Справа № 2а-269/10/1070
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-269/10/1070 Головуючий у
1-й інстанції: Волков А.С.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

07 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого суддіПетрика
І.Й.СуддівБорисюк Л.П., Ключковича
В.Ю.,При секретарі судового
засіданняВаляєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2011
року у справі за адміністративним
позовом Приватного акціонерного
товариства «Росава» до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Закрите акціонерне товариство
«Росава» (правонаступник - Приватне
акціонерне товариство «Росава»)
пред'явило позов до Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 05.12.2008 року №
3251/001189232/0 та № 3253/001194232/0.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2011
позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким у задоволені позовних вимог
позивачу відмовити. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт вказує, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, судове рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
посадовими особами Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області проведено
планову виїзну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2007 по
30.06.2008, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2008 (акт
перевірки від 25.11.2008 №2684/23-2-032/30253385/331).

За результатами перевірки посадові
особи податкового органу дійшли
висновку про порушення позивачем,
зокрема: підпункту 4.1.6 пункту 4.1 статті
4, підпункту 5.2.5 пункту 5.2 статті 5 Закону
України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
що призвело до заниження податку на
прибуток у періоді, який перевірявся,
на загальну суму 2642475,00 грн., в тому
числі по періодах: за ІІ квартал 2007 року
на суму 2579895,00 грн.; за ІІІ квартал
2007року на суму 26394,00 грн.; за ІV квартал
2007 року на суму 36186,00 грн.; пункту 4.1
статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7
Закону України від03.04.1997 №168/97-ВР «Про
податок на додану вартість», що
призвело до завищення сум податку на
додану вартість, які підлягають
бюджетному відшкодуванню в періоді, що
перевірявся, на загальну суму 4347481,00
грн., у тому числі за червень 2008 року на
суму 4347481,00 грн.

За результатами перевірки
Білоцерківською об'єднаною державною
податковою інспекцією Київської
області прийнято: податкове
повідомлення-рішення від 05.12.2008 року №
3251/001189232/0, згідно з яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 5284950,00грн., з
яких: 2642475,00 грн. за основним платежем;
2642475,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями; податкове
повідомлення-рішення від 05.12.2008 року №
3253/001194232/0, згідно з яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість за 6місяців
2008 року у розмірі 4347481,00 грн.

Рішення про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за 6 місяців 2008 року у розмірі
4347481,00 грн. прийнято податковим органом
у зв'язку з коригуванням (зменшенням)
позивачем у травні 2008 року податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість на суму 4347481,00 грн., що були
відображені у бухгалтерському і
податковому обліку позивача з приводу
здійснення господарської операції з
поставки товару на суму 22427001,52грн. за
межі митної території (експорт) через
комісіонера ТОВ «Капрі-Експорт». За
твердженням посадових осіб
податкового органу, підстави для
коригування податкових зобов'язань
відсутні і документально не
підтверджуються.

Позивач, не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
оскаржив їх до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, беручи до уваги ту
обставину, що обґрунтованість та
законність прийняття податкових
повідомлень-рішень відповідачем суду
не доведена, суд першої інстанції
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів може
погодитись із огляду на наступне.

Щодо визначення податкових зобов'язань
з податку на прибуток судом
встановлено, що перевіркою повноти
визначення скоригованого валового
доходу за період з 01.01.2007 по 30.06.2008
встановлено заниження позивачем цього
показника у ІІ кварталі 2007 року на суму
10319580,00 грн. за рахунок кредиторської
заборгованості позивача перед ТОВ
«Коростеньпостач» за договором
поставки від 20.06.2006 № 1516.

Акти прийому-передачі товару (основа
паст абразивних), видаткові та
податкові накладні оформлені у
відповідності з вимогами чинного
законодавства та мають усі обов'язкові
реквізити, які передбачені статтею 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність» та
пунктом 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач отримав від ТОВ
«Коростеньпостач» за договорами
поставки від 22.05.2006 № КПР-1/1418 та від
20.06.2006 № 1516 товар (основа паст
абразивних) на загальну суму 51962880,00
грн., в т.ч. ПДВ 7260480,00 грн., у тому числі
по періодах: у II кварталі 2006 року на
загальну суму 30566400,00 грн., в т.ч. ПДВ -
5094400,00 грн.; у III кварталі 2006 року -на
загальну суму 21396480,00 гри., в т.ч. ПДВ -
3566080,00 грн.

