Справа № 2а-9796/08
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/30252/12

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Степашко О.І., Федоров М.О.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Кіровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
(далі - ДПІ)

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
26.11.2008

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22.09.2011

у справі № 2а-9796/2008

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «КПП» (далі -
Товариство)

до ДПІ

про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання нечинним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 22.09.2008 №
/0 та про стягнення з Державного
бюджету України на користь Товариства
ПДВ у сумі 1 159 966 грн., заявлену до
відшкодування у декларації з податку
на додану вартість за липень 2008 року.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
26.11.2008, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 22.09.2011,
позов задоволено частково; оспорюване
податкове повідомлення-рішення
визнано протиправним та скасовано; в
решті позовних вимог відмовлено у
зв'язку з їх передчасністю.

Не погоджуючись з прийнятими у справі
рішеннями попередніх судових
інстанцій, ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
частково скасувати зазначені судові
акти та повністю відмовити у позові. На
обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає, що умовою
виникнення у платника права на
отримання бюджетного відшкодування є
надмірне надходження відповідної суми
податку до бюджету, що створює джерело
для здійснення відповідних видатків.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши повноту
встановлення судовими інстанціями
фактичних обставин справи та
правильність застосування ними норм
матеріального і процесуального права,
обговоривши доводи касаційної скарги
та поданих Товариством заперечень,
Вищий адміністративний суд України не
вбачає підстав для задоволення
касаційної скарги ДПІ з урахуванням
такого.

На стадії касаційного розгляду
відповідачем подано клопотання про
припинення провадження у справі з
причин ліквідації Товариства у зв'язку
з банкрутством. При цьому ДПІ не подано
доказів виключення підприємства
позивача з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
-підприємців, у тому підстави для
задоволення клопотання відсутні.

Як вбачається з установлених судами
обставин справи, ДПІ було проведено
виїзну позапланову перевірку
Товариства з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку за
липень 2008 року, оформлену актом від
29.09.2008 № 3516/2205/32193130.

За наслідками цієї перевірки
податковим органом було прийнято
оспорюване податкове
повідомлення-рішення, згідно з яким
Товариству відмовлено у наданні
бюджетного відшкодування за вказаний
період у сумі 1 159 966 грн. з причин
необхідності встановлення факту
надмірного надходження відповідної
суми ПДВ до бюджету за наслідками
проведення зустрічних перевірок усіх
постачальників Товариства по ланцюгу.

Судами також встановлено, що від'ємне
значення ПДВ у відповідній сумі
виникло у податковому обліку платника
внаслідок понесення витрат по сплаті
ПДВ при розмитненні імпортованого
товару.

Згідно з визначенням, наведеним у
пункті 1.8 статті 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» (який діяв
на час виникнення спірних
правовідносин), бюджетне відшкодування
- це сума, що підлягає поверненню
платнику податку з бюджету у зв'язку з
надмірною сплатою податку у випадках,
визначених цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7
статті 7 названого Закону сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

За змістом підпункту «а» підпункту 7.7.2
пункту 7.7 цієї ж статті Закону якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг).

Наведені положення Закону не дають
підстави для висновку про те, що право
платника на отримання бюджетного
відшкодування залежить від
результатів перевірок інших платників,
від дотримання ними податкової
дисципліни.

Податкове законодавство не пов'язує
право платника на отримання бюджетного
відшкодування з повнотою відображення
постачальником у своїй податковій
звітності відповідних господарських
операцій, з фактичною сплатою
постачальниками ПДВ до бюджету.
Платник не несе відповідальності за
дії всіх підприємств та організацій, що
беруть участь у багатостадійному
процесі сплати податків до бюджету.
Податкові органи не вправі тлумачити
поняття добросовісності платника як
таке, що породжує у останнього
додаткові обов'язки, не передбачені
чинним законодавством.

До того ж, у справі, що переглядається,
право на бюджетне відшкодування
виникло у Товариства за фактом сплати
ПДВ митному органові при імпорті
товарів, що виключає необхідність
проведення зустрічних перевірок
постачальників взагалі.

З урахуванням викладеного суди цілком
обґрунтовано зазначили про
відсутність у відповідача підстав для
прийняття оспорюваного акта
індивідуальної дії та правомірно
скасували назване податкове
повідомлення-рішення.

В частині відмови у задоволенні позову
рішення попередніх судових інстанцій
зі спору не оскаржуються, а відтак у
касаційного суду відсутні підстави для
перегляду цих рішень у відповідній
частині.

Оскільки висновки судів відповідають
нормам чинного законодавства та
фактичним обставинам спору,
установленим на підставі повного та
об'єктивного дослідження доказів у
справі, то процесуальних підстав для
скасування оскаржуваних постанови та
ухвали окружного і апеляційного
адміністративних судів зі спору не
вбачається.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
26.11.2008 та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 22.09.2011 у справі № 2а-9796/2008 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І.
Костенкосудді:О.І. Степашко М.О. Федоров