Справа № 826/3525/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2014 року 13:22 № 826/3525/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Гарника К. Ю., при
секретарі судового засідання
Непомнящій А. О. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м.Києві про визнання
наказ №772 о/с від 26.12.2011, поновлення на
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в місті Києві (далі по
тексту - відповідач) в якому просить
суд:
- визнати нечинним та скасувати наказ №
772 о/с від 26 грудня 2011 року про
звільнення ОСОБА_1 з посади
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Святошинського районного управління
міста Києва ГУ МВС України в місті
- визнати нечинним та скасувати наказ №
384 від 15 грудня 2011 року Головного
управління МВС України в місті Києві
про притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності;
- поновити позивача на роботі на посаді
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Святошинського районного управління
Обґрунтовуючи позовні вимоги
позивачем та його представником
зазначено, що спірні накази прийняті із
грубим порушенням правової процедури
звільнення, а тому підлягають
скасуванню, а позивач - поновленню на
Представники відповідачів зазначили,
що оскаржуваний наказ вважають
правомірним з огляду на те, що саме за
вчинення дисциплінарного проступку,
позивача було звільнено.
У судовому засіданні 28 квітня 2014 року у
задоволенні клопотання про залишення
позовної заяви без розгляду
відмовлено, порушений строк поновлено
з огляду на поважність причин пропуску
суду.
Розглянувши адміністративний позов та
додані до нього матеріали, заслухавши
пояснення позивача та представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва зазначає наступне.
Сутність службової дисципліни,
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України (далі - особи
рядового і начальницького складу)
стосовно її дотримання, види заохочень
та дисциплінарних стягнень, порядок і
права начальників щодо їх
застосування, а також порядок
оскарження дисциплінарних стягнень,
порядок проходження служби в органах
внутрішніх справ визначаються Законом
України від 20 грудня 1990 року №
565-XII "Про міліцію"; Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29.07.1991 № 114, Законом України від 22
лютого 2006 року № 3460-IV "Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ" та Інструкцією про
порядок проведення службових
розслідувань в органах внутрішніх
справ України, затвердженої наказом
МВС України від 06 грудня 1991 року № 552.
Відтак, предметом судового розгляду в
даній адміністративній справі, є,
зокрема, визнання незаконними рішень
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в місті Києві
щодо притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення його із займаної посади.
Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України У справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для
суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії
чи допускає бездіяльність.

З матеріалів справи вбачається, що 18
липня 2007 року ОСОБА_1 прийнятий на
службу в органи внутрішніх справ і
працював на посаді оперуповноваженого
відділу боротьби з незаконним обігом
наркотиків Святошинського районного
управління.

Наказом Головного управління МВС
України в місті Києві від 15 грудня 2011
року № 384 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
окремих працівників Святошинського
районного управління» за вчинення
дисциплінарного проступку, який
виразився у ігноруванні вимог відомчих
нормативних актів щодо дотримання
дисципліни та законності, порушенні
вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України що
призвело до скоєння надзвичайної
події, на оперуповноваженого відділу
БНОН Святошинського районного
управління ГУМВС України в місті Києві
старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1
накладено дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ.

Відповідно, наказом Головного
управління МВС України в місті Києві
від 26 грудня 2011 року № 772о/с «щодо
особового складу» позивача звільнено з
органів внутрішніх справ у запас
Збройних Сил України з 27 грудня 2011 року.

Слід зазначити, що підставою для
винесення вищезазначених наказів
стали висновки службового
розслідування, що викладені у Висновку
за фактом надзвичайної події, скоєної
оперуповноваженим відділу БНОН
Святошинського РУ ГУМВС України в
місті Києві старшим лейтенантом
міліції ОСОБА_1, затвердженим 15 грудня
2011 року.

Згідно вищезазначеного висновку,
в ході проведення службового
розслідування встановлено, що 11 жовтня
2011 року у ході проведення досудового
слідства у кримінальній справі № 49-3291
слідчим в особливо важливих справах
Генеральної прокуратури України
Слободяником І.П. затримано у порядку
статті 115 КПК України
оперуповноваженого відділу БНОН
Святошинського РУ ГУМВС України в
місті Києві ОСОБА_1 та пред'явлено
обвинувачення у вчиненні злочинів,
передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. з ст. 364 КК
України.

