Справа № 825/4229/13-а
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/4229/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Д'яков
Суддя-доповідач: Грищенко Т.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд в складі:
головуючого - судді Грищенко Т.М.,
суддів - Лічевецького І.О., Мацедонської
В.Е., при секретарі - Киш С.А., у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві розглянув апеляційну скаргу
ОСОБА_8 на постанову Чернігівського
окружного адміністративного суду від 27
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_8 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ у Чернігівській області,
начальника Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області про визнання
протиправним порядку службового
розслідування, визнання протиправним
та скасування наказів, поновлення на
службі та на посаді,

В С Т А Н О В И В:

2 липня 2009 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом про
визнання протиправним порядку
проведення службового розслідування
за фактом події 26 травня 2009 року у м.
Носівка Чернігівської області,
пов»язаної з втечею арештованих за
тяжкий злочин осіб, визнання
протиправним та скасування наказу
начальника УМВС України у
Чернігівській області №354 від 28 травня
2009 року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників УМВС України в
Чернігівській області» в частині його
звільнення з органів внутрішніх справ,
визнання протиправним та скасування
наказу начальника УМВС України в
Чернігівській області №129 о/с від 23
липня 2009 року «По особовому складу» в
частині звільнення його в запас
Збройних Сил України за порушення
дисципліни, поновлення його на службі в
органах внутрішніх справ на посаді
помічника оперативного чергового
Носівського РВ УМВС України в
Чернігівській області з дня
звільнення, а саме з 23 липня 2009 року і
виплати середнього грошового
утримання за час вимушеного прогулу.

27 листопада 2013 року постановою
Чернігівського окружного
адміністративного суду у задоволенні
даного адміністративного позову було
відмовлено.

При цьому, суд першої інстанції
мотивував своє рішення порушенням
позивачем вимог дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
згідно з яким, підлеглий не
зобов»язаний виконувати протизаконні
накази начальника, порушенням вимог
Інструкції про роботу ізоляторів
тимчасового тримання органів
внутрішніх справ, затвердженої наказом
МВС України від 20.01.2005 №60 ДСК,
Інструкції з організації конвоювання
затриманих і взятих під варту осіб в
органах внутрішніх справ України,
затвердженої наказом МВС України від
20.01.2005 року №60 ДСК та Правил
внутрішнього розпорядку в ізоляторах
тимчасового тримання органів
внутрішніх справ України, затверджених
наказом МВС від 2.12.2008 року №638 ДСК, в
результаті чого відбулася втеча з під
варти осіб, арештованих за тяжкий
злочин, що потягло надалі вчинення
останніми тяжкого злочину.

9 грудня 2013 року позивачем була подана
апеляційна скарга на постанову
Чернігівського апеляційного суду від 27
листопада 2013 року, у якій позивач
просив скасувати постанову суду першої
інстанції та винести нову про
задоволення його позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог він
вказував на неповне з»ясування судом
першої інстанції обставин справи, які
мали значення для її вирішення, на
неправильне застосування норм
матеріального права, на невиконання
вимог ухвали Вищого адміністративного
суду України від 25 жовтня 2013 року, якою
була скасована попередня постанова
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 7 вересня 2009
року про відмову йому в задоволенні
позову, що потягло за собою незаконного
винесення рішення.

Заслухавши пояснення позивача, його
представника та представника
відповідача, вивчивши доводи покладені
в основу постанови суду першої
інстанції та викладені в апеляційній
скарзі позивача, колегія суддів
приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач з 3 травня 1994 року перебував на
службі в органах внутрішніх справ на
посаді молодшого начальницького
складу і 26 травня 2009 року перебував на
посаді помічника оперативного
чергового Носівського РВ УМВС України
в Чернігівській області та мав
спеціальне звання старший прапорщик
міліції.

26 травня 2009 року позивач заступив на
чергування в складі добового наряду як
штатний помічник оперативного
чергового по райвідділу міліції.

Підмінним оперативним черговим в цей
день в наряд заступила начальник
сектору ГІРФО Носівського РВ УМВС
України Чекан І.О.

Через недоукомплектування особового
складу цього райвідділу, наказом
начальника Носівського РВ УМВС України
в Чернігівській області, позивач
одночасно був включений у склад конвою
для конвоювання арештованих з
ізолятора тимчасового тримання
Ніжинського МРВ УМВС до Носівського
районного суду.

При цьому, встановлено, що у цей період
ізолятор тимчасового тримання
Носівського райвідділу міліції не
працював і був зачинений для
проведення ремонту.

