Справа № 803/733/14
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року Справа № 803/733/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.,

при секретарі судового засідання
Шаблій Л.П.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача Мінчука О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3 до відділу Держземагенства у
Ківерцівському районі Волинської
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача Озерцівська сільська
рада Ківерцівського району Волинської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся з адміністративним
позовом до відділу Держземагенства у
Ківерцівському районі Волинської
області (далі - відділ Держземагенства
у Ківерцівському районі), третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача
Озерцівська сільська рада
Ківерцівського району Волинської
області (далі - третя особа, Озерцівська
сільська рада) про визнання
протиправними дій щодо відмови в
погодженні проекту землеустрою зі
зміни цільового призначення земельної
ділянки, викладеної у висновку від 16
жовтня 2013 року № 03-4/191, та зобов'язання
відповідача погодити зазначений
проект землеустрою.

В обґрунтування позову вказав, що на
підставі договору дарування у 2011 році
набув у власність земельну ділянку
площею 0,2812 га з цільовим використанням
«для ведення особистого селянського
господарства».

Позивач вирішив використати належну
земельну ділянку для будівництва і
обслуговування житлового будинку. З
цією метою на його замовлення
Приватним підприємством «Вектор» (далі
- ПП «Вектор») виготовлено проект
землеустрою щодо зміни цільового
призначення зазначеної земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.
Проект землеустрою для погодження
подано відповідачу. Проте висновком
від 16 жовтня 2013 року № 03-4/191 той
відмовив у такому погоджені з
посиланням на дію мораторію на
відчуження та зміну цільового
призначення земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
відповідно до підпункту 6 пункту 15
розділу Х «Перехідні положення»
Земельного кодексу України (ЗК
України), а також у зв'язку із
відсутністю по Озерцівській сільській
раді схеми землеустрою та
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель.

Таку відмову вважає протиправною,
оскільки зважаючи на те, що цільовим
призначенням земельної ділянки є не
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва, а
ведення особистого селянського
господарства, і така земельна ділянка
не є земельною часткою (паєм), що не має
конкретно виділених меж, і вона набута
не у зв'язку із виділенням в натурі (на
місцевості) належного йому земельного
паю, а на підставі цивільно-правого
договору, то встановлена пунктом 15
Перехідних положень ЗК України
заборона змінювати цільове
призначення земельної ділянки на такий
випадок не розповсюджується.

Також позивач вказав, що відмова
відповідача з посиланням на пункт 7
статті 118, пункт 6 статті 186-1 ЗК України є
необґрунтованою, адже норми статті 118
ЗК України регламентують порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами із земель
державної або комунальної власності і
не містять підстав для відмови в
погодженні проекту щодо зміни
цільового призначення земельної
ділянки; у висновку відповідача не
вказано, яким конкретно нормам законів
чи інших нормативно-правових актів не
відповідає поданий проект землеустрою.
Залежність погодження даного проекту
від існування документації із
землеустрою або містобудівної
документації по сільській раді
безпідставна.

З наведених підстав відмова
відповідача погодити проект
відведення земельної ділянки для зміни
її цільового призначення з «особистого
селянського господарства» на «для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд» не відповідає
нормам чинного законодавства, а тому
позивач просив визнати такі дії
відповідача протиправними та
зобов'язати погодити проект
землеустрою.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримує з наведених
вище підстав.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнає з тих
підстав, що належна позивачу земельна
ділянка першочергово була сформована
внаслідок виділу в натурі (на
місцевості) власнику земельної частки
(паю) для ведення особистого
селянського господарства. Так на
підставі розпорядження Ківерцівської
районної державної адміністрації від 26
червня 2003 року № 127 «Про затвердження
технічної документації по проекту
поділу на земельні частки (паї) та їх
передачі в натурі зі складанням
Державних актів на право приватної
власності на землю для ведення
особистого селянського господарства
власникам сертифікатів на право на
земельну частку (пай), уточнення
грошової оцінки та розміру земельної
частки (паю)» власнику сертифікату на
право на земельну частку (пай) ОСОБА_5
виділено в натурі земельні частки (паї)
площами 1,40 га та 0,88 га для ведення
особистого селянського господарства.
Останній отримав державний акт на
право власності на землю після
перенесення меж земельної ділянки в
натуру (на місцевість).

Земельну ділянку площею 1,4023 га ОСОБА_5
відчужив на користь ОСОБА_6 на підставі
договору купівлі-продажу у 2006 році, а та
розділила земельну ділянку на три
частини по 0,28 га та одну - 0,5623 га,
отримавши на кожну державний акт.
Згодом одна із земельних ділянок
площею 0,28 га за договором дарування
перейшла позивачу, однак статус
земельної ділянки при цьому не
змінився, що відображено у державному
статистичному звіті за формою № 6-зем
«Звіт про наявність земель та розподіл
їх за власниками землі,
землекористувачами, угіддями та видами
економічної діяльності».

З наведених підстав вважає, що
встановлений підпунктом 6 пункту 15
розділу Х «Перехідні положення» ЗК
України мораторій щодо зміни цільового
призначення (використання) земельних
ділянок, виділених в натурі (на
місцевості) власникам земельних часток
(паїв) для ведення особистого
селянського господарства, діє і після
зміни їх власників, а тому у
задоволенні позову просить відмовити
(а.с.55).

Представник третьої особи у судовому
засіданні 22 квітня 2014 року пояснила, що
у сільській раді є розроблені і
затверджені схема планування
території Озерцівської сільської ради
та детальний план території житлової
забудови в селі Озерце, а щодо
адміністративного позову покликається
на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
письмові докази, приходить до висновку,
що в задоволенні позову слід відмовити
з таких мотивів і підстав.

Статтею 22 ЗК України передбачено, що
землі сільськогосподарського
призначення передаються у власність та
надаються у користування, зокрема,
громадянам - для ведення особистого
селянського господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Судом встановлено, що розпорядженням
Ківерцівської районної державної
адміністрації Волинської області від 26
червня 2003 року №127 «Про затвердження
технічної документації по проекту
поділу на земельні частки (паї) та їх
передачі в натурі зі складанням
державних актів на право приватної
власності на землю для ведення
особистого селянського господарства
власникам сертифікатів на право на
земельну частку (пай), уточнення
грошової оцінки та розміру земельної
частки (паю)» відповідно до статті 118 ЗК
України затверджено технічну
документацію по виконанню
проектно-вишукувальних робіт із
виготовлення та складання державних
актів на право приватної власності на
землю для ведення особистого
селянського господарства власникам
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) Озерцівської сільської
ради, виготовлену Волинським
регіональним центром державного
земельного кадастру; передано у
приватну власність власникам
сертифікатів земельні частки (паї) в
натурі, в тому числі ОСОБА_5 площею 2,2814
га (з них 1,4023 га ріллі, 0,8791 га кормових
угідь) - а.с.56-57, 59. На підставі вказаного
розпорядження ОСОБА_5 виданий
державний акт від 27 червня 2003 року на
право власності на земельну ділянку,
цільове призначення якої «для ведення
особистого селянського господарства»
(а.с.58).

Згідно з договором купівлі-продажу від
26 серпня 2005 року № 2703 ОСОБА_5 відчужив
частину належної йому земельної
ділянки площею 1,4023 га (кадастровий
номер :04:000:0067) ОСОБА_6, що
підтверджується витягом із Книги
записів державних актів на право
приватної власності на землю (а.с.60).

В свою чергу, на підставі договору
дарування від 07 лютого 2011 року,
реєстровий №164, ОСОБА_6 відчужила на
користь позивача земельну ділянку
площею 0,5623 га в АДРЕСА_1 із цільовим
призначенням «для ведення особистого
селянського господарства» (а.с.62-63).
Зазначену ділянку (кадастровий номер
:04:000:0588) позивач розділив на дві
рівнозначні частини. Щодо однієї із них
площею 0,2812 га (кадастровий номер
:04:000:0608) йому видано державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ №818205 від 06 травня 2011 року
(а.с.21).

Судом також встановлено, що позивач
уклав договір із ПП «Вектор» на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, яка
належить позивачу на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ №818205 від 06
травня 2011 року, у зв'язку із зміною її
цільового призначення - для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд.

Відповідно до Класифікації видів
цільового призначення земель (далі -
КВЦПЗ), затвердженої наказом
Державного комітету України із
земельних ресурсів від 23 липня 2010 року
№ 548 (зареєстрований в Міністерстві
юстиції України 01 листопада 2010 року за
№ 1011/18306), землі для ведення особистого
селянського господарства належать до
земель сільськогосподарського
призначення і є окремим видом
цільового призначення земельних
ділянок (код 01.03 секція А). Землі для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд належать до земель
житлової і громадської забудови
(підрозділ 02.01 секція В).

Згідно з частиною першою статті 20 ЗК
України зміна цільового призначення
земельних ділянок здійснюється за
проектами землеустрою щодо їх
відведення.

Порядок зміни цільового призначення
земельних ділянок приватної власності
вичерпно врегульовується частиною
третьою статті 20 ЗК України: зміна
цільового призначення земельних
ділянок приватної власності
здійснюється за ініціативою власників
земельних ділянок. Зміна цільового
призначення земельних ділянок
приватної власності провадиться щодо
земельних ділянок, розташованих у
межах населеного пункту, - сільською,
селищною, міською радою. Проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки приватної власності, цільове
призначення якої змінюється,
розробляється на замовлення власника
земельної ділянки без надання дозволу
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органу виконавчої влади, органу
місцевого самоврядування на його
розроблення. Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
розробляється в порядку, встановленому
законом. Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
погоджується в порядку, встановленому
статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідно до Положення про Управління
(Відділ) Держземагенства у районі,
затвердженого наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України від 10 травня 2012 року № 258,
Управління (відділ) Держземагенства у
районі є територіальним органом
Державного агентства земельних
ресурсів і відповідно до покладених
завдань у межах, визначених
законодавством, бере участь у
погодженні документації із
землеустрою.

Розроблений ПП «Вектор» на замовлення
позивача проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у зв'язку
із зміною її цільового призначення
надано для погодження відповідачу
(а.с.15-40).

16 жовтня 2013 року висновком № 03-4/191
відділ Держземагенства у
Ківерцівському районі відмовив у
погодженні проекту землеустрою щодо
відведення позивачу зазначеної
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
підставі пункту 15 розділу Х «Перехідні
положення» ЗК України, пункту 7 статті
118, пункту 6 статті 186-1 ЗК України
(введення мораторію на відчуження та
зміну цільового призначення
(використання) земельних ділянок цієї
категорії та відсутність схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
порядку) - а.с.36.

Надаючи правову оцінку
вищезазначеному діям відповідача суд
зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли з
приводу зміни цільового призначення
земельної ділянки, яка сформована
внаслідок виділення в натурі (на
місцевості) власнику земельної частки
(паю), а тому врегульовані ЗК України та
Законом України «Про порядок виділення
в натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)».

У відповідності до статті 33 ЗК України
громадяни України можуть мати на праві
власності та орендувати земельні
ділянки для ведення особистого
селянського господарства.

За нормами статті 118 ЗК України
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності для ведення
особистого селянського господарства в
розмірі не більше 2,0 гектара, при цьому
розмір земельних ділянок, що
передаються безоплатно громадянину
для ведення особистого селянського
господарства, може бути збільшено у
разі отримання в натурі (на місцевості)
земельної частки (паю) (частини перша,
друга статті 121 ЗК України).

Згідно із преамбулою Закону України
«Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)» цей
Закон визначає організаційні та
правові засади виділення власникам
земельних часток (паїв) земельних
ділянок у натурі (на місцевості) із
земель, що належали колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам на праві колективної
власності, а також порядок обміну цими
земельними ділянками.

З наведеного слідує, що чинне земельне
законодавство передбачає два способи
безоплатного одержання громадянами
земель для ведення особистого
селянського господарства: із земель
державної або комунальної власності на
підставі ЗК України (безоплатна
приватизація); із земель, що належали
колективним сільськогосподарським
підприємствам, сільськогосподарським
кооперативам, сільськогосподарським
акціонерним товариствам на праві
колективної власності на підставі
Закону України «Про порядок виділення
в натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)».

Відповідно до пункту 15 розділу Х
«Прикінцеві положення» ЗК України до
набрання чинності законом про обіг
земель сільськогосподарського
призначення, але не раніше 1 січня 2016
року, не допускається:

а) купівля-продаж земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної та комунальної власності,
крім вилучення (викупу) їх для
суспільних потреб;

б) купівля-продаж або іншим способом
відчуження земельних ділянок і зміна
цільового призначення (використання)
земельних ділянок, які перебувають у
власності громадян та юридичних осіб
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
земельних ділянок, виділених в натурі
(на місцевості) власникам земельних
часток (паїв) для ведення особистого
селянського господарства, а також
земельних часток (паїв), крім передачі
їх у спадщину, обміну земельної ділянки
на іншу земельну ділянку відповідно до
закону та вилучення (викупу) земельних
ділянок для суспільних потреб, а також
крім зміни цільового призначення
(використання) земельних ділянок з
метою їх надання інвесторам - учасникам
угод про розподіл продукції для
здійснення діяльності за такими
угодами.

Угоди (у тому числі довіреності),
укладені під час дії заборони на
купівлю-продаж або іншим способом
відчуження земельних ділянок та
земельних часток (паїв), визначених
підпунктами «а» та «б» цього пункту, в
частині їх купівлі-продажу та іншим
способом відчуження, а так само в
частині передачі прав на відчуження
цих земельних ділянок та земельних
часток (паїв) на майбутнє є недійсними з
моменту їх укладення (посвідчення).

З цієї норми вбачається, що заборона на
відчуження та зміну цільового
призначення земельних ділянок, що
встановлена пунктом 15 розділу Х
«Перехідні положення» ЗК України
поширюється не на всі земельні ділянки
сільськогосподарського призначення,
що мають цільове призначення «для
ведення особистого селянського
господарства» (код 01.02), а лише на ту їх
частину, що сформована у порядку
виділення в натурі (на місцевості)
земельної частки (паю). При цьому,
мораторій не стосується земельних
ділянок для особистого селянського
господарства, які були надані
громадянам із земель державної та
комунальної власності.

Законом України «Про порядок виділення
в натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)» передбачений особливий порядок
формування земельної ділянки як
об'єкта цивільних прав, який полягає в
тому, що земельні ділянки виділяються
із земель, що належали колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам на праві колективної
власності.

На думку суду, вжите законодавцем у
підпункті «б» пункту 15 Розділу Х
«Перехідні положення» ЗК України
словосполучення «виділені в натурі (на
місцевості) власникам земельних часток
(паїв) для ведення особистого
селянського господарства» означає не
спосіб набуття права власності на
земельну ділянку (стаття 81 ЗК України),
а спосіб формування земельної ділянки
як об'єкта цивільних прав (стаття 79-1 ЗК
України). На користь цього висновку
свідчить також те, що мораторій
поширюється як на саму земельну частку
(пай), так і на сформований з цього паю
об'єкт нерухомого майна - земельну
ділянку.

З цього слідує, що якщо земельна
ділянка сформована як об'єкт
нерухомого майна внаслідок виділення в
натурі земельного паю для ведення
особистого селянського господарства,
то для неї встановлений мораторій на
зміну цільового призначення, а
подальша зміна власника такої
земельної ділянки не припиняє дію
мораторію.

Отже, оскільки земельна ділянка з
цільовим призначенням «для ведення
особистого селянського господарства»,
яка наразі належить позивачу, була
сформована внаслідок виділу в натурі
(на місцевості) власнику земельної
частки (паю) для ведення особистого
селянського господарства, тому на неї
поширюється мораторій, встановлений
пунктом 15 розділу Х «Перехідні
положення» ЗК України, і цей мораторій
щодо зміни цільового призначення такої
земельної ділянки продовжує діяти
після зміни власника земельної
ділянки. Така обставина є достатньою
підставою для відмови відділом
Держземагенства у Ківерцівському
районі у погодженні проекту
землеустрою щодо зміни цільового
призначення цієї земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку суду, відповідач довів
правомірність відмови в погодженні
проекту землеустрою щодо зміни
цільового призначення належної
позивачу земельної ділянки «для
ведення особистого селянського
господарства» на «для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд», а
відтак у задоволенні позовних вимог
слід відмовити повністю.

Керуючись статтями 2, 71, 94, частиною
третьою статті 160, статтями 162, 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, на підставі Земельного
кодексу України, Закону України «Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 до відділу
Держземагенства у Ківерцівському
районі Волинської області, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача
Озерцівська сільська рада
Ківерцівського району Волинської
області про визнання протиправною
відмови в погодженні проекту
землеустрою зі зміни цільового
призначення земельної ділянки,
викладеної у висновку від 16 жовтня 2013
року № 03-4/191, та зобов'язання погодити
проект землеустрою відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови, яка буде
складена у повному обсязі 12 травня 2014
року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Суддя
Ж.В.Каленюк