Справа № 825/4400/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Заяць О.В.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
Державної екологічної інспекції в
Чернігівській області до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Саксесс»
про застосування заходів реагування,
за апеляційною скаргою Державної
екологічної інспекції в Чернігівській
області на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 18
грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И В :

Державна екологічна інспекція в
Чернігівській області звернулася у суд
із адміністративним позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Саксесс», в якому
просила застосувати до відповідача
заходи реагування у вигляді тимчасової
заборони (зупинення) виконання робіт,
пов'язаних з утворенням відходів, до
моменту забезпечення затвердження
лімітів на утворення та розміщення
відходів.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просив її скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін, зважаючи на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для винесення
постанови про вжиття судовим рішенням
заходів реагування у вигляді
тимчасової заборони діяльності
певного виду суб'єкта господарювання, з
огляду на те, що такі заходи можуть
вживатись безпосередньо за рішенням
контролюючого органу.

З таким висновком суду не можна не
погодитися.

Колегією суддів установлено, що
Державною екологічною інспекцією у
Чернігівській області, відповідно до
направлення № 809, проведено планову
перевірку дотримання вимог
природоохоронного законодавства при
здійсненні господарської діяльності
ТОВ «Саксесс», за підсумками якої
складено акт від 29.07.2013 року №304/05 та
виявлено, що на підприємстві
утворюються відходи: відпрацьовані
люмінесцентні лампи, залишки
нафтопродуктів непридатних для
подальшого використання, промаслений
пісок, промаслене ганчір'я, шлам
резервуарів для пального та очисних
споруд, побутові відходи. Водночас,
підприємство включено до переліку
власників відходів, яким необхідно
отримати ліміти на розміщення та
утворення відходів на поточний рік, але
дозвіл на розміщення відходів та
зазначені ліміти підприємством
отримані не були, чим порушено вимоги
статті 32 Закону України «Про відходи».

На підставі зазначеного акту був
складений протокол про
адміністративне правопорушення від
29.07.2013 року №000430 та постанова про
накладення адміністративного
стягнення від 30.07.2013 року №420/05, якою
директора ТОВ «Саксесс» визнано винним
у вчиненні адміністративного
правопорушення, відповідальність за
яке передбачена ст. 82 КУпАП та
накладено на нього штраф у розмірі 850,00
грн.

Разом з тим, 29.07.2013 року Державною
екологічною інспекцією у
Чернігівській області складено припис
№304/05, яким вимагається від товариства
вжити ряд заходів з метою усунення
виявлених порушень та недопущення їх
вчинення у майбутньому у строк до 01.11.2013
року.

21.11.2013 року Державною екологічною
інспекцією у Чернігівській області
проведена позапланова перевірка
виконання позивачем вищезгаданого
припису, за підсумками якої складено
акт №491/05 від 21.11.2013 року та встановлено,
що підприємством не виконано вимоги
раніше винесеного припису
контролюючого органу.

На підставі вказаного акту був
складений протокол про
адміністративне правопорушення від
21.11.2013 року №000749 та постанова про
накладення адміністративного
стягнення від 21.11.2013 року №658/05, якою
директора ТОВ «Саксесс» визнано винним
у вчиненні адміністративного
правопорушення, відповідальність за
яке передбачена ст. 188-5 КУпАП та
накладено на нього штраф у розмірі 255,00
грн.

Одночасно, контролюючим органом
винесено припис №491/05 від 21.11.2013 року,
яким зобов'язано суб'єкта
господарювання усунути решту
виявлених в ході планової перевірки
порушень.

Разом з тим, 27.11.2013 року Державна
екологічна інспекція у Чернігівській
області звернулася до
адміністративного суду, керуючись п. 5
ч. 1 ст. 183-2 КАС України та ч. 5 ст. 4 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», з позовними
вимогами про винесення судом постанови
про застосування до ТОВ «Саксесс»
заходів реагування у вигляді
тимчасової заборони (зупинення)
виконання робіт, пов'язаних з
утворенням відходів, до моменту
забезпечення затвердження лімітів на
утворення та розміщення відходів.

Обговорюючи висновки суду першої
інстанції, колегія суддів зважає на
наступне.

Закон України «Про відходи» визначає
правові, організаційні та економічні
засади діяльності, пов'язаної із
запобіганням або зменшенням обсягів
утворення відходів, їх збиранням,
перевезенням, зберіганням,
обробленням, утилізацією та
видаленням, знешкодженням та
захороненням, а також з відверненням
негативного впливу відходів на
навколишнє природне середовище та
здоров'я людини на території України.
Відповідно до ст. 32 цього Закону з метою
обмеження та запобігання негативному
впливу відходів на навколишнє природне
середовище та здоров'я людини
забороняється, зокрема, вести будь-яку
господарську діяльність, пов'язану з
утворенням відходів, без одержання від
спеціально уповноважених органів
виконавчої влади у сфері поводження з
відходами лімітів на обсяги та
утворення відходів.

Правові, економічні та соціальні
основи організації охорони
навколишнього природного середовища в
інтересах нинішнього і майбутніх
поколінь визначені Законом України
«Про охорону навколишнього природного
середовища». Статтею 55 цього Закону
встановлено, що суб'єкти права
власності на відходи повинні вживати
ефективних заходів для зменшення
обсягів утворення відходів, а також для
їх утилізації, знешкодження або
розміщення. Розміщення відходів
дозволяється лише за наявності
спеціального дозволу на визначених
місцевими радами територіях у межах
установлених лімітів з додержанням
санітарних і екологічних норм
способом, що забезпечує можливість їх
подальшого використання як вторинної
сировини і безпеку для навколишнього
природного середовища та здоров'я
людей.

Відповідно до статті 20-2 вказаного
Закону до компетенції центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику із здійснення
державного нагляду (контролю) у сфері
охорони навколишнього природного
середовища, раціонального
використання, відтворення і охорони
природних ресурсів, у сфері охорони
навколишнього природного середовища
належить, зокрема, обмеження чи
зупинення (тимчасове) діяльності
підприємств і об'єктів незалежно від їх
підпорядкування та форми власності,
якщо їх експлуатація здійснюється з
порушенням законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
вимог дозволів на використання
природних ресурсів, з перевищенням
нормативів гранично допустимих
викидів впливу фізичних та біологічних
факторів і лімітів скидів забруднюючих
речовин.

Центральним органом виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики із здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері охорони
навколишнього природного середовища,
раціонального використання,
відтворення і охорони природних
ресурсів є Державна екологічна
інспекція України, правовий статус
якої визначено у Положенні,
затвердженого указом Президента
України «Про Положення про Державну
екологічну інспекцію України» від
13.04.2011 року № 454/2011.

Згідно пункту 1 Положення державна
екологічна інспекція в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі -
Держекоінспекція) є територіальним
органом Державної екологічної
інспекції України, який діє у складі
Держекоінспекції України і їй
підпорядковується.

Пунктом 4 Положення передбачено, що
Держекоінспекція відповідно до
покладених на неї завдань, здійснює
державний нагляд (контроль) за
додержанням територіальними органами
центральних органів виконавчої влади,
місцевими органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування в
частині здійснення делегованих їм
повноважень органів виконавчої влади,
підприємствами, установами та
організаціями незалежно від форми
власності і господарювання,
громадянами України, іноземцями та
особами без громадянства, а також
юридичними особами - нерезидентами
вимог законодавства про поводження з
відходами, зокрема, щодо дотримання
вимог виданих дозволів на здійснення
операцій у сфері поводження з
відходами; дотримання вимог виданих
лімітів на утворення та розміщення
відходів; складання і ведення реєстру
об'єктів утворення відходів та реєстру
місць видалення відходів; збирання,
перевезення, зберігання, оброблення,
утилізації, знешкодження, видалення,
захоронення відходів; ведення
первинного обліку кількості, типу і
складу відходів, що утворюються,
збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешкоджуються та
видаляються, дотримання правил і
режиму експлуатації установок,
виробництв з оброблення та утилізації
відходів.

Згідно підпункту 14 пункту 6 Положення
Держекоінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право, зокрема, приймати рішення
про обмеження чи зупинення (тимчасово)
діяльності підприємств і об'єктів
незалежно від їх підпорядкування та
форми власності, якщо їх експлуатація
здійснюється з порушенням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
вимог дозволів на використання
природних ресурсів, з перевищенням
нормативів гранично допустимих
викидів впливу фізичних та біологічних
факторів і лімітів скидів забруднюючих
речовин, за винятком суб'єктів
підприємницької діяльності
(інвесторів), що провадять свою
діяльність відповідно до
законодавства про угоди щодо розподілу
продукції.

Враховуючи приведені приписи, до
компетенції Державної екологічної
інспекції у Чернігівській області
віднесено прийняття рішень про
обмеження чи зупинення (тимчасово)
діяльності підприємств і об'єктів
незалежно від їх підпорядкування та
форми власності, якщо їх експлуатація
здійснюється з порушенням
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища,
вимог дозволів на використання
природних ресурсів, з перевищенням
нормативів гранично допустимих
викидів впливу фізичних та біологічних
факторів і лімітів скидів забруднюючих
речовин.

Разом з тим, Державна екологічна
інспекція у Чернігівській області
звернулась до адміністративного суду
задля того, щоб суд своїм рішенням
застосував до відповідача відповідні
заходи реагування.

За правилами частини 3 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
суб'єкти владних повноважень мають
право звернутися до адміністративного
суду у випадках, передбачених
Конституцією та законами України.
Зазначена норма кореспондується із
обов'язком суб'єктів владних
повноважень діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України (частина 2 статті 19 Конституції
України).

У відповідності до підпункту 18 пункту 6
Положення, затвердженого указом
Президента України від 13.04.2011 року №
454/2011 Держекоінспекція України для
виконання покладених на неї завдань
має право, зокрема, виступати позивачем
та відповідачем у судах.

У той же час, відповідно до наведених
вище положень Кодексу
адміністративного судочинства та
Конституції України, право
територіального органу
Держекоінспекції на звернення до суду
із відповідними вимогами (про
застосування заходів реагування) має
бути передбачено виключно законами
України.

Як на правову підставу для звернення до
адміністративного суду із заявленими
вимогами, територіальний орган
посилається на приписи ч. 5 ст. 4, ч. 7 ст. 7
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» та ч.5 ст. 183-2
КАС України.

Обговорюючи наведені обставини, судова
колегія зазначає, що Закон України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» визначає правові та
організаційні засади, основні принципи
і порядок здійснення державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності,
повноваження органів державного
нагляду (контролю), їх посадових осіб і
права, обов'язки та відповідальність
суб'єктів господарювання під час
здійснення державного нагляду
(контролю).

Відповідно до частини 5 статті 4 цього
Закону повне або часткове зупинення
виробництва (виготовлення) або
реалізації продукції, виконання робіт,
надання послуг допускається за
постановою адміністративного суду,
ухваленою за результатами розгляду
позову органу державного нагляду
(контролю) щодо застосування заходів
реагування. Вжиття інших заходів
реагування, передбачених законом,
допускається за вмотивованим
письмовим рішенням керівника органу
державного нагляду (контролю) чи його
заступника, а у випадках, передбачений
законом, - із наступним підтвердженням
обґрунтованості вжиття таких заходів
адміністративним судом.

Якщо законом передбачено, що
обґрунтованість вжиття органом
державного нагляду (контролю) заходів
реагування має бути підтверджена
судом, орган державного нагляду
(контролю) звертається до
адміністративного суду з
адміністративним позовом не пізніше
наступного робочого дня з дня видання
(прийняття) відповідного розпорядчого
документа.

Відповідно до частини 7 статті 7
вказаного Закону на підставі акта,
складеного за результатами здійснення
заходу, в ході якого виявлено порушення
вимог законодавства, орган державного
нагляду (контролю) за наявності підстав
для повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг звертається у порядку та строки,
встановлені законом, з відповідним
позовом до адміністративного суду. У
разі необхідності вжиття інших заходів
реагування орган державного нагляду
(контролю) протягом п'яти робочих днів з
дня завершення здійснення заходу
державного нагляду (контролю) складає
припис, розпорядження, інший
розпорядчий документ щодо усунення
порушень, виявлених під час здійснення
заходу, а у випадках, передбачених
законом, також звертається у порядку та
строки, встановлені законом, до
адміністративного суду з позовом щодо
підтвердження обґрунтованості вжиття
до суб'єкта господарювання заходів
реагування, передбачених відповідним
розпорядчим документом.

Таким чином, з метою усунення перешкод
та обмежень у провадженні діяльності
суб'єктами господарювання
законодавство України зобов'язує
контролюючі органи звертатися до суду
для застосування або підтвердження
правомірності застосування будь-яких
заходів реагування у випадку, якщо
контролюючий орган за результатами
перевірки дійде висновку про
необхідність їх застосування. Аналіз
правил, закріплених у частині 7 статті 7
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності», дає
підстави стверджувати, що орган
державного нагляду (контролю), за
наслідками перевірки суб'єкта
господарювання (складання акту), у
випадку виявлення порушення вимог
законодавства, що свідчать про
необхідність повного або часткового
зупинення господарської діяльності
такого суб'єкта, зобов'язаний
звернутись з відповідним позовом до
адміністративного суду у порядку та
строки, встановлені законом.

Колегія суддів зауважує, що
вищевикладена норма Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» введена законодавцем у
зв'язку з прийняттям Кодексу
цивільного захисту України згідно
Закону України від 02.10.2012 року №5404-VI.

Названий Кодекс регулює відносини,
пов'язані із захистом населення,
територій, навколишнього природного
середовища та майна від надзвичайних
ситуацій, реагуванням на них,
функціонуванням єдиної державної
системи цивільного захисту. Також цей
Кодекс визначає повноваження органів
державної влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, органів
місцевого самоврядування, права та
обов'язки громадян України, іноземців
та осіб без громадянства, підприємств,
установ та організацій незалежно від
форми власності із забезпечення
цивільного захисту.

Зі змісту Кодексу цивільного захисту
України слідує, що ним встановлено,
зокрема, право центрального органу
виконавчої влади, який здійснює
державний нагляд у сфері техногенної
та пожежної безпеки (на сьогодні -
Державна служба України з надзвичайних
ситуацій), на звернення до
адміністративного суду щодо
застосування заходів реагування у
вигляді повного або часткового
зупинення до повного усунення порушень
вимог законодавства у сфері
техногенної та пожежної безпеки роботи
підприємств, окремих виробництв,
виробничих дільниць, експлуатації
будівель, об'єктів, споруд, цехів,
дільниць, а також машин, механізмів,
устаткування, транспортних засобів,
зупинення проведення робіт, у тому
числі будівельно-монтажних, випуску і
реалізації пожежонебезпечної
продукції, систем та засобів
протипожежного захисту, надання
послуг, якщо ці порушення створюють
загрозу життю та/або здоров'ю людей (п. 12
ч. 1 ст. 67 Кодексу). Щодо будь-яких інших
органів, зокрема, Держекоінспекції, у
названому Кодексі відповідного права
на звернення до суду не закріплено.

У контексті наведеного, колегія суддів
звертає увагу на те, що за наслідками
позапланової перевірки виконання ТОВ
«Саксесс» припису №304/05 від 29.07.2013 року,
проведеної Державною екологічною
інспекцією у Чернігівській області
21.11.2013 року, Інспекцією було винесено
припис від 21.11.2013 року, яким зобов'язано
товариство забезпечити виконання в
повному обсязі припису
Держекоінспекції №304/05 від 30.07.2013 року.
А саме, забезпечити виконання умов
дозволу на викиди забруднюючих речовин
в атмосферне повітря стаціонарними
джерелами №-135 від 06.11.2008 року, не
допускати ведення будь-якої
господарської діяльності, пов'язаної з
утворенням відходів, без одержання від
уповноважених органів виконавчої
влади у сфері провадження з відходами
лімітів та обсяги утворення та
розміщення відходів, забезпечити
ведення первинного поточного обліку
кількості, типу і складу відходів, що
утворюються, збираються, перевозяться,
зберігаються, обробляються,
утилізуються, знешкоджуються та
видаляються на підприємстві з записами
в журналі встановленої форми (№1-ВТ),
забезпечити обладнання місць для
тимчасового зберігання відходів, які
утворюються на підприємстві, та
передачу відходів на утилізацію
відповідно укладених договорів.

Згідно з частиною 8 статті 7 Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» припис - це
обов'язкова для виконання у визначені
строки письмова вимога посадової особи
органу державного нагляду (контролю)
суб'єкту господарювання щодо усунення
порушень вимог законодавства. Припис
не передбачає застосування санкцій
щодо суб'єкта господарювання. Припис
видається та підписується посадовою
особою органу державного нагляду
(контролю), яка здійснювала перевірку.

Зважаючи на встановлені обставини,
зокрема, винесений позивачем припис,
колегія суддів доходить висновку, що
Державна екологічна інспекція в
Чернігівській області діяла у
відповідності до правил, закріплених у
другому реченні частини 7 статті 7
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності». Тобто,
контролюючий орган дійшов висновку, що
наявні передумови для вжиття інших
заходів реагування, аніж передбачених
у першому реченні вказаної норми.

Апеляційний суд наголошує, що у першому
реченні частини 7 статті 7 вказаного
Закону передбачено вичерпний перелік
заходів реагування, які застосовуються
за рішенням суду, ухваленого за
результатами розгляду позову органу
державного нагляду (контролю), а саме:
повне або часткове зупинення
виробництва (виготовлення) продукції,
повне або часткове зупинення
реалізації продукції, повне або
часткове зупинення виконання робіт,
повне або часткове зупинення надання
послуг. Зазначене звернення
відбувається на підставі акту,
складеного за результатами здійснення
заходу, в ході якого виявлено порушення
вимог законодавства.

Вищенаведеною нормою не передбачено
права звернення до суду органу
державного нагляду (контролю) з
вимогами застосувати заходи
реагування у вигляді зупинення робіт,
пов'язаних з утворенням відходів, до
моменту виконання відповідних
природоохоронних заходів
(забезпечення затвердження лімітів на
утворення та розміщення відходів).
Натомість, за судовим рішенням, у
розумінні цієї норми, може бути
повністю або частково зупинена саме
основна господарська діяльність
підприємства, а не її побічні наслідки
у вигляді утворення відходів.

Таким чином, колегія суддів доходить
висновку, що позивачем заявлені вимоги
про винесення постанови щодо
застосування заходів реагування,
застосування яких не може бути
здійснено за судовим рішенням,
оскільки в даному випадку прийняття
припису чи іншого розпорядчого
документа віднесено до компетенції
позивача, що узгоджується із пунктом 6
Положення про Державну екологічну
інспекцію України, затвердженого
указом Президента України від 13.04.2011
року № 454/2011, та статтею 20-2 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища».

Окрім того, колегія суддів звертає
увагу на те, що постановою Верховної
Ради України від 29.10.1992 року №2751-XII
затверджено Порядок обмеження,
тимчасової заборони (зупинення) чи
припинення діяльності підприємств,
установ, організацій і об'єктів у разі
порушення ними законодавства про
охорону навколишнього природного
середовища.

Відповідно до пп. «в» п. 4 даного Порядку
діяльність підприємств обмежується
або тимчасово забороняється
(зупиняється) у разі перевищення ними
лімітів використання природних
ресурсів, порушення екологічних
нормативів, екологічних стандартів, а
також вимог екологічної безпеки,
зокрема використання природних
ресурсів, викидів і скидів
забруднюючих речовин у навколишнє
природне середовище, складування,
захоронення, зберігання або розміщення
виробничих, побутових та інших
відходів без відповідних дозволів.

Згідно пункту 3 Порядку рішення про
обмеження, тимчасову заборону
(зупинення) та припинення діяльності
підприємств у разі порушення ними
законодавства про охорону
навколишнього природного середовища
приймають у межах своєї компетенції
Кабінет Міністрів України, Верховна
Рада Республіки Крим, місцеві органи
державної виконавчої влади,
Міністерство охорони навколишнього
природного середовища України та його
органи на місцях, органи державного
санітарно-епідеміологічного нагляду,
інші спеціально уповноважені державні
органи та органи місцевого
самоврядування.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційного суду дійшла висновку, що
позовні вимоги Державної екологічної
інспекції у Чернігівській області про
застосування до ТОВ «Саксесс» заходів
реагування у вигляді тимчасової
заборони (зупинення) виконання робіт,
пов'язаних з утворення відходів, до
моменту забезпечення затвердження
лімітів на утворення та розміщення
відходів, відносяться до заходів, які
можуть бути застосовані контролюючим
органом власним рішенням.

Натомість, відповідно до пункту 5
частини 1 статті 183-2 КАС України, суд
розглядає адміністративні справи щодо
застосування у випадках, передбачених
законом, заходів реагування у сфері
державного нагляду (контролю), якщо
вони можуть бути застосовані виключно
за судовим рішенням.

Отже, звернення позивача до суду на
підставі статті 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
є необґрунтованим, з огляду на що,
апеляційний суд дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення адміністративного позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не доводять помилковості викладених у
постанові суду першої інстанції
висновків, або ж порушень судом норм
матеріального чи процесуального права,
що призвели до неправильного вирішення
справи, спростовуються вищевикладеним,
а тому не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 206, 212, 254,
КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
екологічної інспекції в Чернігівській
області залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання законної сили
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М