Біля 10 годин 26 травня 2009 року з
Ніжинського райвідділу у Носівській
райвідділ міліції для доставки у різні
судові засідання, які повинні були
відбуватись у Носівському районному
суді Чернігівської області, були
етаповані підсудні ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 конвоєм у складі
чотирьох осіб зі складу Носівського
райвідділу міліції.

Позивач був у складі конвою, що
доставляв до суду підсудного ОСОБА_4

Біля 12-30 підсудні ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 були доставлені до Носівського
райвідділу міліції конвоєм і поміщені
до кімнати тимчасового затриманих
громадян, з огляду що приміщення ІТТ
було закрите на ремонт.

При цьому, ні оперативний черговий, ні
позивач прийому арештованих не
здійснювали і хто давав розпорядження
про зміну маршруту конвоювання і
тримання їх в кімнаті для тимчасово
затриманих, позивач не знав.

Позивач наполягає, що він виконував
обов»язки згідно з наказом начальника
Носівського райвідділу міліції по
конвоюванню арештованих з ІТТ
Ніжинського райвідділу міліції до
Носівського райсуду і обов»язків щодо
охорони арештованих у райвідділі не
ніс. Документи на арештованих до
чергової частини не надавались і самі
арештовані черговій частині не
передавались, ними не обшукувались при
поміщенні до приміщення тимчасового
тримання.

Після поміщення підсудних ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до кімнати тимчасово
затриманих, конвой етапував до суду
ОСОБА_4 і в райвідділі крім позивача та
оперативного чергового нікого не
залишилось. Позивач продовжив
виконувати обов»язки помічника
чергового.

Близько 15 години позивач почув стукіт у
двері кімнати тимчасово затриманих і
доповів оперативному черговому Чекан
І.О., що один з арештованих проситься до
туалету.

Оперативний черговий дала йому
вказівку відвести арештованого до
туалету, а сама в цей момент розмовляла
по телефону. Після того, як він привів
одного з арештованих до приміщення
тимчасового затримання, до туалету
попросився інший арештований.

Під час вчинення процедури почергового
виведення арештованих до туалету,
останні вчинили напад на позивача у
приміщенні для тимчасово затриманих,
застосували сльозогінний газ з
балончика, намагались забрати табельну
зброю та мобільний телефон, нанесли
йому тілесні ушкодження, але позивач не
допустив відібрання у нього зброї та
затримав одного з втікачів ОСОБА_5

Після вказаних подій він перебував на
лікуванні у Носівській центральній
районній лікарні.
Управління МВС в Чернігівській області
провело службове розслідування. За
його наслідками був виданий наказ
Управління №354 від 28 травня 2009 року
«Про притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників УМВС
області», згідно з яким позивача було
звільнено з органів внутрішніх справ
за грубе порушення службової
дисципліни в частині неналежного
виконання «Інструкції з організації
конвоювання затриманих і взятих під
варту осіб в органах внутрішніх справ
України», затвердженої наказом МВС
України №60 ДСК від 20.01.2005 року, що
призвело до втечі 26.05.2009 року
заарештованих та наказ №129 о/с від 23
липня 2009 року «По особовому складу» про
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ за п. 63 «є» (за
порушення дисципліни» з 23 липня 2009
року.

Висновком службового розслідування,
затвердженого начальником УМВС
України в Чернігівській області 27
травня 2009 року підтверджуються
викладені вище обставини цієї події.

Позивач оскаржує порядок проведення
службового розслідування, зокрема,
щодо себе.

У висновку службового розслідування
вказується, що позивачем порушено
службову дисципліну в частині
недотримання вимог Інструкції з
організації конвоювання затриманих і
взятих під варту осіб в органах
внутрішніх справ України, затвердженої
наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 20 січня 2005 року №60.

Порядок службового розслідування
регулюється Інструкцією про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України,
затвердженою наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 6 грудня
1991 року №552.

Проте, всупереч вимогам цієї
Інструкції, ні у висновку службового
розслідування, ні в надалі винесених
наказах про звільнення, відповідачем
не встановлено і не вказано, які
конкретно взяті норми Інструкції з
організації конвоювання затриманих і
взятих під варту осіб в органах
внутрішніх справ України були порушені
позивачем. Не вказано також і те, яким
чином і в який спосіб повинен був діяти
позивач у заданих умовах в черговому
приміщенні Носівського райвідділу
міліції.

Як вбачається з матеріалів справи,
постанова Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року виносилась після касаційного
перегляду попередньої постанови того ж
суду, якою у задоволенні позовних вимог
було відмовлено і яка була залишена без
змін ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 25 жовтня 2013 року постанова
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 7 вересня 2009
року та ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 3 вересня
201ё0 року були скасовані, а справа
направлена на новий судовий розгляд.

При цьому, колегією Вищого
адміністративного суду України було
вказано, що висновок судів про
достатність підстав для звільнення
позивача з органів внутрішніх справ, є
передчасним. Колегією вказувалось на
постанову слідчого прокуратури
Носівського району Чернігівської
області про відмову в порушенні
кримінальної справи від 20 жовтня 2009
року у відношенні позивача у зв»язку з
відсутністю в його діях складу злочину,
не було встановлено порушення ним
положень нормативних актів, у т. ч.
Інструкції з організації конвоювання
затриманих і взятих під варту осіб в
органах внутрішніх справ.

Колегія суддів посилалась на вимоги ч.1
ст. 220 КАС України, згідно з якою вона не
могла досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Тобто, при повторному розгляді даної
справи, суд першої інстанції повинен
був виконати вимоги колегії Вищого
адміністративного суду щодо
дослідження доказів та встановлення
обставин.

Проте, судом першої інстанції при
вирішенні даної справи, на виконання
вказаних вимог належним чином не були
досліджені обставини справи, а також
невірно застосовані норми
матеріального права, що регулюють дії
службових осіб у заданих умовах.

Як вбачається з висновку службового
розслідування 25.05.2009 року наказами
виконуючого обов»язки начальника
Носівського райвідділу міліції
Михайлеця О.В. по Носівському РВ УМВС
України в Чернігівській області №№ 16-17
по складу конвою на 26.05.2009 року були
призначені працівники Носівського
райвідділу, а саме: начальником конвою -
начальник ізолятору тимчасового
тримання капітан міліції Фесенко О.О., а
також, виконуючий обов»язки заступника
начальника відділу - начальник міліції
громадської безпеки майор міліції
Хоренко Б.А., який 26.05.2009 року заступив
на службу в якості відповідального від
керівництва Носівського райвідділу
міліції, старшого прапорщика ОСОБА_8 -
помічника оперативного чергового, який
в цей же день заступив на добове
чергування, а також помічника
оперативного чергового старший
прапорщик Пасіку Ю.В., старшого
оперуповноваженого карного розшуку
старшого лейтенанта міліції Коломійця
А.В., оперуповноваженого карного
розшуку лейтенанта міліції Ємця М.В. та
міліціонера-водія конвою - прапорщика
міліції Шеквеля С.В.

26.05.2009 року з ними був проведений
цільовий інструктаж та видана зброя.
Звертає на себе увагу те, що як
начальник райвідділу, так і його
заступник, були тільки виконуючими
обов»язки, і в той же час в. о.
заступника райвідділу Хоренко Д.А. і
помічник чергового старший прапорщик
міліції ОСОБА_8 одночасно з
призначенням в конвой не були
звільнені від своїх прямих обов»язків,
а двоє з призначених в конвой змінились
з добового чергування. Була також
підмінним оперативним черговим
райвідділу начальник сектору ГІРФО,
майор міліції Чекан І.О.

Тобто очевидно вбачається, що з
призначеного конвою тільки начальник
ІТТ Фесенко О.О. та водій конвою
прапорщик Шеквель С.В. мали пряме
відношення до конвойної служби.

При цьому, приміщення ІТТ відповідним
наказом начальника райвідділу було
закрите на ремонт у зв»язку з
невідповідністю його вимогам
Інструкції та міжнародних норм, а
підсудні, що перебували під вартою, з
Чернігівського ізолятора доставлялись
в ІТТ Ніжинського РВ УМВС України в
Чернігівської області і звідти
етапувались у Носівський районний суд
для розгляду їх справ. У Носівському
районному суді відсутнє приміщення для
конвою та є тільки один зал обладнаний
відповідними гратами для тримання
заарештованих підсудних.

З матеріалів перевірки вбачається, що
четверо підсудних, з яких один проходив
по одній кримінальній справі, а троє по
іншій, повинні були бути етапованими
26.05.2009 року прямо до приміщення суду,
але з огляду на неможливість їх
належного розміщення почергово
доставлялись до приміщення суду з
приміщення Носівського райвідділу
міліції всупереч всім Інструкціям.

При цьому, всі докази, які зібрані по
справі, як то висновок службового
розслідування, постанова про відмову в
порушенні кримінальної справи проти
позивача, від 20.10.2009 року, вирок
Носівського районного суду по справі
втікачів, вказують на те, що всупереч
вимогам Інструкції з організації
конвоювання затриманих і взятих під
варту осіб в органах внутрішніх справ
України, саме начальником ІТТ
Нсівського РВ УМВС України ,
начальником конвою, Фесенком О.О.,
четверо підсудних, доставлених з ІТТ
Ніжинського райвідділу міліції, були
поміщені до кімнати для затриманих
чергової частини Носівського
райвідділу без здійснення заходів для
їх належної охорони.

З пояснень підмінного оперативного
чергового Носівського райвідділу
міліції Чекан І. О. троє арештованих
були поміщені до приміщення тимчасово
затриманих чергової частини без
документів, без надання їй інструкцій
щодо їх охорони, без будь-яких інших
вказівок їй та без відповідного їх
огляду.

Слід звернути увагу на те, що Чекан І.О.
за посадою є начальником сектору ГІРФО,
тобто паспортного відділу, і за своєю
посадою можливо і не відповідала всім
вимогам оперативного чергового по
райвідділу, при тому, що за Інструкцією,
саме вона повинна була у відповідь на
доповідь помічника оперативного
чергового прийняти рішення про
виведення арештованих з приміщення, де
вони тримались, до туалету, якщо не
брати до уваги те, що згідно цієї ж
Інструкції забороняється доставка і
поміщення арештованих до приміщень, де
відсутні туалети, так само як і
забороняється в разі відсутності у
органах внутрішніх справ ІТТ
конвоювання затриманих і взятих під
варту осіб із СІЗО для допитів,
проведення слідчих дій, тощо.

З інформації, наданої адвокатом
позивача, вбачається, що вказана
ситуація була непоодинокою, по причині
недоукомплектації Носівського
райвідділу кадрами, допускалось навіть
конвоювання арештованих жінками -
працівниками різних підрозділів
райвідділу.

Тобто, на 15 годин 26 травня 2009 року
арештовані утрьох, всупереч Інструкції
перебували у приміщенні тимчасово
затриманих Носівського райвідділу
міліції, у якому вони не повинні були
перебувати за будь-яких обставин,
фактично без охорони, та ще і при тому,
що це приміщення перебувало не в полі
зору чергової частини.

Перелічені обставини дійсно свідчать
про грубе порушення Інструкції про
роботу ізоляторів тимчасового
тримання ОВС, затвердженої наказом МВС
України №60 ДСК 20.01.2005 року та
Інструкції з організації конвоювання
затриманих і взятих під варту осіб в
ОВС України , затвердженої наказом МВС
України від 20.01.2005 року №60 ДСК та Правил
внутрішнього розпорядку в ізоляторах
тимчасового тримання органів
внутрішніх справ України, затверджених
наказом МВС України 2.12.2008 року №638 ДСК,
на які і посилається висновок
службового розслідування даного
випадку та відповідач у своїх
запереченнях.

Проте, колегія суддів при перегляді
даної справи вирішує питання щодо того,
які порушення вказаних нормативних
документів були вчинені саме позивачем
і наскільки їх дія поширювалась саме на
нього у даній ситуації.

З викладеного вбачається, що на час
події, пов»язаної з втечею арештованих
з приміщення тимчасового тримання,
позивач завершив свої обов»язки щодо
конвоювання арештованих з ІТТ
Ніжинського райвідділу міліції до
Носівського районного суду і фактично
виконував обов»язки помічника
оперативного чергового Носівського
райвідділу внутрішніх справ. З
матеріалів справи не вбачається, що при
поміщенні арештованих до приміщення
тимчасово затриманих райвідділу,
оперативному черговому чи його
помічнику передавались які б то не було
документи на арештованих, чи на них
покладались обов»язки по їх охороні.
Дані матеріали справи свідчать, що
начальник ІТТ Носівського райвідділу
Фесенко О.О., помістив арештованих в це
приміщення всупереч вимогам
Інструкції на власний розсуд.
Відповідальний від керівництва
райвідділу Хоренко Д.А. в цей час за
його поясненнями у райвідділі був
відсутній, але за поясненнями
начальника ІТТ, арештовані були
поміщені до приміщення тимчасового
тримання з його відома.

Колегія суддів приходить до висновку,
що це цілком узгоджується з висновком
комісії від 27.05.2009 року щодо причин
даної події і її можливості внаслідок
безконтрольності за особовим складом в
момент несення служби під час
конвоювання та етапування
спецконтингенту з боку керівництва
Носівського РВ УМВС України в
Чернігівській області та неналежного,
безвідповідального ставлення до
службових відносин з боку особового
складу цього ж райвідділу, що в цілому
призвело до грубого порушення
Інструкції.

Однак, при цьому, не вказується, які ж
положення Інструкції були порушені
саме позивачем, а вказання на
безпосереднє здійснення конвоювання
позивачем арештованих, що призвело до
їх втечі, взагалі не відовідає
обставинам події.

Наведене свідчить, що проведене
службове розслідування інспектором з
особового складу УКЗ УМВС України в
Чернігівській області та
оперуповноваженим в ОВС 25-го ВВБ (в
Чернігівській області) СВБ ГУБОЗ МВС
України та складений ними і погоджений
начальником ІОС УКЗ УМВС України в
Чернігівській області висновок є
неповним, неконкретизованим і
невідповідним вимогам Інструкції про
порядок проведення службових
розслідувань в ОВС України. Але, при
цьому, колегія суддів не вбачає
порушень самого порядку проведення
службового розслідування і вважає, що
перебування позивача на лікуванні в
під час її проведення не впливає на її
правомірність.

Надалі, як вбачається із змісту наказу
№354 від 28.05.2009 року УМВС України в
Чернігівській області «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників УМВС
області» та наказу №129 о/с від 23.07.2009
року ОСОБА_8 було звільнено в запас
Збройних Сил України за порушення
дисципліни за п. 63 «є», а саме в частині
неналежного виконання «Інструкції з
організації конвоювання затриманих і
взятих під варту осіб в ОВС України»,
затвердженої наказом МВС України №60
від 20.01.2005 року, що призвело до втечі
26.05.2009 року заарештованих з чергової
частини Носівського РВ УМВС України в
Чернігівської області. З таким же
формулюванням був звільнений зі служби
начальник ізолятору тимчасового
тримання райвідділу Фесенко О.О. Інші
посадові особи райвідділу та
управління були понижені у
спеціальному званні, а посадові особи
управління отримали догани.

При цьому, щодо позивача, ні в одному з
наказів не вказується, які ж пункти
Інструкції були порушені позивачем і в
чому виявилось грубе порушення
службової дисципліни, з огляду на те, що
згідно п. 1.37 вказаної Інструкції
конвоювання арештованих до органів
внутрішніх справ, де відсутні ІТТ
категорично заборонено і згідно п. 3.6.2
Інструкції забороняється доставка
арештованих до приміщень, де немає
туалетів.

Фактично всі вимоги даної Інструкції
поширюються на дії посадових осіб ОВС,
в тому числі оперативного чергового та
його помічника, в умовах наявності ІТТ
і не поширюються на приміщення
тимчасового тримання чи будь-які інші.

Так, зокрема, позивач не вирішував
питання поміщення всіх трьох
арештованих до приміщення тимчасового
тримання, ніхто не покладав на нього
обов»язки по їх огляду та подальшій
охороні. Фактично він перебував у
підлеглості до оперативного чергового
райвідділу, доповів оперативному
черговому, що підсудні просяться до
туалету і виконав його розпорядження
вивести їх туалету. Тому, у даному
конкретному випадку, колегія вважає, що
відповідачем, з огляду на вимоги ч.2 ст.
72 КАС України, не доведено, які ж саме
вимоги Інструкції не були виконанні
позивачем і ним же не вказано, які ж
вимоги пред»являлись до позивача у
даному конкретному випадку.

Колегія суду усвідомлює той факт, що
працівник міліції при виконанні
обов»язків, зокрема і помічника
оперативного чергового, повинен бути
пильним при їх виконанні і бути готовим
до будь-яких нештатних ситуацій.

Але в умовах, що склались у Носівському
райвідділі внутрішніх справ на момент
перелічених вище подій, а саме, за
відсутності приміщення ІТТ,
неузгодженості дій конвойної служби та
районного суду щодо призначення
кримінальних справ з урахуванням
можливості належного конвоювання
підсудних, відсутності
укомплектованого штату працівників, в
результаті чого останні поєднували
свої прямі обов»язки з додатковими, а
також змушені були працювати
позанормово, призначенням як у конвой,
так і на оперативне чергування
працівників міліції, які не мають
прямого відношення до цієї ланки
служби, відсутності належного контролю
як з боку керівництва Носівського
райвідділу, так і збоку Управління МВС
України в Чернігівській області, у
зв»язку з чим, як оперативний черговий
по райвідділу так і його і його
помічник на час події, пов»язаної з
втечею арештованих, діяли поза
згаданою Інструкцією і фактично за
обставинами, що склались, - можливість
належного виконання своїх обов»язків
в тому числі пильності і готовності до
нештатних ситуацій суттєво
знижувалась.

Тому, відповідно, і слідчий
прокуратури, не встановивши в діях,
зокрема позивача, ознак злочину,
передбаченого ст. 367 КК України,
відмовив у порушенні кримінальної
справи проти нього.

Як наслідок, є такими, що не доводять
правомірності дій відповідача,
пояснення його представника з
посиланням на виконання вимог тієї ж
Інструкції про роботу ізоляторів
тимчасового тримання ОВС України,
Інструкції з організації конвоювання
затриманих і взятих під варту осіб в
ОВС та Правил внутрішнього розпорядку
в ізоляторах тимчасового тримання ОВС,
тому що дані нормативні акти
поширюються на осіб, що забезпечують
діяльність ІТТ, а в даному випадку
йдеться і саме порушення полягає в
незаконному поміщенні арештованих в
приміщення, у якому тримання
арештованих було категорично
забороненим, до якого позивач не був
причетним і відповідальності за ці дії
не ніс.

Посилання відповідача на те, хто і як
повинен виконувати законні чи
незаконні накази, або на те, як повинен
виконуватись порядок виведення
арештованих з камер, є вторинним по
відношенню до основного порушення
перелічених Інструкцій та Правил.
Основні порушення їх норм пов»язані з
зміною маршруту доставки арештованих
до суду, поміщенням їх у приміщення,
заборонене для тримання арештованих,
поміщення їх, осіб, які вчинили тяжкий
злочин за змовою і притягались до
кримінальної відповідальності по
одній справі, утрьох в одне приміщення
без попереднього огляду та
забезпечення їх належної охорони, що
надало їм можливість вступити у змову,
пошкодити кріплення дверей, як
вказується у вироку, і застосувати
сльозогінний газ. Тому ці посилання
відповідача не є тими доводами, які
доказують правомірність винесених
відповідачем наказів щодо позивача в
частині їх законної обґрунтованості і
співрозмірності щодо дій позивача,
наслідків та понесеного ним покарання.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо неповного
з»ясування судом першої інстанції
обставин справи та невідповідності
висновків суду цим обставинам. На думку
колегії, судом при винесенні постанови
були невірно застосовані норми
матеріального права, що вцілому
привело до винесення неправомірного
рішення.

Вказані обставини у відповідності з
ст.202 КАС України є підставою для
скасування судового рішення та
ухвалення нового.

При винесенні нового рішення колегія
суддів приймає до уваги викладені вище
доводи та вважає, що позов ОСОБА_8
підлягає часткового задоволенню в
частині визнання протиправними та
скасування наказів №354 від 28.05.2009 року
та №129 о/с від 23 липня 2009 року УМВС
України в Чернігівській області в
частині звільнення ОСОБА_8 в запас та
зобов»язання поновити його на посаді
помічника чергового Носівського
райвідділу і нарахування та виплати
йому грошового утримання за час
вимушеного прогулу. В решті вимог слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 207, 212 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, -
задовольнити частково.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2013 року, - скасувати та винести нову
постанову.

Позов ОСОБА_8, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
наказ начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Чернігівській області №354 від 28.05.2009
року «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників УМВС області» в частині
звільнення ОСОБА_8 з органів внутрішніх
справ.

Визнати протиправним та скасувати
наказ начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Чернігівській області №129 о/с від 23
липня 2099 року щодо звільнення ОСОБА_8 в
запас Збройних Сил України.

Зобов»язати Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області поновити ОСОБА_8
на службі в органах внутрішніх справ
України на посаді помічника
оперативного чергового Носівського РВ
УМВС України в Чернігівській області з
дня звільнення 23 липня 2009 року.

Зобов»язати Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області нарахувати та
виплатити ОСОБА_8 грошове утримання за
час вимушеного прогулу з 28.09.2009 року.

В решті вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту прийняття, але може бути
оскарженою в касаційному порядку
шляхом подачі у 20-дений строк з дня
складення постанови у повному обсязі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

суддя
І.О.Лічевецький

суддя
В.Е.Мацедонська

Головуючий суддя

Грищенко Т.М.

Судді:

Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.