Справа № 2а-12473/11/1416
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-12473/11/1416

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Рум'янцева Н.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційну
скаргу Департаменту праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради на
постанову Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 29 листопада 2011 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради про визнання
протиправними дії суб'єкта владних
повноважень та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

31.08.2011 року позивач звернувся до суду з
позовом до Департаменту праці та
соціального захисту населення
Миколаївської міської ради про
визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що він є постраждалим від
аварії на Чорнобильській АЕС 2
категорії. Відповідно до ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
має право на отримання щорічної
грошової допомоги на оздоровлення в
розмірі 3 мінімальних заробітних плат
та просить зобов'язати відповідача
провести перерахунок та виплату
щорічної допомоги за 2011 р. у
відповідності до Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі
2805 грн.

Постановою Ленінського районного суду
м.Миколаєва від 29 листопада 2011 року
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано неправомірними Департаменту
праці та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради за 2011 р. у
відмові в перерахунку та виплаті
компенсації на оздоровлення, як
учаснику ліквідації на Чорнобильській
АЕС 2 категорії. Зобов'язано
Департаменту праці та соціального
захисту населення Миколаївської
міської ради провести перерахунок та
виплату позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 рік в порядку ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі 3 мінімальних
заробітних плат. В іншій частині
відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, відповідачем
в апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції при вирішенні справи
порушено норми матеріального та
процесуального права. На думку
апелянта, судом не прийнято до уваги
положення ст. ст. 62 та 63 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та ч. 2 ст. 4
і ст. 51 Бюджетного кодексу України, а
також зміст постанови Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року № 836 щодо розміру
виплати одноразової грошової допомоги
на оздоровлення. На підставі
викладеного в апеляційній скарзі
ставиться питання про скасування
оскарженого судового рішення з
винесенням нової постанови про відмову
у задоволенні вимог позивача.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
постраждалим від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії, що
підтверджується відповідним
посвідченням.

20.06.2011 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про перерахунок
допомоги на оздоровлення за 2011 р. у сумі
2805 грн. на підставі ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Листом від 25.06.2011 року за № Д-і-987
відповідачем було відмовлено в такому
перерахунку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що положення ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
є пріоритетними перед постановами
Кабінету Міністрів України.

Висновок суду першої інстанції про
задоволення вимог позивача про
перерахунок та виплату вказаної
допомоги за 2011 рік є правильним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI «Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» внесено
зміни до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
відповідно до яких щорічна допомога на
оздоровлення виплачується
постраждалим від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10 рп/2008 від 22 травня 2008 року положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Із врахуванням викладеного позивач, як
постраждалий від наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії, з
травня 2008 року має право на отримання
щорічної допомоги на оздоровлення в
розмірі 3 мінімальних заробітних плат,
передбаченому ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
до 28 грудня 2007 року).

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Як встановлено матеріалами справи,
відповідачем виплачено позивачу
щорічну допомогу на оздоровлення як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії за 2011
рік після винесення Конституційним
Судом України рішення № 10-рп/2008 від 22
травня 2008 року про визнання такими, що
не відповідають Конституції України (є
неконституційними), змін, внесених
підпунктом 11 пункту 28 розділу II Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Виходячи з вищенаведеного відповідач
при виплаті позивачу щорічної допомоги
на оздоровлення у 2011 році в розмірі,
встановленому постановою Кабінету
Міністрів України від 26 липня 1996 року №
836 «Про компенсаційні виплати особам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (із
змінами, внесеними постановою Кабінету
Міністрів України від 12 липня 2005 року №
562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»), діяв неправомірно та з
порушенням норм чинного на момент
виплати допомоги на оздоровлення
законодавства.

З огляду на викладене апеляційний суд
не приймає до уваги доводи апелянта,
оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, зазначених у
рішенні суду першої інстанції.

На підставі викладеного колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог апелянта.

Оскільки судом першої інстанції повно
встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, суд апеляційної інстанції,
відповідно до ст. 200 КАС України,
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову місцевого
суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,197,198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці
та соціального захисту населення
Миколаївської міської ради - залишити
без задоволення, а постанову
Ленінського районного суду м.Миколаєва
від 29 листопада 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко