Справа № 748/3616/13-а
Суддя: Меженнікова С. П.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/748/1/14
Єдиний унікальний № 748/3616/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
м. Чернігів

Чернігівський районний суд
Чернігівської області

в складі: головуючого-судді
Меженнікової С.П.

при секретарях Гримайло
Л.І., Ребенок Н.С.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
представників відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника
Іванівської сільської ради - Буглак
Н.Г.,

при розгляді у відкритому судовому
засіданні адміністративної справи за
позовом ОСОБА_1 до Іванівської
сільської ради Чернігівського району
Чернігівської області, ОСОБА_3 про
визнання незаконним та скасування
рішень сільської ради та зобов'язання
вчинити певні дії,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до
суду з вказаним позовом, після
уточнення та збільшення позовних
вимог, просить:

- визнати дії Іванівської сільської
ради Чернігівського району та області
протиправними щодо винесення
оскаржуваних рішень;

- визнати незаконним та скасувати
рішення двадцять другої сесії шостого
скликання Іванівської сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області від 27 лютого 2013 року « Про
надання дозволу ОСОБА_3 на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання документу, що посвідчує
право власності на земельну ділянку
для ведення особистого селянського
господарства»;

- визнати незаконним та скасувати
рішення двадцять четвертої сесії
шостого скликання Іванівської
сільської ради Чернігівського району
Чернігівської області від 13 вересня 2013
року « Про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність», яким відмовлено ОСОБА_1 в
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства, орієнтовною площею 0,06 га
за адресою АДРЕСА_1;

- зобов»язати Іванівську сільську раду
Чернігівського району Чернігівської
області повторно розглянути заяву
ОСОБА_1 від 29 серпня 2013 року про надання
йому дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства на території Іванівської
сільської ради орієнтовною площею 0,06
га за адресою : АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
19 червня 1979 року постановою загальних
зборів членів колгоспу «Авангард» йому
була виділена земельна ділянка площею
0,18 га для будівництва житлового
будинку по АДРЕСА_1. Частина даної
земельної ділянки - 0,1240 га ним була
приватизована у 2008 році, а інша частина
- 0,06 га залишалася в нього в
користуванні, яку він вирішив
приватизувати, в зв»язку з чим у 2013
року звернувся з відповідною заявою до
сільської ради. Проте, рішенням 24 сесії
6 скликання від 13.09.2013 року, Іванівська
сільська рада йому відмовила в
наданні дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність, в зв»язку з тим, що
27.02.2013 року сільською радою було
прийнято рішення про передачу даної
земельної ділянки у власність ОСОБА_3 .
Оскаржувані рішення позивач вважає
незаконними, прийнятими всупереч ст.ст.
116,118 ЗК України, оскільки ОСОБА_3 була
передана у власність земельна ділянка,
частина якої в 1979 році була виділена
позивачу для будівництва житлового
будинку, і з того часу в нього не
вилучалася, рішення органів місцевого
самоврядування про припинення права
користування позивача даною земельною,
теж не приймалось.

Позивач ОСОБА_1 та його
представник в судовому засіданні позов
підтримали та просили задовольнити,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві та в додаткових
поясненнях до позову ( а.с.103-106, 283-288) .

Відповідач ОСОБА_3 та його
представники позов не визнали, в
задоволенні позову просили відмовити,
вказуючи, що він є необґрунтованим,
надуманим та недоведеним належними і
допустимими доказами. Також зазначили,
що спірна земельна ділянка була
вилучена у позивача, після виключення
його з колгоспу, і надана в
користування відповідачу ОСОБА_3, а
тому вважають, що оспорюванні
позивачем рішення не порушують права
позивача.

Представник відповідача
Іванівської сільської ради в судовому
засіданні проти позову заперечувала,
вказуючи, що оспорюванні рішення
прийнятті відповідно до чинного
законодавства. Додатково пояснила, що
земельна ділянка, яка 27.02.2013 року була
передана у власність ОСОБА_3 перебувала
в нього в користуванні з 1977 року, про що
свідчить земельно-шнурова книга.

Допитаний в судовому засіданні
свідок ОСОБА_8 пояснив, що він
періодично приїжджає до позивача
погостювати. Про спір між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 з приводу земельної ділянки
знає зі слів позивача. Зі слів позивача
та наданих йому позивачем документів,
йому відомо, що ОСОБА_1 надавалася
земельні ділянка для будівництва в
розмірі 0,18 га, але який розмір
земельної ділянки, що користується
позивач в даний час, він не вимірював.

Допитана в судовому засідання свідок
ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила,
що її земельна ділянка межує із
земельною ділянкою ОСОБА_3 та ОСОБА_1, в
кого із сторін спірна земельна ділянка
знаходиться в користуванні, їй не
відомо.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що з 2003 року вона проживає по
сусідству зі сторонами і її земельна
ділянка межує з їх ділянками. Сварок
між сторонами з приводу земельної
ділянки вона не чула. Спірною земельною
ділянкою весь час користується сім»я
ОСОБА_3

Вислухавши осіб, які беруть участь у
справі, свідків, дослідивши матеріали
справи, по-господарськи,
земельно-шнурові книги Іванівської
сільської ради, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
Іванівської сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області, ОСОБА_3 про визнання
незаконним та скасування рішень
сільської ради та зобов'язання вчинити
певні дії, задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

З оглянутих в судовому засіданні
земельно-шнурової книги сільської ради
за 1972-1975 рр., з 1986 р. та погосподарських
книг, витяг з якої знаходиться на
а.с.126-127, в яких здійснено записи
орієнтовних площ земельних ділянок,
які значаться за ОСОБА_3 по АДРЕСА_1, з
досліджених в судовому засіданні
належним чином засвідчених копій
протоколу зборів колгоспників
колгоспу «Авангард» № 4 від 22.05.1976 року,
протоколу № 4 засідання виконкому
Чернігівської районної Ради трудящих
від 24.02.1977 року, протоколу № 8 засідання
правління колгоспу «Авангард» від
13.04.1977 року, протоколу №15 засідання
правління колгоспу «Авангард» від
20.05.1980 року, протоколу № 13 засідання
правління колгоспу «Авангард» від
06.05.1976 року, судом встановлено, що 22
травня 1976 року на зборах колгоспників
було вирішено виділити ОСОБА_3
присадибну ділянку в розмірі 0,18 га, на
засіданні виконкому 24 лютого 1977 року на
даній земельній ділянці йому було
дозволено будівництво житлового
будинку, 13 квітня 1977 року на засіданні
правління вирішено про наділення
ОСОБА_3 земельною ділянкою - площею 0,20
га, відповідно до протоколу засідання
правління колгоспу «Авангард» № 11 від
15 квітня 1980 року вирішено було
збільшити ОСОБА_3 розмір присадибної
земельної ділянки до 0,25 га, і 20 травня
1980 року йому було виділено - 0,05 га (а.с.
133-135, 136-139, 140-141, 142-144, 231-233, 234-238 ).

Рішенням двадцять другої сесії шостого
скликання Іванівської сільської ради
Чернігівського району Чернігівської
області від 27 лютого 2013 року « Про
надання дозволу ОСОБА_3 на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо складання документу, що посвідчує
право власності на земельну ділянку
для ведення особистого селянського
господарства», відповідачу ОСОБА_3
надано дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документу, що посвідчує
право власності на земельну ділянку
для ведення особистого селянського
господарства орієнтовною площею 0,20 га
в АДРЕСА_1 на території Іванівської
сільської ради. ( а.с.34)

При прийнятті даного рішення органом
місцевого самоврядування були
досліджені документи на підтвердження
того, що ОСОБА_3 є користувачем
земельної ділянки, про що зазначено в
рішенні.

На підставі вказаного вище рішення,
ОСОБА_3, право власності не
зареєстрував.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що
зазначеним рішенням, Іванівська
сільська рада передала у власність
ОСОБА_3 частину земельної ділянки - 0,06
га, яка була виділена йому у 1979 році для
будівництва житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1, чим порушила його
права, оскільки рішення про вилучення у
нього даної земельної ділянки не
приймалось.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 19 червня
1979 року на загальних зборах членів
колгоспу «Авангард» відповідно до
затвердженого проекту планування та
будівництва, виділено земельну ділянку
площею 0,18 га для будівництва житлового
будинку по АДРЕСА_1, 07 серпня 1979 року на
засіданні правління колгоспу
«Авангард» прийнято рішення про
занесення присадибної ділянки ОСОБА_1
до земельно-шнурової книги. Дані
обставини підтверджуються, наданими
позивачем копіями документів, а саме,
дозволом на виконання будівельних
робіт, виданим Виконком Чернігівської
районної Ради депутатів трудящих,
планом земельної ділянки під
будівництво, рішенням виконавчого
комітету Іванівської сільської Ради
народних депутатів від 20 червня 1979
року, постановою загальних зборів
членів колгоспу с. Іванівка від 19
червня 1979 року, протоколом засідання
правління колгоспу «Авангард» від 07
серпня 1979 року, протоколом засідання
виконкому Чернігівської районної Ради
народних депутатів №14 від 12 липня 1979
року ( а.с. 268-273, 112-114).

16 жовтня 1979 року на засіданні правління
колгоспу вирішено виключити ОСОБА_1 із
членів колгоспу, а земельну ділянку в
розмірі 0,15 га вилучити, залишити в його
користуванні - 0,03 га, що
підтверджується Протоколом засідання
правління колгоспу № 32. ( а.с.130-131)

Відповідно до ч.2 ст.25 Земельного
кодексу Української РСР (1970 року),
припинення права користування
земельною ділянкою або зменшення її
розмірів може мати місце лише у
випадках, прямо передбачених законом.
Статтею 66 цього ж закону передбачено,
що при вибутті або виключенні з
колгоспу всіх членів колгоспного двору
присадибна земельна ділянка
зменшується до розмірів, передбачених
статтею 78 цього Кодексу для не членів
колгоспу.

Таким чином, 16 жовтня 1979 року
присадибна земельна ділянка позивача
ОСОБА_1, рішенням правління колгоспу,
була зменшена з 0,18 га до 0,03 га.

Згідно ч.5 ст. 20 Земельного кодексу
Української РСР (1970 року), який втратив
чинність з 01.01.1992 року, право
землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості,
засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських,
селищних Рад депутатів трудящих.

З оглянутих в судовому засіданні
земельно-шнурової книги сільської ради
за 1972-1975 рр. та погосподарських книг,
витяг з якої знаходиться на а.с.128-129, в
яких здійснено записи орієнтовних площ
земельних ділянок, які значаться за
ОСОБА_1 по АДРЕСА_1, судом встановлено,
що з 16.10.1979 року по 1989 рік позивач ОСОБА_1
мав у користуванні земельну ділянку
площею 0,03 га, а з 1989 року по 1992 рік - 0,09
га.

В подальшому, як вбачається з копії
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯВ №802918 від 18
березня 2009 року, позивач ОСОБА_1
приватизував земельну ділянку, площею
0,1240 га, цільове призначення якої - для
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд, що
розташована в АДРЕСА_1. ( а.с.91)

Відповідно до записів оглянутих судом
погосподарських книг ( Витяг з якої на
а.с.128-129), за позивачем ОСОБА_1 на момент
прийняття оскаржуваних рішень,
значиться земельна ділянка площею 0,1240
га та земельна ділянка орієнтовною
площею 0,02 га для ведення особистого
селянського господарства ( запис про
яку з»явився 2001-2003 рр.).

Виходячи з вимог ст.116 Земельного
кодексу України, в редакції яка діяла
на момент внесення запису в
погосподарську книгу щодо земельної
ділянки 0,02 га, громадяни набувають
право власності чи право користування
земельними ділянками на підставі
рішення органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Проте, такого рішення суду
надано не було.

Отже, твердження позивача та його
представника, що частина присадибної
земельної ділянки, площею 0,06 га з
моменту її виділення - 1979 рік,
знаходиться на законних підставах у
користуванні ОСОБА_1, не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.
Суду не було надано жодного належного
та допустимого доказу на підтвердження
перебування у користуванні позивача
ОСОБА_1 спірної земельної ділянки.

При прийнятті на двадцять четвертій
сесії шостого скликання Іванівською
сільською радою Чернігівського району
Чернігівської 13 вересня 2013 року
рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 в
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення у
власність земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства, орієнтовною площею 0,06 га
за адресою АДРЕСА_1, Іванівська
сільська рада керувалася тим, що на
дану земельну ділянку 22 сесія 6
скликання 27.02.2013 року надала ОСОБА_3
дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документу, що посвідчує
право власності на земельну ділянку (
а.с.33).

В обґрунтування неправомірності
даного рішення позивач також посилався
на те, що земельна ділянка перебувала в
нього в користуванні. Проте, виходячи з
аналізу вказаних вище документів, дані
обставини не знайшли свого
підтвердженні в суді.

Згідно частини 1 статті 6 КАС України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб»єкта владних повноважень
порушенні її права, свободи або
інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 155
Земельного кодексу України, у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Отже, обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є порушення у зв'язку з
його прийняттям прав та охоронюваних
законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 11
КАС України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно частини першої статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Таким чином, позивач має право
звернутись до адміністративного суду з
позовом лише у разі, якщо він вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідача (суб'єкта владних
повноважень) порушено його права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів позивача має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Враховуючи, що позивачем не доведено
порушення його прав та охоронюваних
законом інтересів у зв»язку з
прийняттям вказаних вище рішень, тому
позовні вимоги про визнання дій щодо
винесення оскаржуваних рішень
неправомірними, визнання незаконними
та скасування рішення органу місцевого
самоврядування та про зобов»язання
вчинити певні дії, задоволенню не
підлягають.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
7-11, 71, 72, 158 - 163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства України
,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Іванівської сільської
ради Чернігівського району
Чернігівської області, ОСОБА_3 про
визнання незаконним та скасування
рішень сільської ради та зобов'язання
вчинити певні дії, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Чернігівський районний суд
Чернігівської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.
Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя:
С.П. Меженнікова