В постанові Печерського
районного суду міста Києва від 12 жовтня
2011 року вказано, що ОСОБА_1, зловживаючи
наданою йому владою, діючи попередньою
змовою з групою осіб, повторно вчинив
незаконний збут особливо небезпечних
наркотичних речовин.

У висновку службового
розслідування зазначено, що вказана
надзвичайна подія стала можливою
унаслідок свідомого ігнорування
оперуповноваженим відділу БНОН
Святошинського РУ ГУМВС України в
місті Києві старшим лейтенантом
міліції ОСОБА_1 вимог нормативних
документів МВС України та Головного
управління МВС України в місті Києві
щодо дотримання дисципліни і
законності працівниками міліції та
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України.

З наведеного вбачається, що підставою
для висновку про порушення позивачем
вимог статті 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України,
стали обставини, що є предметом
доказування у кримінальному
провадженні стосовно обвинувачених
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Згідно із частиною 6 статті 21 Закону
України "Про міліцію" звільнення
працівника міліції зі служби у зв'язку
з обвинуваченням у вчиненні злочину
допускається тільки після набуття
звинувачувальним вироком законної
сили.

Пунктом 67 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
також передбачено, що особи рядового
або начальницького складу, засуджені
за вчинення злочину або притягнуті до
адміністративної відповідальності за
адміністративне корупційне
правопорушення, підлягають звільненню
із служби в органах внутрішніх справ у
триденний строк з дня отримання
органом внутрішніх справ копії
відповідного судового рішення, яке
набрало законної сили.

Відповідно до статті 62 Конституції
України особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду.

Суд звертає увагу, що на час проведення
службового розслідування відносно
позивача обрано міру запобіжного
заходу у вигляді тримання під вартою та
поміщено до ІТТ СБ України згідно
постанови Печерського районного суду
міста Києва від 12 жовтня 2011 року.

Як зазначено в "п. 8" статті 12
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ звільнення з органів
внутрішніх справ є видом
дисциплінарного стягнення.

Згідно із статтею 14 Дисциплінарного
статуту "звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ як вид стягнення є
крайнім заходом дисциплінарного
впливу".

Разом з цим стаття 7 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх встановлює
обов'язки осіб рядового і
начальницького складу, не має жодних
посилань на «ігнорування вимог
відомчих нормативних актів щодо
дотримання дисципліни та законності»,
як це зазначено в наказі відповідача
про звільнення позивача..

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням
Міністерства внутрішніх справ України
щодо офіційного тлумачення положень
частини третьої статті 80 Конституції
України N 9-рп/99 від 27 жовтня 1999 року
передбачено, що "Кримінальна
відповідальність настає з моменту
набрання законної сили обвинувальним
вироком суду".

На думку суду вищезазначені обставини
повністю проігноровано в спірних
наказах відповідача.

Інструкцією про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України, затвердженої
наказом МВС України № 552 від 06 грудня 1991
року (далі по тексту - Інструкція № 552),
яка була чинна на момент виникнення
спірних правовідносин, зокрема пунктом
15 передбачено, що особа, стосовно якої
проводиться службове розслідування,
має право:

- знайомитися після закінчення
службового розслідування із
затвердженим висновком, а з дозволу
керівника, який призначив службове
розслідування, з матеріалами перевірки
в частині, що його стосуються, якщо це
не суперечить вимогам про збереження
державної і службової таємниці ( п.15.3);

- оскаржувати затверджений
висновок службового розслідування у
порядку, встановленому Дисциплінарним
статутом органів внутрішніх справ
України (п. 15.4).

Як вже зазначалось, на момент
проведення службового розслідування
та складання висновків позивач
перебував під вартою у зв'язку з
обранням міри запобіжного заходу у
вигляді тримання під вартою, тобто був
позбавлений можливості ознайомлення
та оскарження висновків службового
розслідування.

Суд звертає увагу, особа РНС, щодо
якої проводиться службове
розслідування, порушено кримінальну
справ, може бути відсторонена від
виконання службових обов'язків за
займаною посадою зі збереженням
посадового окладу, окладу за
спеціальне звання, надбавок за вислугу
років та безперервну службу, інших
надбавок і виплат.

В даному випадку, замість
відсторонення позивача від виконання
службових обов'язків на час проведення
службового розслідування та вирішення
кримінальної справи по суті, позивача
було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення,
підставою для чого стало вчинення
дисциплінарного проступку, який
виразився у ігноруванні вимог відомчих
нормативних актів щодо дотримання
дисципліни та законності, порушенні
вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України, що
призвело до скоєння надзвичайної події
(порушення кримінальної справи).

Суд звертає увагу, що станом на момент
розгляду справи у суді розслідування в
рамках кримінальної справи, порушеної
15 вересня 2011 року, не завершене, вироку,
який набрав законної сили щодо
обвинуваченого ОСОБА_1 матеріали
справи не містять, що дає підстави
вважати, що твердження відповідачів
про ігнорування вимог відомчих
нормативних актів щодо дотримання
дисципліни та законності, порушенні
вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України що
призвело до скоєння надзвичайної
події, є необґрунтованим та
безпідставним.

При цьому, суд бере до уваги ту
обставину, що відповідно до частини
четвертої статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
лише вирок у кримінальній справі, яка
набрала законної сили, є обов'язковим
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок. Тобто звільнення
позивача на підставі пункту 66
Положення відбулось передчасно.

Статтею 14 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України
визначено, що, з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.

Службове розслідування має бути
завершене протягом одного місяця з дня
його призначення начальником. У разі
необхідності цей термін може бути
продовжено начальником, який призначив
службове розслідування, або старшим
прямим начальником, але не більш як на
один місяць.

Порядок проведення службового
розслідування встановлюється
Міністром внутрішніх справ України.

Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.

Слід звернути увагу, що зазначена норма
встановлює, що небажання порушника
надавати пояснення не перешкоджає
накладенню дисциплінарного стягнення.
Водночас, зазначена норма встановлює і
обов'язок начальника, який проводить
службове розслідування, зажадати такі
пояснення від порушника.

В даному випадку, матеріали справи не
містять доказів отримання від позивача
пояснень з приводу службового
розслідування або відмови позивача від
надання пояснення з приводу службового
розслідування.

Відтак, звільнення позивача з органів
внутрішніх справ є неправомірним та
проведено із порушенням порядку
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ та накладання
дисциплінарних стягнень, а тому
адміністративний позов щодо визнання
протиправними та скасування наказів №
772 о/с від 26 грудня 2011 року та № 384 від 15
грудня 2011 року підлягає задоволенню, а
позивач поновленню на посаді.

Відповідно до статті 43 Конституції
України кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного
здійснення громадянами права на працю,
гарантує рівні можливості у виборі
професії та роду трудової діяльності,
реалізовує програми
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб.

Згідно з частин 1 та 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем по справі не доведено
правомірність винесення оскаржуваних
наказів.

Згідно із частиною першою статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Перевіривши оскаржувані позивачем
накази про звільнення на дотримання
вимог вищезазначених нормативних
актів, суд вважає їх неправомірним, а
адміністративний позов таким, що
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163, 256 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві від 26 грудня 2011 року № 772
о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з
органів внутрішніх справ України.

3. Визнати протиправним та скасувати
наказ Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в місті Києві від 15 грудня 2011 року № 384 в
частині притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді
оперуповноваженого відділу боротьби з
незаконним обігом наркотиків
Святошинського районного управління
міста Києва ГУ МВС України в місті
Києві з 27 грудня 2011 року.

5. Відповідно до статті 256 КАС України
постанову в частині поновлення ОСОБА_1
на посаді оперуповноваженого відділу
боротьби з незаконним обігом
наркотиків Святошинського районного
управління міста Києва ГУ МВС України в
місті Києві допустити до негайного
виконання.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник