Справа № 17/9
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/1298/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Лосєва А.М.

Нечитайла О.М.

за участю секретаря Ковтун О.С.

представника відповідача Гаджиєва Р.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сервісно-технічний центр «Охоронні
системи»

на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
07.10.2010

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.12.2010

у справі № 17/9 (2-а-11648/08)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервісно-технічний
центр «Охоронні системи»

до Державної податкової інспекції у
Оболонському районі м.Києва

про скасування та визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
07.10.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.12.2010, у
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

ТОВ «Сервісно-технічний центр
«Охоронні системи» подало касаційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказані судові рішення, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено такі обставини.

ДПІ у Оболонському районі м.Києва
проведена виїзна планова перевірка
позивача за період з 01.10.2004 по 30.09.2007, за
результатами якої складено акт від
24.03.2008 № 148-23-4-31351256, на підставі якого
прийнято оспорювані позивачем
податкові повідомлення-рішення.

Підставою для визначення
позивачеві за податковим
повідомленням-рішенням від 31.03.2008 №
/0 податкового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб в сумі
1444,95 грн., в т.ч. 481,65 грн. основного
платежу та 963,30 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, слугували
висновки перевірки про порушення
вимог п.п. 9.12.1, п. 9.12.2 п. 9.12 ст. 9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб.

Підставою для визначення
позивачеві за податковим
повідомленням-рішенням від 04.04.2008 №
/0 податкового зобов'язання з
податку на прибуток в сумі 19274572,00 грн., в
т.ч. 9637286 грн. основного платежу та 9637286
грн. штрафних (фінансових) санкцій, та
за податковим повідомленням-рішенням
від 04.04.2008 № /0/0 податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 11564744 грн., в т.ч. 7709829 грн.
основного платежу та 3854915 грн. штрафних
(фінансових) санкцій, слугували
висновки перевірки про порушення вимог
п. 5.1, п.п. 5.3.9 п. 5.3, п.п. 5.4.2 п. 5.4 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та п.п. 7.2.4 п. 7.2, п.п. 7.4.1, п.п.
7.4.4, п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»,
відповідно.

Порушення цих норм законів за
висновками перевірки полягали у
неправомірному віднесенні до складу
валових витрат та податкового кредиту
витрат та податку на додану вартість,
відповідно, за операціями з придбання
інжинірингових робіт, рекламних
послуг, послуг лекторів, послуг з
випробування обладнання, проектних
робіт, послуг з дослідження ринку,
розробки документації, матеріалів ОПС,
охорони у підприємств: ТОВ Компанія
«Ален», ТОВ «Вілан-Трейд», ТОВ «Вінер
Груп», ТОВ «Інвест Трейд», ТОВ
«Проектмонтаж Плюс», ТОВ «Теодоліт»,
ТОВ «ТК «Паритет», ТОВ «Торіс-7», ТОВ
«Солті Трейд», ТОВ «Буд-стиль проект»,
ТОВ «Компанія «Альтіма», ТОВ «Реал
Груп», ТОВ «Сокіл СБ», ТОВ «Інтекс
рейд», ТОВ «Сфера Промо Груп», ТОВ
«Аксайт», ТОВ «Будекспо Комплекс».

Податковим органом поставлено
під сумнів реальність господарських
операцій з вказаними контрагентами з
тих підстав, що позивач не надав до
перевірки первинних документів,
довіреностей на отримання матеріалів з
підписами посадових осіб, відомості
про транспортування та зберігання
товарів. Посадові особи контрагентів
позивача (ТОВ «Сокіл СБ», ТОВ «Інтекс
Трейд», ТОВ «Сфера Промо Груп», ТОВ
«Аксайт», ТОВ «Будекспо Комплекс») на
запит податкового органу не з'явилися
на запрошення податкового органу та
первинних документів не надали. Згідно
з поясненнями, відібраними відділами
податкової міліції, директора цих
підприємств не мають стосунку до
створення та діяльності підприємств,
складання первинних документів. Згідно
із заочним рішенням Голосіївського
районного суду м.Києва у справі про
припинення юридичної особи - ТОВ
«Торіс-7» керівник підприємства
«Торіс-7» також не має стосунку до
господарської діяльності та
підписання договорів і первинних
документів.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції, з яким погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що господарські операцій не мали
реального характеру, оскільки
податкові накладні, видані ТОВ
«Аксайт», ТОВ «Будекспо-комплекс», ТОВ
«Інтекс-Трейд», ТОВ «Сфера Промо Груп»,
ТОВ «Сокіл СБ», ТОВ «Торіс-7», підписані
невстановленими особами. При цьому
суди не взяли до уваги надані позивачем
в судовому засіданні накладні, витяг з
журналу реєстрації довіреностей,
товарно-транспортні накладні та
податкові накладні, вказавши, що такі
документи не були об'єктом дослідження
перевірки.

Суд касаційної інстанції не може
визнати обґрунтованими судові рішення
попередніх інстанцій, оскільки останні
ухвалені без повного та всебічного
з'ясування обставин, якими сторони
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення. Для підтвердження
правомірності формування платником
податків валових витрат та податкового
кредиту, окрім встановлення дотримання
таким платником вимог законів,
необхідно встановити реальність
здійснених господарських операцій з
придбання робіт і товару, тобто такі
операції мають бути не тільки
документально оформленими, а й повинні
об'єктивно призвести до зміни складу
активів платника податків. В основі
будь-якої реальної господарської
операції має лежати економічна мета,
тобто бажання платника податків
приростити активи за допомогою
досягнення господарського ефекту.

Водночас, нереальність
господарських операцій з придбання
платником податку робіт і товарів має
підтверджуватися належними,
допустимими та достатніми доказами і
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд касаційної інстанції зазначає, що
всі документи в їх сукупності, складені
під час здійснення господарської
операції, а якщо це неможливо -
безпосередньо після її закінчення, які
за змістом відповідають вимогам закону
та які відображають реальні
господарські операції, належать до
первинних документів бухгалтерського
обліку, що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності.

З метою дослідження фактичного
придбання робіт, послуг судам
необхідно було аналізувати умови їх
поставки, досліджувати первинні
бухгалтерські документи, складені під
час здійснення господарських операцій,
підстави, порядок, зміст, обсяги
придбаних послуг відповідно до умов
договорів, мету придбання таких послуг,
та яким чином здійснювалося їх
виконання.

При цьому необхідно оцінити усі
обставини, на які посилається позивач
та відповідач в обґрунтування своїх
позицій, встановити, якими доказами
вони підтверджуються.

Суди попередніх інстанцій не
врахували, що позивач, не погоджуючись
з доводами податкового органу про
безтоварний характер господарських
операцій, мав право спростовувати такі
доводи, надаючи суду докази, зокрема
первинні документи бухгалтерського
обліку, що підтверджують показники,
відображені платником податків в
податковій звітності. Це випливає зі
змісту ч.1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якою кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її заперечення. Усі надані
сторонами докази підлягають оцінці за
правилами ст. 86 вказаного Кодексу.

Суди обмежилися доводами податкового
органу, викладеними в акті, зокрема
щодо порушення вимог законодавства при
створенні підприємств-контрагентів
ТОВ «Сокіл СБ», ТОВ «Інтекс Трейд», ТОВ
«Сфера Промо Груп», ТОВ «Аксайт», ТОВ
«Будекспо Комплекс», ТОВ «Торіс-7», тоді
як такі порушення, за умови вчинення
реальних господарських операцій, не
можуть позбавляти покупця права на
валові витрати та податковий кредит.

Платник податку (покупець), який
дотримався вимог закону щодо
формування валових витрат та
податкового кредиту, не має обов'язку
та повноважень здійснювати контроль за
дотриманням постачальником товару,
відомості щодо якого містяться у
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України та
який перебуває на обліку в податковому
органу, в т.ч. як платник податку на
додану вартість, вимог законодавства
щодо створення підприємства,
здійснення господарської діяльності,
виконання податкових зобов'язань тощо
і в подальшому зазнавати негативних
наслідків у вигляді позбавлення права
на валові витрати чи податковий кредит.

У разі коли постачальник чи його
контрагенти допустили порушення вимог
законодавства при веденні
фінансово-господарської діяльності, то
це тягне відповідальність та негативні
наслідки щодо них, адже законами іншого
не передбачено.

Суди належним чином не дослідили
всі господарські операції, за якими
сформовано оспорювані податковим
органом валові витрати та податковий
кредит, не дослідили наданих позивачем
первинних документів, обмежившись лише
мотивацією щодо господарських
операцій з шістьма контрагентами
позивача, тоді як податковий орган
дійшов висновку про необхідність
зменшення валових витрат та
податкового кредиту за операціями
позивача з сімнадцятьма контрагентами.

Порушення судами попередніх
інстанцій норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення спору,
згідно з ч. 2 ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування судового
рішення і направлення справи на новий
розгляд.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати викладене, всебічно і повно
перевірити доводи, на яких ґрунтуються
вимоги та заперечення сторін, належним
чином їх оцінити, вирішити, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин.

Суди також повинні врахувати, що за
умови реального здійснення
господарської операції, яка призвела
до об'єктивної зміни складу активів
платника податків - покупця, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності, правильного
обчислення валових витрат та
податкового кредиту, наявності
первинних документів, в тому числі
податкових накладних, виданих особою,
зареєстрованою платником податку на
додану вартість, будь-які порушення
постачальниками товару податкового
законодавства чи правил ведення
господарської діяльності не можуть
бути самостійною підставою для
позбавлення покупця права на валові
витрати та податковий кредит. Чинним
законодавством України на сторону
господарських операцій - покупця
товару (робіт, послуг), який є платником
податків, не покладено обов'язку в
подальшому за можливі будь-які
неправомірні дії постачальників
товару зазнавати певних негативних
наслідків у вигляді позбавлення права
на формування валових витрат та
податкового кредиту.

Лише достовірне встановлення в ході
судового розгляду факту узгодженості
дій платника податків з
недобросовісними постачальниками з
метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
товару від виконання податкових
зобов'язань може слугувати підставою
для відмови в праві на валові витрати
та праві на податковий кредит. При
цьому такі висновки не можуть
ґрунтуватися на припущеннях, а можуть
ґрунтуватися лише на доказах, що
відповідають критеріям, визначеним у
статті 70 Кодексу, тобто бути належними,
допустимими і достовірними.

Суди мають з'ясували, чи була порушена
кримінальна справа щодо посадових осіб
рядку контрагентів позивача та її
результат (винесено вирок чи закрито
кримінальне провадження, підстави для
закриття (реабілітуючі чи
нереабілітуючі), чи встановлені такими
рішеннями обставини щодо здійснення
господарських операцій з позивачем, за
якими останнім сформовано спірні
валові витрати та податковий кредит.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сервісно-технічний центр «Охоронні
системи» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07.10.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.12.2010
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до Окружного
адміністративного суду м.Києва.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Н.Г. Пилипчук

Судді
А.М. Лосєв

О.М. Нечитайло