За поставлений за договорами поставки
від 22.05.2006 № КПР-1/1418 та від 20.06.2006 № 1516
товар позивач перерахував на рахунок
ТОВ «Коростеньпостач» кошти на
загальну суму 41643300,00 грн., у тому числі
ПДВ, що підтверджується банківськими
виписками по рахунках позивача.

Кредиторська заборгованість позивача
перед ТОВ «Коростеньпостач», що
залишилась непогашеною, становила суму
10319580,00 грн.

Витрати на придбання товару за
вказаними договорами на загальну суму
44702400,00 грн. (без ПДВ) позивачем було
відображено у регістрах
бухгалтерського обліку та заявлено у
складі валових витрат в Декларації з
податку на прибуток за І півріччя 2006
року в розмірі 25472000,00 грн. та в
Декларації з податку на прибуток за 9
місяців 2006 року в розмірі 44702400,00 грн.
(17830400,00 грн. + 25472000,00 грн.). Даний факт
підтверджується даними акта перевірки
від 25.11.2008 № 2684/23-2-032/30253385/331 та висновком
№ 12034/12035 експертного дослідження,
складеного 21.01.2010 Київським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз, наданого суду позивачем і
дослідженого під час судового
розгляду.

У травні 2007 року між ТОВ
«Коростеньпостач» і ТОВ
«Капрі-Експорт»укладено договір від
17.05.2007 № РС-1 уступки права вимоги,
згідно з яким ТОВ «Коростеньпостач»
передало новому кредиторові - ТОВ
«Капрі-Експорт»право вимагати від
боржника -ЗАТ «Росава» заборгованість,
що виникла на підставі договору
поставки від 20.06.2006 № 1516 у сумі 10319580,00
грн.

TOB «Коростеньпостач» надіслано на
адресу ЗАТ «Росава»повідомлення про
уступку права вимоги (лист від 18.05.2007 №
70518) за договором поставки від 20.06.2006 №
1516 на суму 10319580,00 грн.

Таким чином, у господарському
зобов'язанні з приводу сплати
кредиторської заборгованості у сумі
10319580,00 грн., що виникла з договору
поставки від 20.06.2006 № 1516, змінився
кредитор, тому з моменту надсилання TOB
«Коростеньпостач» на адресу ЗАТ
«Росава» повідомлення від 18.05.2007 № 70518 в
останнього виник обов'язок щодо сплати
10319580,00 грн. заборгованості на користь TOB
«Капрі-Експорт».

У травні 2008 року між позивачем і TOB
«Капрі-Експорт» складено протокол (від
30.05.2008) про залік зустрічних однорідних
вимог з якого убачається, що ЗАТ
«Росава» має заборгованість перед TOB
«Капрі-Експорт»у розмірі 11803076,45 грн.

Внаслідок підписання протоколу від
30.05.2008 між ЗАТ «Росава» і ТОВ
«Капрі-Експорт» проведено залік
зустрічних однорідних вимог на суму
9031272,00 грн. Залишок кредиторської
заборгованості ЗАТ «Росава» перед ТОВ
«Капрі-Експорт» становить суму 2771804,45
грн. (11803076,45 грн. - 9031272,00 грн.).

Як вбачається з висновку № 12034/12035
експертного дослідження, складеного
21.01.2010 Київським науково-дослідним
інститутом судових експертиз, в
регістрах бухгалтерського обліку ЗАТ
«Росава» по рахунку 631/2 «Розрахунки з
вітчизняними постачальниками» було
відображено зменшення кредиторської
заборгованості перед TOB
«Капрі-Експорт»з 11803076,45 грн. (10319580,00 грн.
+ 1483496,45 грн.) на суму 9031272,00 грн. Станом на
01.06.2008р. кредиторська заборгованість
ЗАТ «Росава» перед TOB «Капрі-Експорт»
становить 2771804,45 грн. (11803076,45 грн. - 9031272,00
грн.).

