Справа № 2а-4475/12/1370
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
Справа №
168513/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Макарика В.Я.

суддів -
Глушка І.В. Большакової О.О.

за участю секретаря судового засідання
- Ливак М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
13.09.2012р. у справі № 2а-4475/12/1370 за позовом
ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої
служби Дрогобицького міського
управління юстиції Львівської області
про визнання незаконною та скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження,-

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_1 звернулася з адміністративним
позовом у Львівський окружний
адміністративний суд до відділу
державної виконавчої служби
Дрогобицького міського управління
юстиції Львівської області у якому
просила визнати незаконною та
скасувати постанову ВП № 31835156 від
23.03.2012 року про відкриття виконавчого
провадження.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 13.09.2012р. у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено повністю.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, позивач ОСОБА_1
оскаржила її в апеляційному порядку та
просить скасувати постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 13.09.2012 року
у справі №2а-4475/12/1370 та прийняти нову
постанову про задоволення позовних
вимог - про визнання постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 31835156 від 23.03.2012 року незаконною та
скасувати її.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та висновки суду не
відповідають обставинам справи, що
призвело до винесення постанови, якою
відмовлено у задоволенні позову.

Представник відділу державної
виконавчої служби Дрогобицького
міського управління юстиції
Львівської області в судове засідання
на виклик суду не з'явилися, що не
перешкоджає розгляду справи у його
відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС
України.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги та заперечення на
апеляційну скаргу, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

27.10.2011 року управління Пенсійного фонду
України в м. Дрогобичі та Дрогобицькому
районі Львівської області виставило
позивачу вимогу про сплату боргу № Ф-741,
відповідно до якої станом на 27.10.2011 року
заборгованість позивача зі сплати
страхових внесків становить 573,64 грн.

01.02.2012 року управління Пенсійного фонду
України в м. Дрогобичі та Дрогобицькому
районі Львівської області надіслало на
ім'я начальника ВДВС Дрогобицького
міськрайонного управління юстиції
Львівської області заяву про примусове
стягнення з фізичної особи -підприємця
ОСОБА_1 заборгованості в сумі 573,64 грн.
До заяви стягувач долучив виконавчий
документ - вимогу № Ф-741 про сплату
боргу від 27.10.2011 року, зазначивши, що
така набрала чинності 27.10.2011 року.

23.03.2012 року постановою ВП № 31835156
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Гівчак О. Я.
відкрито виконавче провадження на
виконання вимоги про сплату боргу № 741
виданої 27.10.2011 року управлінням
Пенсійного фонду України в м. Дрогобичі
та Дрогобицькому районі Львівської
області про стягнення з ОСОБА_1 на
користь УПФУ в м. Дрогобичі та
Дрогобицькому районі Львівської
області 573,64 грн. боргу та надано строк
для добровільного виконання
виконавчого документа до 29.03.2012 року.

Відповідно до частини першої статті 181
КАС України учасники виконавчого
провадження (крім державного
виконавця) та особи, які залучаються до
проведення виконавчих дій, мають право
звернутись до адміністративного суду
із позовною заявою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Суд першої інстанції правильно
зазначив у постанові, що вимоги
стягувача про сплату заборгованості по
сплаті страхових внесків регулюються
Законом України «Про внесення змін до
законів України «Про державний бюджет
України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 08.07.2010 року № 2461-IV
викладено у новій редакції підпункт
четвертий пункту 8 Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 1058,
відповідно до якого фізичні особи -
суб'єкти підприємницької діяльності,
які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок), та члени сімей
зазначених осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, на період дії законодавчих
актів з питань особливого способу
оподаткування сплачують страхові
внески в порядку, визначеному цим
Законом. Сума страхового внеску
встановлюється зазначеними особами
самостійно для себе та членів їх сімей,
які беруть участь у провадженні такими
особами підприємницької діяльності та
не перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Відповідно до абзацу 5 частини другої
статті 5 Закону № 1058 (в редакції, чинній
до внесення змін згідно із Законом №
2464-IV від 08.07.2010р.) виключно цим Законом
визначається порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками. Згідно з розділом XV
Прикінцевих положень Закону № 1058 до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення ст. 6
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємства»№727/98 від 03.07.1998 року про
звільнення суб'єктів малого
підприємства, які сплачують єдиний
податок, від зборів на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування суперечать Закону № 1058, а
тому застосуванню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. ст. 14, 15, 17 Закону
№ 1058, позивач як страхувальник та
платник страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
у встановлені строки та в повному
обсязі страхові внески. Мінімальний
розмір страхового внеску у 2010 році
розраховувався із суми мінімальної
заробітної плати, розмір якої
встановлено статтею 53 Закону України
«Про державний бюджет України на 2010
рік». Зокрема, у липні та вересні 2010
року мінімальний розмір страхового
внеску становив 294,82 грн., тобто
загальна сума, яка підлягала сплаті до
Пенсійного фонду за два місяці, мала
становити 589,64 грн., в той час як позивач
перерахував за цей період 16 грн. (як
частина фіксованого податку). Відтак,
заборгованість ОСОБА_1 по сплаті
страхових внесків за липень та
вересень 2010 року становить 573,64 грн. і
саме на цю суму недоїмки їй на підставі
частини третьої статті 106 Закону № 1058
було виставлено вимогу від 23.03.2011 року.

Відповідно до матеріалів справи,
заборгованість позивача по сплаті
страхових внесків виникла до 01.01.2011
року, її стягнення повинно відбуватись
відповідно до вимог чинного на той час
закону. Оскільки вказаної у вимозі від
23.03.2011 року заборгованості позивач не
сплатив, вимога була узгоджена у
встановленому Законом порядку
(оскільки не оскаржена боржником
протягом десяти робочих днів з дати
отримання), тому управління ПФУ
правомірно скерувало її як виконавчий
документ для примусового виконання
органу державної виконавчої служби.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначено Законом України «Про
виконавче провадження»(у редакції, що
діє з 09.03.2011 року з набранням чинності
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про виконавче
провадження»та деяких інших
законодавчих актів України щодо
вдосконалення процедури примусового
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб)»від 04.11.2010 року
№ 2677-VI).

Відповідно до статті 17 Закону України
«Про виконавче провадження»примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону державною виконавчою
службою підлягають виконанню, окрім
перелічених там виконавчих документів
також рішення інших органів державної
влади, якщо їх виконання за законом
покладено на державну виконавчу
службу. Відповідно до статті 19 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону, у т.ч. за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, на підставі
правильно встановлених обставин
справи та визначених їм правовідносин,
прийшов до обґрунтованих і законних
висновків. Доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції і не свідчать про порушення
судом норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи і
відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Тобто, постанова суду першої інстанції
відповідає вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо вимог законності та
обґрунтованості судових рішень, і
підстав для її скасування і відповідно
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200,
ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
13.09.2012р. у справі № 2а-4475/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя:
В.Я.Макарик

Судді:
І.В.Глушко

О.О.Большакова

Повний текст ухвали складений 29 квітня
2014 року.