Справа № 2а-7452/09/0670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/14559/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у
м.Житомирі

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 16.12.2009 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.10.2010

у справі №2а-7452/09

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дельфін"

до Державної податкової інспекції у
м.Житомирі

про визнання протиправними податкових
повідомлень-рішень , -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 16.12.2009,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 05.10.2010, позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м.Житомирі
№/0 від 17.08.2009, №/1 від 25.09.2009,
№/2 від 16.10.2009 .

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового про відмову в позові, з підстав
невірного застосування норм
матеріального права.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем проведено документальну
невиїзну (камеральну) перевірку
податкової декларації з податку на
додану вартість позивача, за
результатами якої складено акт №4610/15-2
від 29.07.2009.

За висновками акта перевірки позивачем
порушено вимоги п.п.7.4.1 п.7.4,п.п.7.2.6 п.7.2
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість», що призвело до
зменшення суми, що підлягає
зарахуванню до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду в сумі 19541,45 грн..

На підставі акта перевірки,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № 6001/0 від
17.08.2009, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 20518,52 грн. в т.ч.
19541,15 грн. за основним платежем та 977,07
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

За наслідками адміністративного
узгодження скарга позивача залишена
без задоволення, а прийняте податкове
повідомлення-рішення - без змін.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що у періоді, що
перевірявся позивач був
зареєстрований платником податку на
додану вартість.

Позивачем віднесено до складу
податкового кредиту червня 2009 року
суми ПДВ по податковим накладним ПП
ОСОБА_2 від 27.11.2008, ПБВК "Дана" від 18.01.2008
та від 18.12.2008, ВАТ Енергопостачальна
компанія "Житомиробленерго" від 06.11.2008,
ПП ОСОБА_3 від 03.02.2009, ПП Баядера від
05.03.2009 та від 31.03.2009, ЗАТ "Ізмаїльський
винзавод" від 26.02.2008 та від 16.12.2008
загальна сума ПДВ по яким складає
19541,45грн., отриманих підприємством лише
у червні 2009 року, що підтверджується
податковою декларацією з податку на
додану вартість за червень 2009 року з
додатками, реєстром отриманих та
виданих податкових накладних та книгою
реєстрації вхідної документації ТОВ
"Дельфін".

Підставою для задоволення позовних
вимог, стали висновки судів попередніх
інстанцій, з якими погоджується суд
касаційної інстанції, що позивачем
надані докази про отримання спірних
накладних в червні 2009 року, які
відповідачем не спростовані, а тому
позивач правомірно включив їх до
податкового кредиту в червні 2009 року.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 цього Закону датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків, або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до положень підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податкова
накладна є підставою для нарахування
податкового кредиту.

При цьому підпунктом 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 цього Закону визначено, що не
дозволяється включення до податкового
кредиту будь-яких витрат зі сплати
податку, не підтверджених податковими
накладними.

Отже, у податковому періоді (попередній
період), коли податкова накладна була
виписана продавцем товарів, але не
отримана покупцем цих товарів,
покупець товарів не мав документа
(податкової накладної), на підставі
якого міг би включити суму податку на
додану вартість по цій операції до
складу податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту. У
разі відмови з боку постачальника
товарів (послуг) надати податкову
накладну або при порушенні ним порядку
її заповнення отримувач таких товарів
(послуг) має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву зі скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум цього податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг). Отримання такої скарги є
підставою для проведення позапланової
виїзної перевірки такого
постачальника та з'ясування
достовірності й повноти нарахування
ним зобов'язань з цього податку за
такою цивільно-правовою операцією.

Аналіз вищенаведеної норми дає
підстави для висновку, що подання заяви
зі скаргою на постачальника є
виключним правом, а не обов'язком
покупця.

Таким чином, недотримання позивачем
порядку, встановленого підпунктом 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», не є
підставою для висновку про
неправомірність віднесення понесених
ним витрат до податкового кредиту та не
свідчить про обґрунтованість рішення
податкової інспекції, позаяк згідно з
абзацом 2 підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 цього Закону, підставою для
відповідальності платника податку є не
підтвердження сум податку, включеного
до податкового кредиту, на момент
перевірки платника податку.

За підтвердження факту придбання та
оплати товару в податковому періоді в
якому були виписані податкові
накладні, що податковим органом не
заперечується, однак, які фактично
отримані позивачем пізніше, але в
межах строків встановлених ст.15 Закону
України «Про порядок погашення
зобов??язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами», судова колегія погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій про відсутність порушення
позивачем вимог наведених норм
законодавства, яке б позбавляло його
права на формування податкового
кредиту.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд першої та апеляційної
інстанції, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства,
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішили справу у відповідності з
нормами матеріального права та
постановили обґрунтоване рішення,
підстав для їх скасування, з мотивів
викладених в касаційній скарзі, не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м.Житомирі відхилити, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 16.12.2009 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.10.2010
залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун