Справа № 807/3713/13-а
Суддя: Ващилін Р. О.
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2014 року м. Ужгород
№ 807/3713/13-а

Суддя Закарпатського окружного
адміністративного суду Ващилін Р. О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовною заявою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 до управління
Укртрансінспекції у Закарпатській
області про визнання протиправними та
скасування постанов про застосування
адміністративно-господарських штрафів
на загальну суму 9860,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулася до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовом до управління
Укртрансінспекції у Закарпатській
області про визнання протиправними та
скасування постанов про застосування
адміністративно-господарських штрафів
на загальну суму 9860,00 грн.

07.03.2014 до суду від представника
позивача надійшла заява про розгляд
справи за відсутності позивача, в якій
також зазначає, що позовні вимоги
підтримує в повному обсязі та просить
їх задовольнити. Позовні вимоги
мотивовані тим, що ст. 60 Закону України
"Про автомобільний транспорт"
передбачено, що
адміністративно-господарські штрафи
застосовуються виключно до
автомобільних перевізників лише за
управління транспортними засобами при
здійсненні міжнародних автомобільних
перевезень без контрольних пристроїв
(тахографів) реєстрації режимів праці
чи відпочинку водіїв транспортних
засобів чи вимкненими такими
контрольними пристроями (тахографами)
або без щоденних реєстраційних листків
режимів праці та відпочинку. Зазначає,
що адміністративно-господарські
штрафи застосовуються за порушення
умов праці та відпочинку, а не
відсутність тахографа, приладу обліку
праці та відпочинку на транспортному
засобі. Вважає, що постанови про
застосування
адміністративно-господарських штрафів
від 09.10.2013 на загальну суму 9860,00 грн. є
протиправними та такими, що підлягають
скасуванню.

14.11.2013 до суду від відповідача надійшли
письмові заперечення проти позову, в
яких просить суд у задоволенні
позовних вимог позивача відмовити.
Зазначає, що у зв'язку з тим, що
тахокарти є носієм інформації про
дотримання водієм режиму праці та
відпочинку, їх відсутність під час
державного контролю підтверджує
порушення режиму праці та відпочинку
водієм транспортного засобу. У разі
відсутності 28 попередніх тахокарт
водій має надати бланк підтвердження
діяльності, заповнений перед рейсом
автомобільним перевізником та водієм.
Бланк підтвердження діяльності видане
автомобільним перевізником
підтверджує, що водій не керував
транспортним засобом і тому не може
надати 28 попередніх тахокарт. Бланк
підтвердження діяльності повинен бути
наданий для контролю на вимогу
посадової особи контролюючого органу.
Вважає, що у разі не надання тахокарт за
поточний день та попередні 28
календарних днів
адміністративно-господарські штрафи
повинні накладатися відповідно до абз.8
ч. 1 ст. 60 Закону України "Про
автомобільний транспорт" за кожне
правопорушення окремо, зокрема, за
кожен робочий день.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України у разі
неприбуття відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

Враховуючи вищезазначене та у
відповідності до ч. 6 ст. 128 КАС України
оскільки немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд розглядає справу у письмовому
провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до наступних висновків.

Судом встановлено, що фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 здійснює
підприємницьку діяльність на підставі
свідоцтва про державну реєстрацію
фізичної особи - підприємця від 29.06.2006
серії НОМЕР_1, дозволу на лісосічні
роботи, трелювання лісу від 18.01.2012,
виданого територіальним управлінням
Держгірпромнагляду у Закарпатській
області.

16.09.2013 державними інспекторами відділу
державного контролю Чорней Р. В., Голиш
І. М. та Садварій Я. І. на підставі
направлення на перевірку від 11.09.2013 №
020004 було проведено рейдову перевірку,
зокрема, в смт. Дубове Тячівського
району за порушення автотранспортного
законодавства складено акт № 089742
проведення перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт під час виконання перевезень
пасажирів і вантажів автомобільним
транспортом, в якому зафіксовано, що у
водія ОСОБА_5 транспортного засобу
марки Урал, номерний знак НОМЕР_2, який
належить фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1, відсутні: тахограф, протокол
про перевірку та адаптацію тахографа,
робоча тахокарта за поточний день та
попередні 28 календарних днів -
реєстраційні листки режиму праці та
відпочинку водія у період з 19.08.2013 по
16.09.2013.

За результатами проведеної перевірки
начальником управління
Укртрансінспекції у Закарпатській
області Слободянюком С. М. 09.10.2013
винесено 29 постанов про застосування
адміністративно-господарських штрафів
за порушення абз.8 ч. 1 ст. 60 Закону
України "Про автомобільний транспорт" -
порушення водієм правил праці та
відпочинку у період з 19.08.2013 по 16.09.2013 в
сумі 340,00 грн. згідно кожної постанови.
Всього до позивача застосовано
адміністративно-господарські штрафи
на загальну суму 9860,00 грн.

Спірні правовідносини регулюються
Законом України "Про автомобільний
транспорт" від 05.04.2001 № 2344-III, який
визначає засади організації та
діяльності автомобільного транспорту
та регулює відносини між
автомобільними перевізниками,
замовниками транспортних послуг,
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування, пасажирами,
власниками транспортних засобів, а
також їх відносини з юридичними та
фізичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності, які
забезпечують діяльність
автомобільного транспорту та безпеку
перевезень.

Ч. 1 ст. 48 Закону України "Про
автомобільний транспорт" передбачено,
що автомобільні перевізники, водії
повинні мати і пред'являти особам, які
уповноважені здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконують вантажні
перевезення.

Так, абз.2 ч. 2 вищезазначеної норми
встановлено, що документами для
здійснення внутрішніх перевезень
вантажів для водія є посвідчення водія
відповідної категорії, реєстраційні
документи на транспортний засіб,
товарно-транспортна накладна або інший
визначений законодавством документ на
вантаж, інші документи, передбачені
законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.11.2006 № 1567 затверджено Порядок
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті (далі -
Порядок), яким визначено процедуру
здійснення державного контролю за
додержанням суб'єктами господарювання,
які провадять діяльність у сфері
автомобільного транспорту (далі -
суб'єкти господарювання), вимог
законодавства про автомобільний
транспорт, норм та стандартів щодо
організації перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом,
норм міжнародних договорів про
міжнародне автомобільне сполучення,
наявністю відповідних ліцензій і
ліцензійних карток, виконанням ними
ліцензійних умов, а також процедуру
здійснення державного нагляду за
забезпеченням такими суб'єктами
господарювання безпеки автомобільних
перевезень (п.1 Порядку).

Відповідно до п.2 Порядку державному
контролю підлягають усі транспортні
засоби вітчизняних та іноземних
суб'єктів господарювання, що
здійснюють автомобільні перевезення
пасажирів та вантажів на території
України.

Згідно п.3 Порядку органами державного
контролю на автомобільному транспорті
є Укртрансінспекція, її територіальні
органи - управління в Автономній
Республіці Крим, обласні, Київське та
Севастопольське міські, районні
управління.

Державний контроль на автомобільному
транспорті здійснюється посадовими
особами органу державного контролю
шляхом проведення планових,
позапланових та рейдових перевірок (п.4
Порядку).

У відповідності до п.15 Порядку під час
проведення рейдової перевірки
перевіряється виключно: наявність
визначених статтями 39 і 48 Закону
документів, на підставі яких
здійснюються перевезення
автомобільним транспортом; додержання
вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону;
додержання водієм вимог Європейської
угоди щодо роботи екіпажів
транспортних засобів, які виконують
міжнародні автомобільні перевезення
(ЄУТР) (далі - Європейська угода);
відповідність зовнішнього і
внутрішнього спорядження
(екіпірування) транспортного засобу
встановленим вимогам; оснащення таксі
справним таксометром; відповідність
кількості пасажирів, що перевозяться,
відомостям, зазначеним у реєстраційних
документах, або нормам, передбаченим
технічною характеристикою
транспортного засобу; додержання
водієм автобуса затвердженого
розкладу та маршруту руху; наявність у
всіх пасажирів квитків на проїзд та
квитанцій на перевезення багажу, а у
разі пільгового проїзду - відповідного
посвідчення; додержання водієм режиму
праці та відпочинку, а також вимоги
щодо наявності в автобусі двох водіїв у
разі перевезення пасажирів на відстань
500 і більше кілометрів або перевезення
організованих груп дітей за маршрутом,
який виходить за межі населеного
пункту та має протяжність понад 250
кілометрів; виконання водієм інших
вимог Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту та Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, інших нормативно-правових
актів.

