Справа № 817/1052/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/1052/14

24 квітня 2014 року 10год. 15хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Сало А.Б. розглянувши
у порядку письмового провадження
адміністративну справу за позовом

Управління Пенсійного фонду України
в Рівненському районі до
Відділу державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції про скасування
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову у
прийнятті до провадження виконавчого
документа) ВП №42685938 від 25.03.2014 та
зобов'язання прийняти до виконання та
відкрити виконавче провадження з
примусового виконання, -

ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України в
Рівненському районі звернулося до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції про скасування постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову у прийнятті до
провадження виконавчого документа) ВП
№42685938 від 25.03.2014 та зобов'язання
прийняти до виконання та відкрити
виконавче провадження з примусового
виконання вимоги про сплату боргу №Ф-621
У від 07.05.2013 на суму 1031,99 грн. з
подальшим здійсненням усіх
передбачених законом виконавчих дій
для погашення вищевказаної
заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що 28.03.2014 на адресу управління
Пенсійного фонду України в
Рівненському районі Рівненської
області надійшла постанова державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби рівненського
районного управління юстиції ВП №42685938
від 25.03.2014 про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову у
прийнятті до провадження виконавчого
документа) з виконання вимоги про
сплату боргу № Ф-621 У від 07.05.2013 на суму
1031,99 грн. щодо боржника ОСОБА_1. Відмову
мотивовано тим, що у виконавчому
документі відсутнє місце виконання
рішення. Зазначає, що у процесі
здійснення виконавчого провадження
державний виконавець має право з метою
захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі
конфіденційну. Тому, державний
виконавець був зобов'язаний прийняти
виконавчий документ до виконання та
відкрити виконавче провадження.

Позивач у судове засідання не з'явився,
на адресу суду надійшло клопотання про
розгляд справи у відсутності
представника управління.

Відповідач відділ державної
виконавчої служби Рівненського
районного управління юстиції позов не
визнав, подав письмове заперечення
(а.с.23). В якому зазначив, що 25.03.2014 до
відділу ДВС Рівненського РУЮ надійшла
заява УПФУ в Рівненському районі від
21.03.2014 за вих. №2078/06 щодо прийняття до
виконання вимоги №Ф-621У від 07.05.2013 про
стягнення ОСОБА_1 недоїмки з єдиного
внеску в розмірі 1031,99 грн. 25.03.2014
державним виконавцем винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження та виконавчий
документ направлено до УПФУ в
Рівненському районі. Винесення
вказаної постанови мотивовано тим, що
виконавчі дії здійснюються державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням майна. У заяві про
відкриття виконавчого провадження та у
вимозі Ф-621 У від 07.05.2012 місцем
проживання боржника вказано смт.
Квасилів, вул. Замкова,4. Водночас, у
матеріалах, що додані до заяви про
відкриття виконавчого провадження
міститься копія конверту, згідно з
повідомлення відділення поштового
зв'язку на якому адресат вибув з
вищевказаної адреси. У заяві
стягувачем не вказано про наявність
майна на території на яку поширюється
компетенція ВДВС Рівненського РУЮ, не
додано відповідного підтвердження.
Таким чином, місцем виконання вимоги
Ф-621 У від 07.05.2013 про стягнення з ОСОБА_1
недоїмки з єдиного внеску в розмірі
1031,99 грн. не є територія Рівненського
району, оскільки боржник не проживає за
вказаною стягувачем адресою та не
надано підтвердження знаходження
майна належного боржнику на території
Рівненського району. У зв'язку з тим, що
за адресою, вказаною у виконавчому
документі, боржник не проживає,
державний виконавець позбавлений
можливості довести до відома боржника
постанову про відкриття виконавчого
провадження та повідомити про інші
вжиті державним виконавцем заходи з
примусового виконання рішення.

Представник відповідачаач у судове
засідання не з'явився, на адресу суду
надійшло клопотання про розгляд
справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст.122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження.

Таким чином, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, на основі наявних у справі
доказів.

Дослідивши в порядку письмового
провадження подані письмові докази,
оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення частково з
огляду на наступне.

Судом встановлено, що 07.05.2013
управлінням Пенсійного фонду України в
Рівненському районі Рівненської
області винесено вимогу № Ф-621У про
сплату ОСОБА_1 недоїмки зі сплати
єдиного внеску в сумі 1031,99 грн. (а.с.7).

Вимога № Ф-261У від 07.05.2013 вважається
врученою ОСОБА_1 у відповідності до
пункту 6.4 розділу VI Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженою
постановою правління пенсійного фонду
України №21-5 від 27.09.2010.

Відповідно до абз.2 ч.4 ст.25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" вимога про
сплату недоїмки є виконавчим
документом.

25.03.2014 вимога № Ф-261У від 07.05.2013 надійшла
на виконання до відділу державної
виконавчої служби Рівненського
районного управління юстиції.

Відповідно до статті 25 Закону № 606-XIV
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

25.03.2014 державним виконавцем на підставі
п.8 ч.1 ст.26 Закону України "Про виконавче
провадження" винесено постанову №42685938
про відмову у відкриті виконавчого
провадження (відмову у прийнятті до
провадження виконавчого документа) з
виконання вимоги № Ф-621У від 07.05.2013
управління Пенсійного фонду України в
Рівненському районі Рівненської
області про стягнення з ОСОБА_1
недоїмки по єдиному внеску в сумі 1031,99
грн. (а.с.5).

В обґрунтування постанови №42685938 від
25.03.2014 державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції зазначає, що у виконавчому
документі відсутнє місце виконання
рішення, визначене статтею 20 Закону
України "Про виконавче провадження",
оскільки згідно з довідкою відділення
зв'язку, боржник вибув із зазначеної у
виконавчому документі адреси. Дана
обставина унеможливлює проведення
виконавчих дій.

На думку суду, відмова державного
виконавця відкрити провадження з
примусового виконання вимоги № Ф-621У
від 07.05.2013 не ґрунтується на нормах
матеріального закону з урахуванням
такого.

Відповідно до статті 26 Закону № 606-XIV
від 21.04.1999, зі змінами та доповненнями,
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі:

1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого
видано виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа
до органу державної виконавчої служби
не за місцем або не за підвідомчістю
виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого
документа вимогам, передбаченим
статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто
стягувачу за його заявою, крім
виконавчих документів про стягнення
аліментів та інших періодичних
платежів;

8) наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Суд вважає, що застосування
відповідачем п.8 ч.1 ст.26 Закону України
"Про виконавче провадження" з
посиланням на статтю 20 Закону України
про виконавче провадження є
неправомірним з огляду на наступне.

Відповідно до статті 17 Закону України
"Про виконавче провадження" № 606-XIV від
21.04.1999 (далі - Закон № 606-XIV) примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою такі
виконавчі документи, зокрема, рішення
інших органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу.

Відповідно до статті 18 Закону № 606-XIV у
виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Виконавчий документ повинен бути
підписаний уповноваженою посадовою
особою із зазначенням її прізвища та
ініціалів і скріплений печаткою.
Скріплення виконавчого документа
гербовою печаткою є обов'язковим у
разі, якщо орган (посадова особа), який
видав виконавчий документ, за законом
зобов'язаний мати печатку із
зображенням Державного Герба України.

З оглянутої в судовому засіданні
вимоги про сплату недоїмки № Ф-621У від
07.05.2013 судом встановлено, що вона
відповідає вимога виконавчого
документа визначених Законом № 606-XIV.

Крім того, відповідно п.1 ч.2 ст.11 Закону
№ 606-XIV державний виконавець здійснює
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення,
зазначеного в документі на примусове
виконання рішення, у спосіб та в
порядку, встановленому виконавчим
документом і цим Законом;

Відповідно до ч.1 ст.20 № 606-XIV виконавчі
дії провадяться державним виконавцем
за місцем проживання, перебування,
роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Частиною 5 статті 20 Закону № 606-XIV
передбачено, що у разі якщо у процесі
виконавчого провадження державним
виконавцем отримано документальне
підтвердження про зміну або
встановлення місця проживання,
перебування чи місцезнаходження
боржника, його майна, місця його роботи
на території, на яку не поширюється
компетенція державного виконавця, та
з'ясувалося, що майно боржника, на яке
можна звернути стягнення, відсутнє на
території, на яку поширюється
компетенція державного виконавця,
державний виконавець не пізніше
наступного дня з моменту, коли йому
стали відомі зазначені обставини,
надсилає виконавчий документ за новим
місцем проживання чи
місцезнаходженням боржника, місцем
його роботи чи місцезнаходженням майна
боржника, про що повідомляє стягувачу.

Пунктом 4 частини 1 статті 38 Закону
№606-XIV встановлено, що виконавче
провадження може бути зупинено,
зокрема, у разі оголошення розшуку
боржника - фізичної особи, транспортних
засобів боржника або розшуку дитини.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону № 606-XIV у
разі відсутності відомостей про місце
проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника - фізичної
особи, а також дитини за виконавчими
документами про відібрання дитини
державний виконавець звертається до
суду з поданням про винесення ухвали
про розшук боржника або дитини.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо у результаті
вжитих державним виконавцем заходів
неможливо встановити особу боржника,
з'ясувати місцезнаходження боржника -
юридичної особи, місце проживання,
перебування боржника - фізичної особи
(крім випадків, коли виконанню
підлягають виконавчі документи про
стягнення аліментів, відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом чи іншим
ушкодженням здоров'я, у зв'язку з
втратою годувальника, а також
виконавчі документи про відібрання
дитини, за якими мають бути стягнуті
кошти чи інше майно, та інші виконавчі
документи, що можуть бути виконані за
безпосередньої участі боржника).

Таким чином, суд вважає за необхідне
зазначити, що обставина, зазначена
державним виконавцем в спірній
постанові щодо відсутності боржника за
місцем проживання, може бути
встановлена лише у випадку примусового
виконання рішення, а відтак зазначена
обставина не може бути підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження.

З огляду на наведене, суд вважає, що
спірна постанова державного виконавця
про відмову у відкритті виконавчого
провадження не ґрунтується на приписах
матеріального закону, а відтак
підлягає до скасування.

Відповідно до статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

За результатами судового розгляду
адміністративної справи суд дійшов
висновку, що відповідач належними та
допустимими доказами не довів
правомірності спірного рішення, відтак
постанова державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Рівненського районного управління
юстиції про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 25.03.2014
№42685938 не відповідає критеріям
правомірності, установленим в статті 2
КАС України, порушує права та законні
інтереси позивача, які підлягають до
судового захисту шляхом скасування
протиправного рішення суб'єкта владних
повноважень.

Вирішуючи позов в частині позовної
вимоги про зобов'язання відповідача
прийняти до виконання та відкрити
виконавче провадження з виконання
вимоги № Ф-621У від 07.05.2013, суд враховує,
що відповідно до п.7 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 у
разі визнання неправомірними рішень,
дій чи бездіяльності державних
виконавців суд зобов'язує їх усунути
допущені порушення. При цьому суд не
вправі зобов'язувати зазначених осіб
до вчинення тих дій, які згідно із
Законом України "Про виконавче
провадження" можуть здійснюватись
тільки державним виконавцем або
відповідною посадовою особою органу
ДВС. Таким чином, за відсутності
підстав для відмови у відкритті
виконавчого провадження обов'язок
державного виконавця відкрити
виконавче провадження не може бути
встановлений судовим рішенням, позаяк
виникає в силу прямого припису закону.
З огляду на наведене, зазначена позовна
вимога до задоволення не підлягає.

За встановлених обставин позовні
вимоги підлягають до часткового
задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат
відповідно до статті 94 КАС України
відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати постанову державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Рівненського
районного управління юстиції ВП № 42685938
від 25.03.2014 про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) про примусове виконання
вимоги № Ф-621 У від 07.05.2013 про стягнення
боргу з ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Сало
А.Б.