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку
підприємств»валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Пунктом 5.2 статті 5 Закону України від
28.12.1994 №334/94-ВР «Про оподаткування
прибутку підприємств» передбачено, що
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці (п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону
№334/94-ВР).

Згідно з підпунктом 11.2.1 пункту 11.2
статті 11 Закону України від 28.12.1994
№334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» датою збільшення валових
витрат виробництва (обігу) вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: або
дата списання коштів з банківських
рахунків платника податку на оплату
товарів (робіт, послуг), а в разі їх
придбання за готівку - день їх видачі з
каси платника податку; або дата
оприбуткування платником податку
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного отримання платником
податку результатів роби (послуг).

В силу положень підпункту 5.3.3 пункту 5.3.
статті 5 Закону України від 28.12.1994
№334/94-ВР «Про оподаткування прибутку
підприємств» не включаються до складу
валових витрат витрати на сплату
податку на додану вартість, включеного
до ціни товарів (робіт, послуг), що
придбаваються платником податку для
виробничого або невиробничого
використання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
аналіз вказаних положень Закону
України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
надає підстави для висновку про
наявність у позивача законних підстав
віднести до складу валових витрат суму
коштів, сплачених ТОВ
«Коростеньпостач» в оплату за товар
(основу абразивних паст) на підставі
договорів поставки від 22.05.2006 № КПР-1/1418
та від 20.06.2006 № 1516.

Обмеження щодо застосування заліку
зустрічних однорідних вимог
передбачені статтею 602 Цивільного
кодексу України, згідно з якою не
допускається зарахування зустрічних
вимог: при відшкодуванні шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю; при стягненні
аліментів; щодо довічного утримання
(догляду); у разі спливу позовної
давності; в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 257 Цивільного
кодексу України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону
України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку
підприємств»валовий дохід - це
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами. Валовий доход
включає доходи з інших джерел, у тому
числі, але не виключно, у вигляді сум
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
періоді, вартості товарів (робіт,
послуг), безоплатно наданих платнику
податку у звітному періоді, крім їх
надання неприбутковим організаціям
(підпункт 4.1.6 пункту 4.1 статті 4 Закону
№334/94-ВР).

Підпунктом 1.22.1 пункту 1.22 статті 1
Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
визначено, що безповоротна фінансова
допомога - це, зокрема, сума
заборгованості платника податку перед
іншою юридичною чи фізичною особою, що
залишилася нестягнутою після
закінчення строку позовної давності.

Як встановлено судом, договір поставки
абразивних паст між позивачем і ТОВ
«Коростеньпостач» був укладений 20.06.2006
(остання поставка товару була
здійснена постачальником 16.08.2006), а
угода про залік зустрічних однорідних
вимог була укладена між ЗАТ «Росава» і
ТОВ «Капрі-Експорт» 30.05.2008, тобто в
межах позовної давності.

Відповідно до висновку № 12034/12035
експертного дослідження, складеного
21.01.2010 Київським науково-дослідним
інститутом судових експертиз,
господарська операція щодо проведення
заліку зустрічних однорідних вимог
згідно з протоколом від 30.05.2008,
складеним між ЗAT «Росава» та TOB
«Капрі-Експорт,» відповідає вимогам
Цивільного кодексу України та Закону
України від 16.07.1999 №996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», а заниження
валового доходу за І півріччя 2007 року
на суму 10319580,00 грн. за рахунок
кредиторської заборгованості ЗАТ
«Росава» перед TOB «Коростеньпостач» за
договором поставки від 20.06.2006. № 1516,
документально та нормативно не
підтверджується.

З огляну на викладене колегія вважає,
що порушення позивачем підпункту 4.1.6
пункту 4.1 статті 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
не вбачається, оскільки факту
неправомірного формування позивачем
валових витрат у зв'язку з вчиненням
вказаних господарських операцій
відповідачем не доведено.

Щодо віднесення позивачем до складу
валових витрат сум орендної плати за
земельні ділянки державної та
комунальної власності, судом першої
інстанції встановлено наступне.

Згідно з договором купівлі - продажу
нежитлових будівель від 28.04.2007 №1586,
укладеному між позивачем (покупець) і
ЗАТ «Білоцерківська
теплоелектроцентраль» (продавець),
позивачем придбано нежитлові будівлі
за ціною 11198400,00 грн. (витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 28.04.2007 № 14416817, номер запису №
737 в книзі 12).

У зв'язку з укладенням договору
купівлі-продажу нежитлових будівель
від 28.04.2007 № 1586 вказаний договір оренди
земельної ділянки було розірвано
згідно з розпорядженням
Білоцерківської районної державної
адміністрації Київської області від
03.08.2007 № 457 у зв'язку з добровільною
відмовою ЗАТ «Білоцерківська
теплоелектроцентраль» ід права оренди
та знято з реєстрації в Київській
регіональній філії № 29 Державного
підприємства «Центр державного
земельного кадастру»від 16.08.2007 року.
Позивачем договір оренди щодо вказаної
земельної ділянки укладено лише 24.12.2007.

Як зазначено в акті перевірки, право
використання вказаної земельної
ділянки у позивача виникло лише з дня
реєстрації договорів оренди земельної
ділянки в Київській регіональній філії
№ 4 Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру», а
саме з 24.12.2007.

Однак, з моменту укладення і державної
реєстрації договору купівлі - продажу
нежитлових будівель від 28.04.2007 №1586
позивач фактично здійснював право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані придбані нежитлові
будівлі, і сплачував при цьому орендну
плату за земельні ділянки державної та
комунальної власності згідно з
вимогами Закону України від 03.07.1992 № 2535
«Про плату за землю». При цьому, витрати
на сплату орендної плати за земельні
ділянки позивач включив до складу
валових витрат.

Згідно із статтею 5 Закону України від
03.07.1992 № 2535 «Про плату за землю» б'єктом
плати за землю є земельна ділянка, а
також земельна частка (пай), яка
перебуває у власності або
користуванні, у тому числі на умовах
оренди. Суб'єктом плати за землю
(платником) є власник земельної
ділянки, земельної частки (паю) і
землекористувач, у тому числі орендар.

Позивач в силу придбання і володіння
нежитловими будівлями фактично
розпочав використовувати земельну
ділянку, що перебувала у державній чи
комунальній власності, таким чином,
згідно з вимогами статей 2, 5 Закону
України від 03.07.1992 № 2535 «Про плату за
землю» був зобов'язаний сплачувати до
бюджету орендну плату за земельну
ділянку.

При цьому, суд звертає увагу, що
об'єктом плати за землю є земельна
ділянка, яка перебуває у будь-якому
користуванні, а не лише на умовах
оренди. Тим більше, закон не пов'язує
обов'язок платника податків сплачувати
податок з оформленням
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку, якщо факт
землекористування не оспорюється цим
платником.

Згідно з підпунктом 5.2.5 пункту 5.2 статті
5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»до
складу валових витрат включаються суми
внесених (нарахованих) податків, зборів
(обов'язкових платежів), установлених
Законом України «Про систему
оподаткування».

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що висновки
податкового органу про неправомірне
включення позивачем сум орендної плати
за земельні ділянки державної та
комунальної власності до складу
валових витрат, є такими, що не
відповідають змісту чинного
законодавчого регулювання, а тому
податкове повідомлення-рішення від
05.12.2008 № 3251/001189232/0 в цій частині є
протиправним.

Щодо рішення податкового органу про
зменшення позивачу суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість, слід зазначити, що відповідно
до акта перевірки, посадовими особами
податкового органу встановлено, що
позивач порушив вимоги пункту 4.1 статті
4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок
на додану вартість», що призвело до
завищення податку на додану вартість,
що підлягає бюджетному відшкодуванню
за червень 2008 року на суму 4347481,00 грн.

За результатами перевірки встановлено,
що коригування кількісних та вартісних
показників в травні 2008 року по товару
«пасти абразивні» документально не
підтверджено, повернення попередньої
оплати підприємством не здійснювалось,
реалізація на експорт не проводилась,
тобто проведене коригування
податкових зобов'язань ЗАТ «Росава» в
травні 2008 року згідно з наданими для
перевірки документами не підтверджено.

На підставі зазначених висновків
Білоцерківською об'єднаною державною
податковою інспекцією Київської
області прийнято податкове
повідомлення-рішення від 05.12.2008 року №
3253/001194232/0, згідно з яким позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за 6 місяців 2008 року у розмірі
4347481,00 грн.

Згідно з договором комісії на продаж
від 22.05.2006 № КЕ22/5-1419, укладеним між ЗАТ
«Росава» (комітент) і ТОВ
«Капрі-Експорт» (комісіонер),
комісіонер зобов'язувався за
дорученням комітента за його рахунок,
але від свого імені за обумовлену
винагороду, здійснити продаж продукції
за межі України (п. 1.1 договору).
Асортимент, кількість, якість, терміни,
визначена комітентом ціна та інші
умови поставки та характеристики
продукції, наданої на комісію,
обумовлюються в специфікаціях до
договору, які є його невід'ємною
частиною (п. 1.2 договору). Комісіонер
зобов'язується щомісяця надавати
комітентові Звіт про продану продукцію
(п.2.1.7 договору).

На виконання умов вказаного договору TOB
«Капрі-Експорт» уклало контракт
купівлі-продажу від 01.06.2006 № КЕ-1 з
компанією ion of business advisers
LTD»(Великобританія), на підставі якого
TOB «Капрі-Експорт» здійснило експорт
товару - основу абразивних паст.

Згідно з вантажно-митними деклараціями
від 10.08.2006 № 12500000/6/930553 та від 26.10.2006 №
12500000/6/930553 товар пройшов митне
оформлення, але товар, оформлений за
ВМД від 26.10.2006 № 12500000/6/930700 (в кількості
16940 кг, вартістю 22427001,52 грн.) не був
експортований, так як був затриманий
Яворівською митницею.

Як встановлено судом першої інстанції,
у травні 2008 року коригування
податкового зобов'язання з ПДВ на суму
4347481,60 грн. було здійснено на підставі
звіту комісіонера від 29.05.2008 № 4 до
договору комісії від 22.05.2006 № КЕ22/5-1419,
згідно з яким комісіонер (TOB
«Капрі-Експорт») повідомив ЗАТ
«Росава» про реалізацію на експорт
товару - основи абразивних паст у
кількості 16940 кг. на суму 21737408,00 грн.,
комісійна винагорода комісіонера
складає 689593,52 грн.

Отже, в звіті Комісіонера від 29.05.2008 № 4
зазначено, що Комісіонер - ТОВ
«Капрі-Експорт» реалізувало від імені
комітента - ЗАТ «Росава» на експорт
товар - основу абразивних паст в
кількості 16940 кг на загальну суму 21737408,00
грн. без ПДВ.

Пунктом 6.2 статті 6 Закону України від
03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» встановлено ставку податку
при експорті товарів та супутніх
такому експорту послуг у розмірі « 0»
відсотків до бази оподаткування.

Відповідно до підпункту 6.2.1 пункту 6.2
статті 6 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР «Про податок на додану вартість»
товари вважаються експортованими
платником податку в разі, якщо їх
експорт засвідчено належно оформленою
митною вантажною декларацією.

Відповідно до пункту 8 Положення про
вантажну мінну декларацію,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 09.06.1997 № 574 (у
редакції, що діяла на момент оформлення
ВМД), ВМД, заповнена у звичайному
порядку, вважається оформленою за
наявності на всіх її аркушах відбитка
особистої номерної печатки посадової
особи митниці, що здійснила митне
оформлення товарів і транспортних
засобів.

Підтвердженням факту перетину
товарами митного кордону України,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 01.03.2002 № 243 «Про
вдосконалення механізму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за операціями з експорту
продукції», є оригінал п'ятого
основного аркуша ("примірник для
декларанта") вантажної митної
декларації форми МД-2 (МД-3), що є її
складовою частиною, оформленого митним
органом під час здійснення митного
оформлення експорту товарів, на якому
зазначеним митним органом вчинено
напис про фактичне вивезення
експортованих товарів за межі митної
території України, який засвідчується
підписом відповідальної посадової
особи і гербовою печаткою митного
органу.

Яке вже зазначалось, товари вважаються
експортованими платником податку в
разі, якщо їх експорт засвідчено
належно оформленою митною вантажною
декларацією (підпункт 6.2.1 пункту 6.2
статті 6 Закону України від 03.04.1997 №
168/97-ВР «Про податок на додану
вартість»).

З дослідженої копії ВМД від 26.10.2006 №
12500000/6/930700 вбачається, що на ній
відсутній напис митного органу про
фактичне вивезення експортованих
товарів за межі митної території
України, а також підпис податкової
особи і гербова печатка митниці.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що у позивача не було
підстав для застосування ставки
податку на додану вартість при
експорті товарів у розмірі « 0» до бази
оподаткування.

Позивачем додано до матеріалів справи
податкові накладні від 23.06.2006 № 60620,
від 27.07.2006 №60727, від 16.08.2006 № 60816, при
цьому розрахунки коригування
кількісних і вартісних показників до
них від 29.05.2008 №№ 1/60620, 1/60727, 1/60816, згідно
з якими позивачем зменшено розмір
податкового кредиту з ПДВ за травень 2008
року, податковим органом не
досліджувались, в Акті перевірки це не
зазначено.

Таким чином, в зв'язку з відсутністю
Розрахунків коригування кількісних і
вартісних показників від 29.05.2008 №№
1/60620, 1/60727, 1/60816 до податкових накладних
від 23.06.2006 № 60620, від 27.07.2006 №60727, від
16.08.2006 № 60816, у ЗАТ «Росава» були
відсутні підстави для здійснення
коригування податкового кредиту з ПДВ
в травні 2008 року на суму 4347481,60 грн., яке
знайшло відображення в р.16 та р.16.3
Податкової декларації з податку на
додану вартість позивача за травень 2008
року та Додатку №1 до неї «Розрахунок
коригування сум ПДВ по податкової
декларації з податку на додану
вартість».

З висновку № 4148/4149/10-19
судово-економічної експертизи за
кримінальною справою № 47-1172 від 29.12.2010
також убачається, що внаслідок
проведеної експертизи неможливо
встановити чи підтверджується
документально та нормативно висновки
акту перевірки ЗАТ «Росава» від 25.11.2008
№ 2684/23-2-032/30253385/331 щодо порушення
позивачем вимог пункту 4.1 статті 4,
підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок
на додану вартість», у зв'язку з чим ЗАТ
«Росава» у червні 2008 року безпідставно
заявлено до бюджетного відшкодування з
держаного бюджету податок на додану
вартість на суму 4347481,00 грн.

Таким чином колегія суддів зазначає, що
висновки податкового органу відносно
заниження податкових зобов'язань є
безпідставними і неправомірними,
оскільки, кредиторська заборгованість
перед Товариством з обмеженою
відповідальністю «Коростеньпостач»,
яку податковий орган вважає
безповоротною фінансовою допомогою,
була погашена позивачем шляхом заліку
зустрічних однорідних вимог з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Капрі-Експорт», яке
внаслідок укладення угоди про уступку
вимоги набуло усіх прав кредитора
замість Товариства з обмеженою
відповідальністю «Коростеньпостач» у
зобов'язанні щодо позивача.

Щодо складу валового доходу сум
орендної плати за земельні ділянки,
сплачені позивачем до бюджету як
фактичним землекористувачем за
відсутності оформлених договірних
відносин, то колегія суддів вважає
висновки податкового органу такими, що
не відповідають змісту чинного
законодавчого регулювання, оскільки,
користування землею державної чи
комунальної власності в Україні є
платним, а обов'язок сплачувати
земельний податок у вигляді орендної
плати за земельні ділянки не залежить
від оформлення правовстановлюючих
документів.

Щодо тверджень податкового органу про
неправильне коригування податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, колегія суддів зазначає, що
це не призвело до заниження податкових
зобов'язань і втрат державного бюджету,
оскільки підтверджується висновками
експертних досліджень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на викладене, колегія суддів,
ретельно дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2011
року залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23 травня 2011
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
в порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.