Розділ VI Положення про робочий час і
час відпочинку водіїв колісних
транспортних засобів, затвердженого
наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 07.06.2010 № 340,
регламентує облік робочого часу водіїв
колісних транспортних засобів. Так, у
відповідності до п.6.1 вказаного
розділу, автобуси, що використовуються
для нерегулярних і регулярних
спеціальних пасажирських перевезень,
для регулярних пасажирських
перевезень на міжміських автобусних
маршрутах протяжністю понад 50 км,
вантажні автомобілі з повною масою
понад 3,5 тонн повинні бути обладнані
діючими та повіреними тахографами.

Згідно п.4 наказу Міністерства
транспорту та зв'язку України від 07.06.2010
№ 340 (із змінами, внесеними наказом
Міністерства інфраструктури України
від 29.12.2011 № 659), цей наказ набирає
чинності з дня його офіційного
опублікування, крім п.6.1 Положення,
затвердженого цим наказом, який
набирає чинності для перевезення
вантажів колісними транспортними
засобами з повною масою понад 12 тонн,
нерегулярних і регулярних спеціальних
пасажирських перевезень, регулярних
пасажирських перевезень на міжміських
автобусних маршрутах протяжністю від 50
до 150 км - з 01.06.2013.

Отже, починаючи з 01 червня 2013 року
водії, які здійснюють перевезення
вантажів колісними транспортними
засобами з повною масою понад 12 тонн
повинні бути обладнані діючими та
повіреними тахографами.

Порядок установлення, технічного
обслуговування та використання
контрольних пристроїв (тахографі) на
автомобільних транспортних засобах
(крім таксі), які використовуються для
надання послуг з перевезення пасажирів
та вантажів визначений Інструкцією з
використання контрольних пристроїв
(тахографів) на автомобільному
транспорті, затвердженої наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 24.06.2010 № 385, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 20.10.2010
за № 946/18241.

Відповідно до п.3.3 вказаної Інструкції
водій транспортного засобу,
обладнаного тахографом має при собі:
протокол про перевірку та адаптацію
тахографа до транспортного засобу;
заповнені тахокарти у кількості, що
передбачена ЄУТР, або картку водія чи
роздруківку даних роботи тахографа у
разі обладнання транспортного засобу
цифровим тахографом.

Згідно п.4.1 Поправки № 6 до Європейської
угоди, з дати набуття чинності змін до
ЄУТР, тобто з 20 грудня 2009 року водії
мають надавати інспектору для контролю
реєстраційні листки за поточний
тиждень та ті, які використовувалися
водієм за попередні 15 календарних днів,
тобто (7+15 тахограм), та через три місяці
після дати набуття чинності змін до
ЄУТР, тобто орієнтовно з 20 березня 2010
року за поточний день та попередні 28
календарних днів, тобто (1+28 тахограм).

Як встановлено актом перевірки від
16.09.2013 № 089742, водій ОСОБА_5 протоколу про
перевірку та адаптацію тахографу,
робочої тахокарти за поточний день та
попередні 28 календарних днів в
наявності не мав, більше того,
транспортний засіб тахографом
обладнаний не був.

У відповідності до абз.8 ч. 1 ст. 60 Закону
України "Про автомобільний транспорт"
за порушення режимів праці та
відпочинку водіями транспортних
засобів до автомобільних перевізників
застосовується
адміністративно-господарський штраф у
розмірі двадцяти неоподаткованих
мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, позивач вважає, що дана
адміністративно-господарська санкція
не може бути застосована до
правопорушення, встановленого в акті
перевірки, оскільки така
застосовується за порушення умов праці
та відпочинку, а не відсутність
тахографа, приладу обліку праці та
відпочинку. Проте, суд не може
погодитися з такою позицією ОСОБА_1 з
огляду на те, що тахограф та тахокарта є
носієм інформації про дотримання
водієм режиму праці та відпочинку, їх
відсутність під час державного
контролю підтверджує порушення режиму
праці та відпочинку водієм
транспортного засобу.

Також, в позовній заяві позивач вказує
на недоведеність відповідачем факту
використання праці найманих водіїв у
період з 19 серпня по 16 вересня 2013 року у
зв'язку з чим вважає, що до неї не можуть
бути застосовані норми Положення про
робочий час та час відпочинку водіїв
колісних транспортних засобів, однак
акт перевірки засвідчує, що в момент
перевірки транспортним засобом марки
Урал, номерний знак НОМЕР_2, що належить
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1,
керував ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 Пояснень
стосовно вказаної особи позивачем
надано не було.

Проте, суд не може погодитися з
позицією відповідача щодо
застосування
адміністративно-господарських
санкцій, передбачених абз.8 ч. 1 ст. 60
Закону України "Про автомобільний
транспорт", за кожен день не надання
тахокарт окремо, з огляду на таке.

Види порушень та розміри
адміністративно-господарських штрафів
за їх вчинення встановлені положеннями
ч. 1 ст. 60 вказаного Закону, зокрема,
абзацом восьмим ч. 1 цієї статті
передбачено штраф у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за порушення режимів праці та
відпочинку водіями транспортних
засобів. Суд вважає, що порушення
режиму праці та відпочинку є триваючим
правопорушенням, оскільки воно
пов'язане з тривалим, безперервним
невиконанням обов'язків, передбачених
правовою нормою, і припиняється або
виконанням регламентованих обов'язків,
або притягненням винної у невиконанні
особи до відповідальності. Не
обладнуючи транспортний засіб
тахографом, автомобільний перевізник
перебуває в стані безперервного
продовження цих дій (бездіяльності),
тобто він безперервно порушує закон
протягом якого-небудь часу.

Таким чином, порушення режимів праці та
відпочинку водіями транспортних
засобів є одним порушенням
законодавства про автомобільний
транспорт, відповідальність за яке
передбачена у вигляді
адміністративно-господарського штрафу
в розмірі 340,00 грн., у зв'язку з чим у
відповідача були відсутні підстави для
винесення постанов про застосування
штрафів (за теж саме правопорушення за
тим же самим актом перевірки) за кожен
день відсутності тахокарт окремо, отже
такі слід скасувати.

Враховуючи, що згідно ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення, за дії
(бездіяльність), які у своїй сукупності
складають єдине продовжуване чи
триваюче правопорушення, можливо
притягнути до відповідальності лише
один раз.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Якщо адміністративний
позов задоволено частково, судові
витрати, здійснені позивачем,
присуджуються йому відповідно до
задоволених вимог.

Згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи,
враховуючи вимоги чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, суд вважає за
необхідне позовні вимоги позивача
задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 128, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Позов фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до управління
Укртрансінспекції у Закарпатській
області про визнання протиправними та
скасування постанов про застосування
адміністративно-господарських штрафів
на загальну суму 9860,00 грн. -
задовольнити частково.

2.Визнати протиправними та скасувати
постанови про застосування
адміністративно-господарських штрафів
від 09.10.2013 за №№ 018809, 018810, 018811, 018812, 018813,
018814, 018815, 018816, 018817, 018818, 018819, 018820, 018821, 018822,
018823, 018824, 018825, 018826, 018827, 018828, 018829, 018830, 018831,
018832, 018833, 018834, 018835, 018836.

3.Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплати
судового збору в розмірі 110,75 (сто
десять гривень сімдесят п'ять копійок)
грн.

4.В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

5.Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
постанову. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч. 4
ст. 167 КАС України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано.

Суддя

Р.О. Ващилін