Справа № 2а-6861/09/1770
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

25 квітня 2014 року м.
Київ В/800/1816/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Мойсюка М.І., Весельської Т.Ф.,
Пасічник С.С.,

Стародуба О.П., Тракало В.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_6 про
допуск до провадження Верховного Суду
України справи за адміністративним
позовом ОСОБА_6 до управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Рівненській області, Рівненського
міського відділу управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Рівненській області про скасування
наказів, поновлення на посаді, виплату
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу, для перегляду
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 31 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із заявою про допуск до
провадження Верховного Суду України
зазначеної справи з підстав,
передбачених пунктом 1 частини 1 статті
237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Перевіривши матеріали заяви колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає, що така не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно вимог статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, заява про перегляд судових
рішень в адміністративних справах може
бути подана з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Оскаржуваною ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 31
січня 2014 року залишено без змін
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 жовтня 2010
року, якою рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове,
яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог,
суди апеляційної та касаційної
інстанцій виходили з того, що
звільнення позивача зі служби в
органах внутрішніх справ, згідно з
пунктом 66 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 липня 1991 року №
114 (далі Положення), є законним, оскільки
на позивача неодноразово накладались
дисциплінарні стягнення, два з яких на
час звільнення з органів внутрішніх
справ не були зняті, а висновками
службового розслідування підтверджено
факт вчинення дій, які не сумісні з
подальшим проходженням служби.

В заяві про допуск заявник посилається
на інше рішення суду касаційної
інстанції, зокрема, ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 29
вересня 2011 року (касаційне провадження
№ К-7534/09), якою касаційний суд залишив в
силі рішення судів попередніх
інстанцій та підтвердив незаконність
звільнення позивача зі служби в
органах внутрішніх справ згідно з
пунктом 66 Положення з огляду на те, що
докази вчинення позивачем дій, які
дискредитують звання офіцера міліції
відсутні, а правомірність свого
рішення про звільнення позивача
відповідачем не доведено.

Отже, надана на підтвердження доводів
заяви ухвала Вищого адміністративного
суду України від 29 вересня 2011 року, не
дає підстав вважати, що касаційним
судом неоднаково застосовані одні і ті
ж самі норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Крім того, заявником, на підтвердження
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, надані копії
ухвал Вищого адміністративного суду
України від 20 грудня 2011 року (касаційне
провадження № К-22513/10) та від 14 лютого 2014
року (касаційне провадження № К-22263/10),
однак зі змісту вказаних судових
рішень вбачається, що в обох випадках
судом застосовані інші норми
матеріального права, ніж ті, якими
керувався суд ухвалюючи рішення, про
перегляд якого заявлено клопотання,
оскільки, залишаючи без змін рішення
судів першої і апеляційної інстанцій,
якими позовні вимоги були задоволенні,
касаційний суд погодився з висновками
судів стосовно того, що при звільненні
з органів внутрішніх справ на підставі
підпункту «є» пункту 64 Положення було
порушено порядок та процедуру
звільнення, а також, при визначенні
виду дисциплінарного стягнення, не
враховано тяжкості проступку та
обставин, за яких його скоєно.

Таким чином, ухвали Вищого
адміністративного суду України від 20
грудня 2011 року та від 14 лютого 2014 року
не можуть свідчити про наявність
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України і
перегляду зазначеного судового
рішення з мотивів, визначених пунктом 1
частини 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи те, що оскаржується рішення
суду касаційної інстанції, з якого не
вбачається неоднакового застосування
норм матеріального права, що призвело
до ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, і
виходячи з вимог статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України
для перегляду зазначеного судового
рішення.

Керуючись статтями 237, 240 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Відмовити ОСОБА_6 у допуску до
провадження Верховного Суду України
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_6 до управління Міністерства
внутрішніх справ України в Рівненській
області, Рівненського міського відділу
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Рівненській області
про скасування наказів, поновлення на
посаді, виплату середньої заробітної
плати за час вимушеного прогулу, для
перегляду ухвали судді Вищого
адміністративного суду України від 31
січня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
М.І. Мойсюк

Т.Ф. Весельська

С.С. Пасічник

О.П. Стародуб

В.В. Тракало