

Однак, з листа Управління праці та
соціального захисту населення
Калинівської РДА від 15.08.2013 року за №
М-81-Б-01-7-1511 вбачається, що при перевірці
правильності призначення та виплати
державної допомоги при народженні
третьої дитини, державним інспектором
було встановлено, що до її народження
старший син, ОСОБА_5, проживав та
проживає разом з батьком, ОСОБА_6, що
підтверджується пояснювальною
запискою ОСОБА_6, копією мирової угоди
від 12.04.2013 року між позивачкою та ОСОБА_6
та копією ухвали Калинівського
районного суду від 17.04.2013 року, якою
вказану мирову угоду затверджено. В
зв'язку із зазначеними обставинами,
відповідачем було призначено допомогу
в розмірі, що виплачується на другу
дитину в розмірі 58 320 грн.

За результатом розгляду справи, суд
першої інстанції, керуючись
положеннями ч. 2 п. 13 постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми",
прийшов до висновку про
необгрунтованість позовних вимог, а
тому відмовив в задоволенні позову.

Однак, суд апеляційної інстанції не
погоджується з прийнятим рішення суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного
кодексу України розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Положеннями ч.2 п.13 постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми" №
1751 передбачено, що розмір та строк
виплати допомоги, яка призначається
одному з батьків дитини, визначається з
урахуванням кількості живонароджених
та усиновлених дітей (враховуючи
померлих), які до народження дитини
перебували на утриманні особи, якій
призначається допомога, її чоловіка
(дружини), крім дітей, від виховання
яких зазначена особа (її чоловік,
дружина) відмовилась, а також дітей, які
передані на виховання іншій особі, та
повнолітньої дочки (повнолітнього
сина) чоловіка, які не були усиновлені
дружиною."

Із змісту положень Закону України "Про
державну допомогу сім'ям з дітьми" та
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 року
№ 1751 вбачається, що, вирішуючи питання
про призначення допомоги, слід
виходити з того, скільки
живонароджених та усиновлених дітей
(враховуючи померлих) до народження
дитини перебували на утриманні особи.

Так, утримання може полягати у
систематичній грошовій допомозі у
вигляді грошових переказів,
продуктових чи речових посилок тощо. Ні
отримання дитиною утримання з інших
джерел, ні окреме проживання від
матері, не може бути перешкодою для
визнання факту перебування на її
утриманні.

Зазначена правова позиція знайшла своє
відображення у практиці розгляду судом
касаційної інстанції справ, порушених
стосовно аналогічних правовідносин.

Згідно рішення Калинівського
районного суду Вінницької області з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто
аліменти на утримання дитини в твердій
грошовій сумі в розмірі 250 грн.
щомісячно.

Виходячи з положень ст. 181 Сімейного
кодексу України сплата аліментів є
одним із способів виконання
батьківського обов'язку по утриманню
дитини.

Варто зазначити, що відповідачем не
було надано ні суду першої інстанції,
ні суду апеляційної інстанції доказів,
які б свідчили про невиконання
аліментних зобов'язань ОСОБА_2

Крім того, в матеріах справи містяться
копії чеків, що свідчить про надання
позивачкою матеріальної допомоги у
вигляді речових посилок.

Відповідно до п. 4 мирової угоди,
укладеної між сторонами у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про
визначення місця проживання дитини та
зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_6 про визначення місця проживання
малолітньої дитини, батьки мають рівні
права та обов'язки щодо дитини, та
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав та не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

У відповідності до п.13 постанови
Кабінету Міністрів України № 1751 від
27.12.2001року "Про затвердження Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми" виплата
допомоги припиняється у разі:
позбавлення отримувача допомоги
батьківських прав; відмови отримувача
допомоги від виховання дитини;
нецільового використання коштів і
незабезпечення отримувачем допомоги
належних умов для повноцінного
утримання та виховання дитини;
відібрання дитини в отримувача
допомоги без позбавлення батьківських
прав; тимчасового влаштування дитини
на повне державне утримання, крім
дітей, які народилися під час
перебування матері в слідчому
ізоляторі або установі виконання
покарань за умови перебування дитини
разом з матір'ю.

Оскільки позивачка на час народження
третьої дитини, не позбавлена
батьківських прав та не встановлено
інших підстав, визначених
законодавством для відмови у
призначенні виплати допомоги по
народженню третьої дитини, то колегія
суддів приходить до висновку про
обґрунтованість вимог позивачки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
відповідно до п. 11 постанови Кабінету
Міністрів України № 1751 особи, що
звертаються за призначенням допомоги
при народженні другої дитини або
наступних дітей, подають також довідку
про склад сім'ї та копію свідоцтва про
народження кожної дитини, яка
враховується при визначенні розміру
допомоги.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції обмежився посиланням
на те, дитина проживає з батьком, однак
колегія суддів вважає, що Калинівський
районний суд Вінницької області
помилково ставить в залежність право
на отримання допомоги при народженні
третьої дитини від факту непроживання
позивачки разом з сином ОСОБА_6

Беручи до уваги викладене, суд
апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції не враховано всі
вищенаведені докази і факти, не
досліджено всі обставини у справі та
безпідставно визнано правомірною
відмову відповідача в призначенні
допомоги у розмірі, що визначається при
народженні третьої дитини, що порушує
норми матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 159 КАС України,
законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Згідно п.1, п.4 ч.1 ст.202 КАС України,
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, а також, порушення
норм матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів прийшла до висновку, що суд
першої інстанції, ухвалюючи рішення не
повно з'ясував обставини справи та
порушив норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, а тому постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
повністю .

Постанову Калинівського районного
суду Вінницької області від 01
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Калинівської
районної державної адміністрації про
визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги повністю.

Визнати дії управління праці та
соціального захисту населення
Калинівської РДА по виплаті ОСОБА_2
допомоги при народженні ОСОБА_4 у
розмірі, що призначається при
народженні другої дитини -
протиправними.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Калинівської РДА провести перерахунок
та виплату допомоги у розмірі, що
визначається при народженні третьої
дитини з врахуванням виплачених сум.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "13" травня 2014 р. .

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Боровицький О. А.

Сапальова Т.В.