Справа № 812/199/14
Суддя: Гайдар А.В.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шембелян В.С.
Суддя-доповідач - Гайдар А.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
справа №812/199/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючий суддя:
Гайдар А.В.,

судді:
Ханова Р.Ф., Яковенко М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Луганській області на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року по адміністративній справі №
812/199/14 за позовом Державної фінансової
інспекції в Луганській області до
Білокуракинської селищної ради, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору: Білокуракинська
районна державна адміністрація
Луганської області про зобов'язання
виконати вимогу від 17.06.2013 року № 710-14/831
на загальну суму 55980,28 грн. , -

В С Т А Н О
В И В :

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року по адміністративній справі №
812/199/14 адміністративний позов
Державної фінансової інспекції в
Луганській області до
Білокуракинської селищної ради про
зобов'язання виконати вимогу від 17.06.2013
року №710-14/831 на загальну суму 55980,28 грн.
- задоволено частково. Зобов'язано
Білокуракинську селищну раду виконати
п.3 вимоги від 17.06.2013 року №710-14/831 в
частині вжиття передбачених чинним
законодавством заходів із внесення
змін до договорів оренди землі щодо
підвищення орендної плати за землю та
щодо стягнення коштів з недоотриманої
орендної плати за землю в загальній
сумі 16963,95 грн. Зобов'язано
Білокуракинську селищну раду виконати
п.4 вимоги від 17.06.2013 року №710-14/831 в
частині вжиття передбачених чинним
законодавством заходів щодо стягнення
коштів з недоотриманої орендної плати
за землю в загальній сумі 8328,20 грн. У
задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено. (арк.справи 18-22)

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач - Державна
фінансова інспекція в Луганській
області звернувся з апеляційною
скаргою, пославшись на незаконність та
необґрунтованість постанови суду
першої інстанції, прийняту с
порушенням норм матеріального права,
просив постанову суду першої інстанції
скасувати і прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
повністю. (арк.справи 30-34).

У відповідності до пункту 2 частини 1
статті 197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

За правилами частини 1 статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний перегляд
постанови суду першої інстанції
здійснюється в межах апеляційної
скарги.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що як зазначено
в акті №710-21/009 від 05.06.2013 року
проведеної підрозділом позивача
ревізії фінансово-господарської
діяльності Білокуракинської селищної
ради за період з 01.07.2011 по 31.03.2013, це
плановий захід, який проведено на
підставі направлення від 29.03.2013 №27
протягом 30 робочих днів з 29.03.2013 року по
05.06.2013 року з зупиненням з 29.04.2013 року до
24.05.2013 року на проведення зустрічних
звірок. (т.1 арк.справи 9).

На підставі даного акту підрозділом
позивача прийнято Вимогу від 17.06.2013
року №710-14/831 про усунення порушень з
терміном виконання до 17.07.2013 року (т.1
арк.справи 62-64).

Відповідно до частини першої статті 2
Закону України "Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні" головними
завданнями органу державного
фінансового контролю є: здійснення
державного фінансового контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, необоротних та
інших активів, правильністю визначення
потреби в бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи.

За правилами частини першої статті 4
цього Закону інспектування
здійснюється органом державного
фінансового контролю у формі ревізії
та полягає у документальній і
фактичній перевірці певного комплексу
або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Відповідно до частини першої пункту 7
статті 10 Закону України "Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні" органу
державного фінансового контролю
надається право пред'являти керівникам
та іншим особам підприємств, установ та
організацій, що контролюються,
обов'язкові до виконання вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» законні вимоги службових осіб
органу державного фінансового
контролю є обов'язковими для виконання
службовими особами об'єктів, що
контролюються.

Відповідно до пункту 46 Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами, який
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550 (далі - Порядок інспектування), якщо
вжитими в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, контролюючим органом у строк
не пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

В позовній заяві зазначено, що Вимога
позивача від 17.06.2013 року №710-14/831 не
оскаржувалася відповідачем і на
сьогоднішній день частково виконана
ним.

Як вбачається з пункту 4 Вимоги від
17.06.2013 року №710-14/831 в ході ревізії
встановлено, що в період з 01.07.2011 по
31.03.2013 деякі земельні ділянки, які за
даними земельного кадастру
враховуються за відповідачем,
використовуються без оплати у зв'язку з
закінченням терміну договору на оренду
земельної ділянки, у зв'язку з чим
місцевим бюджетом недоотримано
орендної плати за землю в сумі 15896,08 грн.
Тому ревізор вимагає від сільської
ради стягнути зазначену суму коштів з
винних осіб.

В позовній заяві зазначено, що
відповідач частково виконав
зазначений пункт вимоги, тому позивач
просить суд зобов'язати відповідача
частково виконати п.4 Вимоги - в частині
стягнення коштів за недоотриману
орендну плату у загальній сумі 8328,20 грн.
та перерахування на відповідний
рахунок.

Відповідно до заяви відповідача про
часткове визнання позовних вимог від
13.03.2014 №424 (т.1 арк.справи 251) позовні
вимоги щодо зобов'язання стягнення
коштів в сумі 8328,20 грн. (п.4 Вимоги) вони
визнають та в заяві від 19.03.2014 № 456 (т.2
арк.справи 3) повідомляють суд про
надіслання до Господарського суду
Луганської області позовних заяв щодо
стягнення коштів за недоотриману
орендну плату: з ОСОБА_2- в сумі 1372,73 грн.,
з ТОВ «Луганськвода» - в сумі 6955,47 грн.,
що підтверджують копіями відповідних
позовних заяв на загальну суму 8328,20 грн.

В ході ревізії встановлено, що в
порушення п.22 договору оренди
земельної ділянки від 07.02.2008 року
№209551/10, укладеного сільською
радою та ОСОБА_2, орендар не повідомив
орендодавця про намір пролонгації
договору, який діяв до 04.09.2012 року. (т.1
арк.справи 44-45) Відповідач підтвердив
факт продовження користування
орендарем зазначеною земельною
ділянкою актом її обстеження від 01.06.2013
року, на що посилається в позові до
орендаря (т.2 арк.справи 4). Ревізією
нараховано суму збитків, що завдано
місцевому бюджету за період з вересня
2012 року по березень 2013 року в загальній
сумі 1372,73 грн., що підтверджено
матеріалами справи.

Крім того, в ході ревізії встановлено,
що рішенням сесії Білокуракінської
селищної ради №40/12 від 14.12.2012 року
затверджено технічну документацію із
землеустрою щодо надання в оренду
земельної ділянки ТОВ «Луганськвода»,
встановлено орендну плату на землю в
розмірі 3% нормативної грошової оцінки
земельних ділянок в рік; зобов'язано
ТОВ «Луганськвода» виконувати
обов'язки землекористувача та у
місячний термін укласти договір оренди
землі. Однак, станом на 31.03.2013 року такий
договір не було укладено, чим заподіяно
збитків місцевому бюджету за період з
01.01.2013 по 31.03.2013 в загальній сумі 6955,47
грн.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу
України, право оренди земельної
ділянки - це засноване на договорі
строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для проведення
підприємницької та інших видів
діяльності. Орендна плата за землю - це
платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Відповідно до п. 2
ст. 21 Закону України "Про оренду землі"
розмір, форма і строки внесення
орендної плати за ділянки державної та
комунальної власності встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України.

Згідно з п. 14.1.147 Податкового Кодексу
України, плата за землю - це
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Відповідно до ст. 269 Податкового
кодексу України платниками податку
(плата за землю) є власники земельних
ділянок, земельних часток (паїв),
землекористувачі.

Тобто у випадку оренди земель
державної та комунальної власності,
орендна плата є платою за землю -
загальнодержавним податком - та
регулюється Податковим Кодексом
України (Розділом ХІІІ).

Податковий період, порядок обчислення
податку на землю, орендної плати, строк
сплати та порядок зарахування до
бюджетів застосовується відповідно до
вимог статей 285-287 цього розділу (ст. 288
ПК України). Відповідно до п. 288.5 ст.288
Податкового кодексу України річна
орендна плата за земельні ділянки
сільськогосподарського призначення,
які перебувають у державній або
комунальній власності, не може бути
меншою за розмір земельного податку, що
встановлюється Законом про плату за
землю.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про
оренду землі", орендна плата за
земельні ділянки державної і
комунальної власності, які передані в
оренду для сільськогосподарського
використання, переглядається один раз
на три роки в порядку, встановленому
законом або договором оренди.

Згідно п.285.1 ст.285 ПК України базовим
податковим (звітним) періодом для плати
за землю є календарний рік.

Щодо земель державної та комунальної
власності, то оскільки орендна плата не
може бути меншою від розміру
земельного податку, а розмір
земельного податку вираховується з
нормативної грошової оцінки землі,
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки щороку станом на 1 січня
уточнюється на коефіцієнт індексації,
порядок проведення якої
затверджується Кабінетом Міністрів
України (286.1.статті 286 ПК України).

Платники плати за землю (крім фізичних
осіб) самостійно обчислюють суму
податку щороку станом на 1 січня і не
пізніше 20 лютого поточного року
подають відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою у порядку,
передбаченому статтею 46 цього Кодексу,
з розбивкою річної суми рівними
частками за місяцями. Подання такої
декларації звільняє від обов'язку
подання щомісячних декларацій. При
поданні першої декларації (фактичного
початку діяльності як платника плати
за землю) разом з нею подається довідка
(витяг) про розмір нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, а надалі така
довідка подається у разі затвердження
нової нормативної грошової оцінки
землі. (п.286.2 ст.286 Податкового кодексу
України)

Відповідно до п.п. 287.1, 287.3, 287.4 ст.287 ПК
України власники землі та
землекористувачі сплачують плату за
землю з дня виникнення права власності
або права користування земельною
ділянкою, податкове зобов'язання щодо
плати за землю, визначене у податковій
декларації на поточний рік,
сплачується рівними частками
власниками та землекористувачами
земельних ділянок за
місцезнаходженням земельної ділянки
за податковий період, який дорівнює
календарному місяцю, щомісяця протягом
30 календарних днів, що настають за
останнім календарним днем податкового
(звітного) місяця. Податкове
зобов'язання з плати за землю,
визначене у новій звітній податковій
декларації, у тому числі за
нововідведені земельні ділянки,
сплачується власниками та
землекористувачами земельних ділянок
за місцезнаходженням земельної
ділянки за податковий період, який
дорівнює календарному місяцю, щомісяця
протягом 30 календарних днів, що
настають за останнім календарним днем
податкового (звітного) місяця.

Оскільки безоплатне користування
земельною ділянкою суперечить вимогам
Податкового кодексу України, а також
завдає збитків місцевому бюджету у
вигляді недоотриманого земельного
податку чи орендної плати за землю, суд
вважає правомірною Вимогу в частині
стягнення коштів за недоотриману
орендну плату у загальній сумі 8328,20 грн.
та перерахування на відповідний
рахунок, тому позовні вимоги в цій
частині мають бути задоволені.

Відповідно до пункту 3 Вимоги
зазначається, що в ході ревізії
встановлено, що розмір орендної плати
за укладеними договорами оренди
земельних ділянок в межах та за межами
с.м.т. Білокуракине за період, що
перевірявся, не приведено у
відповідність до встановленого
розміру, визначеного розпорядженнями
голови Білокуракінської РДА від 01.04.2011
року №119 та від 17.04.2012 року №144, в
результаті чого загальним фондом
Білокуракінської селищної ради
недоотримано доходів на суму 48351,62 грн.
Крім того, в ході ревізії встановлено
невиконання рішення сесії
Білокуракінської селищної ради №28/48
від 17.04.2012, в результаті чого місцевим
бюджетом недоотримано орендної плати
за землю на загальну суму 11055,87 грн. У
зв'язку з чим ревізор вимагає від
сільської ради внести зміни до
договорів в частині підвищення розміру
орендної ставки та стягнути кошти в
загальній сумі 59407,49 грн. в доход
місцевого бюджету. В разі відмови
контрагентами внести такі зміни:
розірвати договори оренди в
установленому порядку. В іншому
випадку стягнути з осіб, винних у
заниженні орендної ставки, заподіяну
шкоду у порядку та розмірі,
встановленому ст.-ст. 130-136 КЗпП України
(т. 1 арк.справи 63).

В позовній заяві зазначено, що
відповідач частково виконав
зазначений пункт вимоги, тому позивач
просить суд зобов'язати відповідача
частково виконати п.3 Вимоги - в частині
стягнення коштів за недоотриману
орендну плату у загальній сумі 47652,08
грн.

Відповідно до заяви відповідача про
часткове визнання позовних вимог від
13.03.2014 №424 (т.1 арк.справи 251) позовні
вимоги щодо зобов'язання стягнення
коштів в сумі 47652,08 грн. (п.3 Вимоги) вони
не визнають на суму 30688,13 грн., оскільки
дана сума недоотриманої орендної плати
нарахована ревізорами за землі, що
знаходяться за межами с.м.т.
Білокуракине, в розпорядженні
Білокуракінської районної державної
адміністрації, оскільки перебувають у
державній власності. Відповідач не має
жодних повноважень щодо розпорядження
зазначеними земельними ділянками, а,
отже, і повноважень щодо внесення змін
в договори оренди та стягнення
недоплачених сум. В іншій частині
позовні вимоги щодо виконання п.3
Вимоги на суму 16963,95 грн. відповідач
визнає. І в заяві від 19.03.2014 № 456 (т.2
арк.справи 3) повідомляють суд про
надіслання до Господарського суду
Луганської області позовних заяв щодо
стягнення коштів за недоотриману
орендну плату: з ВАТ
«Луганськнафтопродукт» в сумі
11055,87грн., з громадянина ОСОБА_3 - в сумі
4716,25грн., з ДП «Білокуракінське ЛМГ» в
сумі 1191,83 грн., що підтверджує копіями
відповідних позовних заяв.

В ході ревізії встановлено факт
невиконання рішення сесії
Білокуракінської селищної ради №28/48
від 17.04.2012 «Про внесення змін до
договору оренди земельної ділянки
№209551/79 від 12.06.2007 року з ВАТ
«Луганськнафтопродукт», що укладений
відповідачем, а саме не внесені зміни
до вказаного договору про збільшення
розміру орендної плати до 10% від
номінальної грошової оцінки земельної
ділянки за рік, в результаті чого
місцевим бюджетом недоотримано
орендної плати за землю в період з
17.05.2012 по 31.03.2013 на загальну суму 11055,87
грн.(т.1арк.справи 43).

Також виявлені випадки неприведення у
відповідність до встановленого
розпорядженнями голови
Білокуракінської РДА від 01.04.2011 року
№119 та від 17.04.2012 року №144 розміру
орендної плати за землю договорів, що
укладені відповідачем 31.10.2011 року з
ОСОБА_3, а також від 01.12.2009 року з ДП
«Білокуракинське Лісомисливське
господарство», в результаті чого
загальним фондом Білокуракінської
селищної ради недоотримано доходів за
період з 01.07.2011 по 31.03.2013 на суму 4716,25 грн.
(за договорами з ОСОБА_3) та на суму 1191,83
грн. (за договором з ДП
«Білокуракінське ЛМГ»).

Як встановлено судами як першої, так і
апеляційної інстанцій, на підставі
матеріалів ревізії, що всі зазначені
вище земельні ділянки, що перебувають в
користуванні ОСОБА_2, ТОВ
«Луганськвода», ВАТ
«Луганськнафтопродукт», ОСОБА_3, ДП
«Білокуракинське ЛМГ» розташовані в
межах с.м.т. Білокуракине є комунальною
власністю і знаходяться в
розпорядженні Білокуракинської
сільської ради, що відповідає вимогам
п. «а» ч.1 ст.12 Земельного кодексу
України.

Розпорядником інших земельних ділянок,
про які йде мова в акті ревізії, є
Білокуракинська районна державна
адміністрація, оскільки вони
знаходяться поза межами с.м.т.
Білокуракине і перебувають у державній
власності відповідно до вимог п. а) ч.1
ст.17 Земельного кодексу України.

Колегія суддів погоджує висновок суду
першої інстанції, що позовні вимоги
щодо зобов'язання відповідача виконати
п.3 Вимоги на суму 30688,13 грн. не
підлягають задоволенню, оскільки дана
сума недоотриманої орендної плати
нарахована ревізорами за землі, що
знаходяться за межами с.м.т.
Білокуракине, в розпорядженні
Білокуракінської районної державної
адміністрації, та перебувають у
державній власності. Даний факт
підтверджується договорами оренди
землі з Білокуракінською РДА, які є
додатком до акту ревізії, і на які
посилаються ревізори в самому акті.
Відповідач не має жодних повноважень
щодо розпорядження зазначеними
земельними ділянками, а, отже, і
повноважень щодо внесення змін в
договори оренди та стягнення
недоплачених сум орендної плати за ці
земельні ділянки. З огляду на
вищевикладене суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
цієї частини заявлених позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку стосовно того, що факт подання
до Господарського суду Луганської
області відповідачем позовних заяв
щодо стягнення сум недоотриманої
орендної плати за землю з користувачів
земельних ділянок не є належним
доказом виконання Вимоги Державної
фінансової інспекції.

Фактично Вимога не виконана на
сьогоднішній день, оскільки завдані
місцевому бюджету збитки не
відшкодовані. Стягнення суми цих
збитків з орендарів не єдиним способом
їх відшкодування, про що свідчить сама
Вимога.

Тому є всі підстави для зобов'язання
відповідача виконати Вимогу в
будь-який передбачений нею спосіб
відшкодування завданих збитків, однак,
лише стосовно земельних ділянок,
розпорядником яких є відповідач.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджує висновок суду першої
інстанції стовно задоволення позовних
вимог в частині зобов'язання
відповідача виконати п.3 вимоги від
17.06.2013 року №710-14/831 в частині вжиття
передбачених чинним законодавством
заходів із внесення змін до договорів
оренди землі щодо підвищення орендної
плати за землю та щодо стягнення
коштів з недоотриманої орендної плати
за землю в загальній сумі 16963,95 грн.;
зобов'язання відповідача виконати п.4
вимоги від 17.06.2013 року №710-14/831 в частині
вжиття передбачених чинним
законодавством заходів щодо стягнення
коштів з недоотриманої орендної плати
за землю в загальній сумі 8328,20 грн.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Таким чином, судова колегія вважає, що
рішення суду першої інстанції є
обґрунтованим, прийняте на підставі
з'ясованих та встановлених обставинах
справи, які підтверджуються доказами,
та ухвалив постанову з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення без
змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність прийнятого
судом першої інстанції рішення.

Керуючись статтями 2, 11, 159, 160, 167, 184, 195, 197,
198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Луганській
області на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 20
березня 2014 року по адміністративній
справі № 812/199/14 - залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 20 березня
2014 року по адміністративній справі №
812/199/14 - залишити без змін.

Направити особам, які беруть участь у
справі протягом трьох днів з моменту
підписання копії даної ухвали.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя

А.В.Гайдар

Судді

Р.Ф.Ханова

М.М.Яковенко