Справа № 2а-14793/12/2670
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року
м. Київ К/800/23171/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Малиніна В.В. (доповідач), Стародуба О.П.,
Юрченка В.В.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 24 грудня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 04 квітня 2013
року у справі за її позовом до Відділу у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Дарницького
РУ ГУ МВС України в місті Києві, треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 (далі - позивач)
звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Відділу у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Дарницького РУ ГУ МВС
України в м. Києві, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, про зобов'язання вчинити певні
дії. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
відповідачем неправомірно відмовлено
у реєстрації неповнолітньої дитини у
зв'язку з існуванням спору між
позивачем та третьою особою щодо місця
проживання дитини.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.12.2012 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 04.04.2013 року,
у задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
просить їх рішення скасувати та
постановити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами позивач 21.04.2012
року звернулась із заявою до Відділу у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Дарницького
РУ ГУ МВС України у м. Києві щодо
реєстрації свого сина за адресою:
квартира АДРЕСА_1.

У відповідь на заяву Відділ у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб Дарницького
РУ ГУ МВС України ум. Києві 01.06.2012 року
повідомив, що згідно ст.161 Сімейного
кодексу України, якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватись судом та рекомендовано
для вирішення питання щодо місця
реєстрації дитини звернутись до суду
за місцем проживання.

Вважаючи протиправними такі дії
відповідача, позивач звернулася з
даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем спірні дії вчинено у
відповідності до вимог законодавства
України.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів та зазначає наступне.

У відповідності до ст.29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, вільно обирає собі
місце проживання, за винятком обмежень,
які встановлюються законом.

Частина 3 статті 29 визначає, що
місцем проживання фізичної особи у
віці від десяти до чотирнадцяти років є
місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них. з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я тощо, в
якому вона проживає, якщо інше місце
проживання не встановлено за згодою
між дитиною та батьками
(усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

У разі спору місце проживання
фізичної особи у віці від десяти до
чотирнадцяти років визначається
органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи,
яка не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає. Місцем
проживання недієздатної особи є місце
проживання її опікуна або
місцезнаходження відповідної
організації, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

Судом першої інстанції було
встановлено, що зазначена вище
квартира, згідно договору дарування
від 23.04.2012 року, належить ОСОБА_6

Відповідно до пункту 1 договору
дарувальники зобов'язуються передати
(подарувати) ОСОБА_5 1/2 частину квартири,
ОСОБА_7 - 1/4 частину квартири, ОСОБА_8 - 1/4
частину квартири, а обдаровувана
зобов'язується прийняти в дарунок дану
квартиру.

Пунктом 2 договору визначено, що
квартира належить дарувальникам на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, та на підставі договору
дарування.

Відповідно до частини 2 статті 156
Житлового кодексу України за згодою
власника будинку (квартири) член його
сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

Частиною четвертою статті 156
Житлового кодексу України визначено,
що до членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.

До членів сім'ї наймача, відповідно
до ст.64 Житлового кодексу України,
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
вселення неповнолітнього до спірної
квартири не надається можливим,
оскільки ні позивач, ні її
неповнолітній син не належать до
членів сім'ї власника квартири ОСОБА_6
Водночас остання не надає згоди на таке
вселення неповнолітнього сина
позивача, тому позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Київський апеляційний
адміністративний суд, який переглянув
постанову суду першої інстанції,
прийшов до аналогічних висновків і
обґрунтовано залишив її без змін.

З огляду на викладене, висновки
судів попередніх інстанцій є
правильними, обґрунтованими,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 грудня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 04 квітня 2013 року, - залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

О.П.Стародуб

В.В.Юрченко