Справа № 2а-5699/10/1770
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 р.
Справа № 17588/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Рівне на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
09.12.2010 року у справі за позовом Дочірнє
підприємство "Авіком Рівне" до
Державної податкової інспекції у м.
Рівне про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень №/0/15-214 від
27.10.2010 року та №/1/15-214 від 17.11.2010
року, -

ВСТАНОВИЛА :

29.11.20010р. Дочірнє підприємство "Авіком
Рівне " (далі ДП "Авіком Рівне")
звернулося в суд з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Рівне (далі ДПІ у м. Рівне)
про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень №/0/15-214 від
27.10.2010 року та №/1/15-214 від 17.11.2010
року.

В позові Дочірнє підприємство "Авіком
Рівне" покликається на те, що
податковий орган не мав права
визначати позивачу суму податкового
зобов'язання за результатами
камеральної перевірки, оскільки не
виявив жодних арифметичних чи
методологічних помилок у його
звітності. Представники позивача не
погоджуються з обставинами, які
покладено в основу висновків про
порушення позивачем вимог пп.7.4.1 п.7.4
ст.7 Закону України "Про податок на
додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997
року, позаяк суми ПДВ, сплаченого ТОВ
"ОНІКС СОЮЗ" та ТОВ "Ойл Трейдінг" в ціні
товарно-матеріальних цінностей,
підтверджені податковими накладними,
виписаними суб'єктами господарювання,
які були і є зареєстрованими
платниками ПДВ, а отримання таких
товарно-матеріальних цінностей та їх
використання у власній господарській
діяльності первинними документами
бухгалтерського і податкового обліку.
Стверджують, що висновки податкового
органу зроблені виключно на підставі
даних автоматизованої бази
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України, які
вказують, що вищеназвані контрагенти
позивача податкові зобовязання у
відповідний податковий період не
задекларували, а отже і до бюджету
вказаний податок не сплатили. Разом з
тим, доводять, що і ТОВ "ОНІКС СОЮЗ", і
ТОВ "Ойл Трейдінг" податкові декларації
податковому органу за місцем своєї
реєстрації подавали, однак їх
показники не були включені до системи
автоматизованого співставлення, з
огляду на безпідставне неприйняття
їхньої податкової звітності ДПІ у
Печерському районі м. Києва. Крім того,
вважають, що зазначені обставини, з
огляду на індивідуалізацію
відповідальності, не можуть ставитися
в вину ДП "Авіком Рівне". За наведеного,
просять позов задовольнити.

Оскаржуваною постановою Рівненського
окружного адміністративного суду від
09.12.2010 року позовну заяву Дочірнє
підприємство "Авіком Рівне" до
Державної податкової інспекції у м.
Рівне про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень №/0/15-214 від
27.10.2010 року та №/1/15-214 від 17.11.2010
року - задоволено частково, а саме
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Рівне №/0/15-214 від 27.10.2010 року,
згідно якого Дочірньому підприємству
"Авіком-Рівне" визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 520455,65 грн., в т.ч.
495672,05 грн. за основним платежем та 24783,60
грн. за штрафними санкціями. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що ДП "Авіком Рівне" , в
порушення пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
№168/94-ВР від 03.04.1997 року сформувало
податковий кредит серпня 2010 року, в
тому числі, за рахунок віднесення до
його складу ПДВ, сплаченого в ціні
товарно-матеріальних цінностей,
придбаних у ТОВ "ОНІКС СОЮЗ", і ТОВ "Ойл
Трейдінг", які згідно автоматизованої
бази співставлення податкових
зобовязань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України, до бюджету вказаний податок не
сплатили. А тому, у податкового органу
були всі підстави трактувати
відповідні суми податкового кредиту,
як непідтверджені, і, відповідно,
збільшити позивачу суму ПДВ, яка
підлягає нарахуванню до сплати в
бюджет за підсумками поточного
звітного періоду. Відтак, доводить, що
податковим органом правомірно та
обґрунтовано прийнято податкове
повідомлення-рішення. На таких
підставах просить в позові відмовити.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи частково позов ДП
"Авіком Рівне" суд першої інстанції
виходив з того, що Закон України "Про
податок на додану вартість" №168/97-ВР від
03.04.1997 року не ставить право на
податковий кредит в залежність від
обов'язкового підтвердження
декларування відповідної суми
податкових зобов'язань контрагентом за
даними системи автоматизованого
співставлення на рівні ДПА України.
Податок на додану вартість є непрямим
податком і сплачується при придбанні
товару не безпосередньо до бюджету, а
постачальнику товарів. І лише у такого
постачальника товарів який у складі
вартості проданого товару отримав
податок на додану вартість виникають
зобовязання стосовно подання
звітності та сплати податку до бюджету.
При цьому, покупець товарів не може
нести відповідальність за
постачальника. Відповідно, несплата
податку на додану вартість
постачальником сама по собі не є
підставою для зменшення податкового
кредиту зазначеного податку позивачу,
який відніс до податкового кредиту
суму податку на додану вартість,
сплачену в ціні товару. Згідно п.4.3
Порядку направлення органами
державної податкової служби України
податкових повідомлень платниками
податків та рішень про застосування
штрафних (фінансових) санкцій,
затвердженого наказом ДПА України №253
від 21.06.2001 року, зареєстрованого в
Міністерстві Юстиції України 06.07.2001
року за №567/5758, номер податкового
повідомлення складається з таких
частин: порядковий номер у межах
відділу, номер відділу, який склав
повідомлення, через дріб номер скарги,
щодо якої надсилається податкове
повідомлення. Пунктом 5.3 цього Порядку
визначено, що з метою доведення до
платника податків граничного строку
сплати податкового зобов'язання,
зазначеного в раніше надісланому
податковому повідомленні (у разі, якщо
сума податкового зобов'язання за
результатами розгляду скарги
збільшується або залишається без змін,
а раніше надіслане податкове
повідомлення не відкликається),
податковим органом складається та
надсилається (вручається) платнику
податків податкове повідомлення, яке
має номер первинного податкового
повідомлення, при цьому через дріб
проставляється номер скарги, щодо якої
воно складене (1 - для першої, 2 - для
другої тощо), крім того, таке податкове
повідомлення містить новий граничний
термін сплати податкового
зобов'язання. Аналогічні дії
здійснюються у разі подання платником
податків повторної скарги. Як
вбачається з матеріалів справи,
позивачем була подана первинна скарга
на рішення податкового органу, яка
залишена без задоволення.

Підстави та порядок відкликання
податкових повідомлень-рішень
встановлені п.п.6.4 - 6.6 ст.6 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, якими не
передбачено випадків їх відкликання в
разі складання та надсилання платнику
податків податкових повідомлень, які
мають номер первинного податкового
повідомлення, а через дріб проставлено
номер скарги, щодо якої воно складене
та доведено новий граничний термін
сплати податкового зобов'язання.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
20.09.2010 року ДП "Авіком Рівне" подало до
ДПІ у м. Рівне податкову декларацію з
податку на додану вартість за серпень
2010 року, в якій задекларувало суму
податкових зобов'язань на рівні 1445937
грн., податкового кредиту 1407237 грн. і,
відповідно, ПДВ, що підлягає
нарахуванню до сплати в бюджет: 1445937 -
1407237 = 38700 грн. Згідно з додатком 5 до
декларації по такому контрагенту як
ТОВ "ОНІКС СОЮЗ" (індивідуальний
податковий номер 56) сформовано
податковий кредит звітного періоду на
суму 361079,67 грн., а по такому контрагенту
як ТОВ "Ойл Трейдінг" (індивідуальний
податковий номер 50) сформовано
податковий кредит звітного періоду на
суму 134592,38 грн. (а.с.19-23).

18.10.2010 року посадовими особами ДПІ у м.
Рівне складено акт про результати
документальної невиїзної (камеральної)
перевірки податкової декларації з
податку на додану вартість ДП "Авіком
Рівне" за серпень 2010 року №814/15-233/30559953
(а.с.11).

На підставі вказаного акту перевірки
прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0/15-214 від
27.10.2010 року, згідно якого ДП "Авіком
Рівне" визначено суму податкового
зобовязання з податку на додану
вартість за серпень 2010 року в розмірі
520455,65 грн., в тому числі 495672,05 грн. - за
основним платежем та 24783,60 грн. - за
штрафними санкціями (а.с.9).

Вказане рішення винесено відповідно до
пп."в" пп.4.2.2. п.4.2 ст.4 та згідно з пп.17.1.4.
п.17.1. ст.17 Закону України "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000
року на підставі висновків про
порушення ДП "Авіком Рівне" вимог пп.7.4.1
п.7.4 ст.7 Закону України "Про податок на
додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997
року.

Фактично в основу вказаного рішення,
про що прямо зазначено в акті
камеральної перевірки, покладено дані
автоматизованої бази співставлення
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів,
проведеного на рівні ДПА України,
відповідно до якого сума ПДВ у розмірі
495672,05 грн. не була відображена
контрагентами позивача в податкових
деклараціях з податку на додану
вартість за серпень 2010 року (361079,67 грн. -
ТОВ "ОНІКС СОЮЗ" та 134592,38 грн. - ТОВ "Ойл
Трейдінг") (а.с.172-173).

Позивач оскаржував податкове
повідомлення-рішення №/0/15-214 від
27.10.2010 року в адміністративному порядку
(а.с.12-17), за результатами чого
начальником ДПІ у м.Рівне прийнято
рішення №49695/25-09 від 17.11.2010 року про
залишення скарги без задоволення
(а.с.18), та з метою визначення нових
граничних термінів узгодження та
сплати податкового зобовязання,- 17.11.2010
року винесено податкове
повідомлення-рішення з дробом "1" (а.с.10).

Не заперечуючи в цілому правильність
податкового обліку та звітності
позивача в розрізі формування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань за серпень 2010 року
відповідач стверджує, що виявлене
завдяки системі автоматизованого
співставлення порушення призвело до
завищення податкового кредиту та, як
наслідок, до заниження суми податку,
який підлягає сплаті до бюджету за
наслідками цього податкового періоду.

З такими твердженнями суд погодитись
не може з огляду на наступне.

Згідно з нормою п.1.7 ст.1 Закону України
"Про податок на додану вартість"
№168/97-ВР від 03.04.1997 року, податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з законом про податок
на додану вартість. Вказаним
нормативно-правовим актом
передбачений і порядок формування
податкового кредиту платника податку.
Так, згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 даного
Закону, податковий кредит звітного
періоду визначається, виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою цим законом, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Відповідно п.7.5 ст.7 Закону,
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), або
дата отримання податкової накладної,
що засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг). Також в
пп.7.4.5 п.7.4. ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість" №168/97-ВР від
03.04.1997 року передбачено, що не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Згідно з долученими до матеріалів
справи письмовими доказами
господарські взаємовідносини позивача
з ТОВ "Ойл Трейдінг" оформлені
договором поставки нафтопродуктів
№090417 від 28.04.2009 року з додатковою
угодою №6/10 від 10.08.2010 року, за умовами
яких останній взяв на себе зобовязання
поставити позивачу бензин марки А-92, а
перший прийняти його та оплатити
(а.с.55-59). Поставка підтверджена
видатковою накладною №РН-081005 від 10.08.2010
року, актом приймання-передачі від
10.08.2010 року, залізничною накладною
№33852673, паспортом на бензин №1322 та
свідоцтвом про визнання АГ №065049
(а.с.61-66). На суму ПДВ 134592,38 грн. виписано
податкову накладну №83101 від 31.08.2010 року
(а.с.60).

Згідно з долученими до матеріалів
справи письмовими доказами
господарські взаємовідносини позивача
з ТОВ "ОНІКС СОЮЗ" оформлені договором
поставки №05/08 від 17.05.2010 року з
додатковими угодами, за умовами яких
останній взяв на себе зобовязання
поставити позивачу дизельне паливо, а
перший прийняти його та оплатити
(а.с.68-70,74,79,85,89,95,101,113,117,123,128,134,140,145).
Поставка підтверджена видат-ковими
накладними, актами приймання-передачі
та товарно-транспортними накладеними
(а.с.72,75-76,78,80-81,83,86,88, 90-91,93,
96-97,99,102-103,105-109,111,115,118-119,121,124-125,127,129-130,132,135
-136,138,141-143,146-147). На суму ПДВ 361079,67 грн.
виписано податкові накладні №649 від
04.08.2010 року,№650 від 04.08.2010 року, №651 від
04.08.2010 року, №662 від 05.08.2010 року, №661 від
05.08.2010 року, №687 від 09.08.2010 року,№686 від
09.08.2010 року, №695 від 10.08.2010 року, №704 від
12.08.2010 року, №718 від 13.08.2010 року, №719 від
13.08.2010 року, №766 від 19.08.2010 року, №787 від
21.08.2010 року
(а.с.71,77,82,87,92,98,104,110,114,120,126,131,137).

Використання отриманого позивачем
бензину та дизельного пального у
власній господарській діяльності не
ставиться під сумнів податковим
органом та узгоджується з даними
довідки з ЄДРПОУ серії АА №307552, за
даними якої, основними видами
діяльності позивача є роздрібна та
оптова торгівля паливом та діяльність
автомобільного вантажного транспорту
(а.с.148).

Відповідно до цього та враховуючи ту
обставину, що податкові накладні,
виписані для позивача ТОВ "Ойл
Трейдінг" та ТОВ "ОНІКС СОЮЗ" містять
всі, передбачені п.7.2.1 п.7.2 ст.7 Закону,
реквізити, а на момент їх виписування
контрагенти позивача були
зареєстрованими платниками ПДВ,
податковий кредит, сформований
позивачем в сумі 495672,05 грн. на підставі
господарським операцій з вказаними
особами, вважається підтвердженим.

Закон України "Про податок на додану
вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року не
ставить право на податковий кредит в
залежність від обов'язкового
підтвердження декларування
відповідної суми податкових
зобов'язань контрагентом за даними
системи автоматизованого
співставлення на рівні ДПА України.
Податок на додану вартість є непрямим
податком і сплачується при придбанні
товару не безпосередньо до бюджету, а
постачальнику товарів. І лише у такого
постачальника товарів який у складі
вартості проданого товару отримав
податок на додану вартість виникають
зобовязання стосовно подання
звітності та сплати податку до бюджету.
При цьому, покупець товарів не може
нести відповідальність за
постачальника. Відповідно, несплата
податку на додану вартість
постачальником сама по собі не є
підставою для зменшення податкового
кредиту зазначеного податку позивачу,
який відніс до податкового кредиту
суму податку на додану вартість,
сплачену в ціні товару.

До того ж, відповідач не подав жодних
доказів, ні на підтвердження того, що
контрагенти позивача дійсно не
сплатили до бюджету податків, ні на
підтвердження того, що позивач у справі
діяв без належної обачності й
обережності і йому мало бути відомо про
порушення, які можливо допускають його
контрагенти, або що його діяльність
спрямована на здійснення операцій,
пов'язаних з податковою вигодою,
переважно з контрагентами, які не
виконують своїх податкових
зобов'язань, зокрема й у випадках, коли
такі операції здійснюються через
посередників.

Виникнення права позивача на
податковий кредит є наслідком
фактичного проведення господарських
операцій, які є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість,
підтверджені первинними документами
бухгалтерського обліку, у тому числі
податковими накладними (а.с.31-44).

Податковий орган, в свою чергу, не навів
будь-яких доводів щодо фіктивності
господарських операцій, за наслідками
яких було сформовано позивачем
оспорюваний податковий кредит, не
подав жодних фактичних даних, які б
викликали сумнів у реальності
виконання операцій з поставки
дизельного пального та бензину
позивачу.

З урахуванням зазначеного суд
приходить до висновку, що у податкового
органу були відсутні законні підстави
для зменшення позивачу суми
податкового кредиту, та, як наслідок,
донарахування до сплати в бюджет
податку на додану вартість і
застосування штрафних санкцій згідно з
оспорюваним податковим
повідомленням-рішенням.

Доцільно відмітити, що доводи
відповідача про недекларування
контрагентом позивача ТОВ "ОНІКС СОЮЗ"
податкових зобов'язань по ПДВ по
операціях з позивачем у серпні 2010 року
не узгоджуються з поданими письмовими
доказами. Так, згідно з долученої до
справи копії податкової декларації з
ПДВ за серпень 2010 року з доказом
направлення її цінним листом з описом
вкладень до ДПІ у Печерському районі
м.Києва, ТОВ "ОНІКС СОЮЗ" в додатку №5
відобразило податкові зобовязання з
ПДВ в сумі 389842,39 грн. по індивідуальному
податковому номеру покупця 60, що
належить ДП "Авіком Рівне" (а.с.24-30).

Також слід звернути увагу на те, що
спірне рішення винесено відповідно до
пп."в" пп.4.2.2 ст.4 Закону України "Про
порядок погашення зобовязань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" №2181-ІІІ
від 21.12.2000 року, в силу вимог якого,
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму податкового
зобовязання платника податків у разі
якщо внаслідок проведення камеральної
перевірки виявляє арифметичні або
методологічні помилки у поданій
платником податків податковій
декларації, які призвели до заниження
або завищення суми податкового
зобовязання.

При цьому, згідно вказаного підпункту,
камеральною вважається перевірка, яка
проводиться контролюючим органом
виключно на підставі даних, зазначених
у податкових деклараціях, без
проведення будь-яких інших видів
перевірок платника податків.

З метою забезпечення однозначного
тлумачення термінів "арифметична та
методологічна помилки" та практичного
застосування норм пп.17.1.4. п.17.1. ст.17
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" №2181-III від 21.12.2000 року Державна
податкова адміністрація України у
листі №9018/7/23-3317 від 06.07.2001 року вказала,
що під терміном "арифметична помилка"
слід розуміти помилки або описки,
допущені платником податку при
заповненні декларацій (розрахунків)
або додатків до них, зокрема при
виконанні арифметичних дій,
передбачених при обчисленні об'єкта
оподаткування з метою визначення
податкових зобов'язань з податку,
збору, обов'язкового платежу (додавання
або вирахування відповідних рядків), а
також описки, допущені при перенесенні
даних із додатків, на підставі яких
заповнюються відповідні рядки
декларації (неправильно поставлена
кома при застосуванні одиниці виміру,
неправильно перенесений підсумок з
додатка та ін.); під "методологічною
помилкою" слід розуміти помилку,
допущену платником податків при
складанні ним декларації, яка полягає у
неправильному застосуванні або
незастосуванні ставок оподаткування
чи коефіцієнтів при визначенні
податкового зобов'язання з того чи
іншого податку, збору (обов'язкового
платежу).

Разом з тим, за змістом акту про
результати документальної невиїзної
(камеральної) перевірки податкової
декларації з податку на додану
вартість ДП "Авіком Рівне" за серпень 2010
року №814/15-233/30559953 від 18.10.2010 року,
посадовими особами ДПІ у м.Рівне не
виявлено жодної арифметичної чи
методологічної помилки, хоча як
стверджено представником податкового
органу в судовому засіданні, перевірка
носила характер саме камеральної.

Вирішуючи спір по суті та враховуючи,
що правова специфіка податкових
повідомлень рішень, як актів органів
державної податкової служби України
полягає у тому, що владний припис таких
правових актів індивідуальної дії
міститься безпосередньо в самому
податковому повідомленні-рішенні, а
мотиви його винесення, тобто обставини,
яким керувався субєкт владних
повноважень, у відповідному акті
перевірки, на підставі якого і
приймався такий правовий акт
індивідуальної дії, суд не знаходить
підстав для визнання правильним
висновку відповідача про порушення
позивачем вимог пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року.

Враховуючи вищевикладене суд, вважає,
що позов в частині визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ у
м. Рівне №/0/15-214 від 27.10.2010 року
слід задовольнити.

Щодо податкового повідомлення-рішення
з дробом "1", то воно за своєю правовою
суттю не є повторним визначенням
податкового зобов'язання, а відтак
підстав для визнання його протиправним
та скасування суд не вбачає.

Так, згідно п.6.1 ст.6 Закону України "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" №2181-III
від 21.12.2000 року, у разі коли сума
податкового зобов'язання
розраховується контролюючим органом
відповідно до ст.4 цього Закону, такий
контролюючий орган надсилає платнику
податків податкове повідомлення, в
якому зазначаються підстава для такого
нарахування, посилання на норму
податкового закону, відповідно до якої
був зроблений розрахунок або
перерахунок податкових зобов'язань,
сума податку чи збору (обов'язкового
платежу), належного до сплати, та
штрафних санкцій за їх наявності,
граничні строки їх погашення, а також
попередження про наслідки їх несплати
в установлений строк та граничні
строки, передбачені законом для
оскарження нарахованого податкового
зобов'язання (штрафних санкцій за їх
наявності).

Згідно п.4.3 Порядку направлення
органами державної податкової служби
України податкових повідомлень
платниками податків та рішень про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, затвердженого наказом ДПА
України №253 від 21.06.2001 року,
зареєстрованого в Міністерстві
Юстиції України 06.07.2001 року за №567/5758,
номер податкового повідомлення
складається з таких частин: порядковий
номер у межах відділу, номер відділу,
який склав повідомлення, через дріб
номер скарги, щодо якої надсилається
податкове повідомлення. Пунктом 5.3
цього Порядку визначено, що з метою
доведення до платника податків
граничного строку сплати податкового
зобов'язання, зазначеного в раніше
надісланому податковому повідомленні
(у разі, якщо сума податкового
зобов'язання за результатами розгляду
скарги збільшується або залишається
без змін, а раніше надіслане податкове
повідомлення не відкликається),
податковим органом складається та
надсилається (вручається) платнику
податків податкове повідомлення, яке
має номер первинного податкового
повідомлення, при цьому через дріб
проставляється номер скарги, щодо якої
воно складене (1 - для першої, 2 - для
другої тощо), крім того, таке податкове
повідомлення містить новий граничний
термін сплати податкового
зобов'язання. Аналогічні дії
здійснюються у разі подання платником
податків повторної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем була подана первинна скарга
на рішення податкового органу, яка
залишена без задоволення.

Підстави та порядок відкликання
податкових повідомлень-рішень
встановлені п.п.6.4 - 6.6 ст.6 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" №2181-III від 21.12.2000 року, якими не
передбачено випадків їх відкликання в
разі складання та надсилання платнику
податків податкових повідомлень, які
мають номер первинного податкового
повідомлення, а через дріб проставлено
номер скарги, щодо якої воно складене
та доведено новий граничний термін
сплати податкового зобов'язання.

За таких обставин, суд вважає, що
відповідачем податкове
повідомлення-рішення з дробом "1"
винесене з дотриманням вимог Порядку,
воно не встановлює нові підстави для
прийняття, не є повторним визначенням
зобовязань, а відтак для захисту прав
позивача достатньо скасування
податкового повідомлення-рішення
№/0/15-214 від 27.10.2010 року, і додатково
скасовувати аналогічне рішення,
прийняте в рамках процедури
адміністративного узгодження не
потрібно.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне -
залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 09.12.2010 року
у справі № 2а-5699/10/1770 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар