Справа № 2а-3778/11/0308
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 р.
Справа № 137859/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Качмара В.Я., Гінди О.М.,

при секретарі судового засідання
Рак Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
Луцької міської ради, приватного
підприємства «Телфорт» на постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 08.09.2011 року у
справі за позовом прокурора міста
Луцька в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Луцького міського голови, Луцької
міської ради, третя особа на стороні
відповідача - приватне підприємство
«Телфорт» про визнання незаконними і
скасування розпорядження міського
голови № 253-рр від 18.04.2002р. і частково
рішення міської ради № 1/13 від 26.04.2002р., -

ВСТАНОВИЛА
:

14.06.2006р. прокурор міста Луцька
звернувся в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2
до Луцького міського голови, Луцької
міської ради, третя особа на стороні
відповідача - приватне підприємство
«Телфорт» про визнання незаконними і
скасування розпорядження міського
голови № 253-рр від 18.04.2002р. і частково
рішення міської ради № 1/13 від 26.04.2002р.

В позові прокурор міста Луцька
покликається на те, що розпорядженням
Луцького міського голови №253-рр від
18.04.2002 року включено частину
нежитлового підвального приміщення за
адресою АДРЕСА_1, загальною площею 95
кв.м., в перелік об'єктів, що підлягають
приватизації шляхом викупу,
зобов'язано відділ обліку майна
міської комунальної власності
здійснити приватизацію вищевказаної
частини підвального приміщення шляхом
викупу його орендарем - ПП "Телфорт".
Пізніше, 26.04.2002 року рішенням №1/13
Луцька міська рада затвердила
вищезазначене розпорядження міського
голови, прийняте в міжсесійний період.
Вважають, що вищевказане розпорядження
Луцького міського голови та рішення
міської ради в частині затвердження
вищезазначеного розпорядження є
незаконними і їх слід скасувати, з
наступних підстав. Згідно ч. 2 ст.10
Закону України „Про приватизацію
державного житлового фонду" власники
квартир багатоквартирних будинків є
співвласниками допоміжних приміщень
будинку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою і
зобов'язані брати участь у загальних
витратах, пов'язаних з утриманням
будинку і прибудинкової території.
Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і
т. ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають. Згідно
роз'яснення Конституційного Суду
України допоміжні приміщення
відповідно до п.2 ст.10 вищезгаданого
Закону стають об'єктами права спільної
власності співвласників
багатоквартирного будинку, тобто їх
спільним майном одночасно із
приватизацією квартири, що
засвідчується свідоцтвом про право
власності на квартиру. Громадяни
ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками
квартир в будинку АДРЕСА_1 і таким чином
співвласниками зазначеного
підвального приміщення. А тому
відчуживши частину підвального
приміщення без згоди власників квартир
будинку АДРЕСА_1, міська рада фактично
позбавила їх права власності на дане
підвальне приміщення.

Крім цього, відповідно до вимог ст.26
Закону України „Про місцеве
самоврядування в України" виключно до
компетенції рад відноситься прийняття
рішень щодо відчуження відповідно до
закону комунального майна. Вказаним
Законом не надано права міському
голові приймати рішення про визначення
об"єктів приватизації. Таким чином,
просили розпорядження Луцького
міського голови №253-рр від 18.04.2002 року
„Про приватизацію частини не
житлового підвального приміщення за
адресою: АДРЕСА_1 " та рішення Луцької
міської ради №1/13 від 26.04.2002 року „Про
затвердження розпорядження міського
голови, секретаря ради та рішень
виконавчого комітету виданих в
міжсесійний період" в частині
затвердження вищевказаного
розпорядження міського голови слід
визнати незаконним і скасувати.
Посилаючись на вищенаведене, позивач
просить визнати незаконними і
скасувати розпорядження Луцького
міського голови № 253-рр від 18.04.2002р. «Про
приватизацію частини нежитлового
підвального приміщення за адресою
АДРЕСА_1» та визнати незаконними і
скасувати рішення Луцької міської ради
№ 1/13 від 26.04.2002р. «Про затвердження
розпорядження міського голови,
секретаря ради та рішень виконавчого
комітету, виданих в міжсесійний
період» в частині затвердження
вищевказаного розпорядження міського
голови.

Оскаржуваною постановою Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 08.09.2011 року позовну заяву
прокурора міста Луцька в інтересах
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Луцького міського
голови, Луцької міської ради, третя
особа на стороні відповідача - приватне
підприємство «Телфорт» про визнання
незаконними і скасування
розпорядження міського голови № 253-рр
від 18.04.2002р. і частково рішення міської
ради № 1/13 від 26.04.2002р. - задоволено, а
саме визнано незаконними і скасовано
розпорядження Луцького міського
голови № 253-рр від 18.04.2002р. «Про
приватизацію частини нежитлового
підвального приміщення за адресою
АДРЕСА_1». Визнано незаконними і
скасовано рішення Луцької міської ради
№ 1/13 від 26.04.2002р. «Про затвердження
розпорядження міського голови,
секретаря ради та рішень виконавчого
комітету, виданих в міжсесійний
період» в частині затвердження
вищевказаного розпорядження міського
голови.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та прийняти нову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що розпорядження
міського №253-рр від 18.04.2002 року „Про
приватизацію частини нежитлового
підвального приміщення за адресою
АДРЕСА_1" та рішення Луцької міської
ради №1/13 від 26.04.2002 року „Про
затвердження розпорядження міського
голови, секретаря ради та рішень
виконавчого комітету, виданих в
міжсесійний період" в частині
затвердження вищевказаного
розпорядження міського голови є
законними та видані у відповідності до
діючого законодавства. Просив в позові
відмовити.

У поданій апеляційній скарзі приватне
підприємство «Телфорт» просить
зазначену постанову скасувати та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі, покликаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим,
що спірне підвальне приміщення ніколи
не використовувалось жильцями будинку,
для влаштування кладових. Прокурор , на
його думку, не надав суду жодного
належного доказу про те, що в даному
приміщенні знаходились кладові, що
спірне підвальне приміщення за своєю
категорією та цільовим призначенням є
допоміжним приміщенням, що вказане
відчужене приміщення мешканцями
будинку будь-коли використовувалось,
що позивачі здійснювали догляд та
утримання даного підвального
приміщення. Зазначає, що воно завжди
використовувалось для промислових
потреб. Відповідно до п.9 ст.8 Закону
України „Про приватизацію державного
житлового фонду" та п.17 „Положення про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян", затвердженого
наказом Держкомунгоспу від 15.09.1992 року
№56, нежилі приміщення житлового фонду,
які використовуються підприємствами
торгівлі, громадського харчування,
житлово-комунального та побутового
обслуговування населення на умовах
оренди, передаються у комунальну
власність місцевих рад. З наведених
норм слідує, що нежилі приміщення є
самостійним об'єктом цивільно-правових
відносин. Той факт, що квартири АДРЕСА_1,
які належать позивачам на праві
власності, в даному випадку не породжує
у них права спільної сумісної
власності на спірне підвальне
приміщення, розташоване в цьому ж
будинку, оскільки спірне приміщення, до
10.06.02р. було об'єктом права комунальної
власності територіальної громади
міста Луцька, яка здійснює
правомочності щодо цього об'єкта в
межах визначеної Законом України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
компетенції. А тому право спільної
сумісної власності в розумінні п.2 ст. 10
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» на це
приміщення не виникло у позивачів.
Рішення Конституційного Суду України
від 02 березня 2004 року у справі №1-2/2004, на
яке посилається позивач, тлумачить
право власників квартир. У зв"язку з
цим, в задоволенні позовних вимог
прокурора просив відмовити в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Задовольняючи позов прокурора міста
Луцька в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до офіційного тлумачення,
яке міститься в рішенні
Конституційного Суду України N 4-рп/2004
від 02.03.2004 р. у справі за конституційним
зверненням ОСОБА_4 та інших громадян
про офіційне тлумачення положень
пункту 2 статті 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду»та за конституційним поданням 60
народних депутатів України про
офіційне тлумачення положень статей 1,
10 цього Закону (справа про права
співвласників на допоміжні приміщення
багатоквартирних будинків), допоміжні
приміщення (підвали, сараї, кладовки,
горища, колясочні і т. ін.) передаються
безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир (кімнат у квартирах)
багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема,
створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступу до
нього.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
громадяни ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 є
власниками квартир відповідно АДРЕСА_1
згідно свідоцтв про право власності на
житло від 1.04.1993 року, від 25.02.1999 року.
Крім цього, є особами пенсійного віку.

Згідно розпорядження Луцького
міського голови №253-рр від 18.04.2002 року
«Про приватизацію частини нежитлового
підвального приміщення за адресою
АДРЕСА_1" було включено частину
нежитлового підвального приміщення за
адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 95
кв.м в перелік об'єктів, що підлягають
приватизації шляхом викупу.

Рішенням Луцької міської ради від
26.04.2002 року №1/13 „Про затвердження
розпорядження міського голови,
секретаря ради та рішень виконавчого
комітету, виданих в міжсесійний
період», було вирішено затвердити
розпорядження міського голови,
секретаря ради, видані в міжсесійний
період від 18.04.2002 року №253-рр про
відчуження частини нежитлового
підвального приміщення за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі -
продажу від 10.06.2002 року спірне
підвальне приміщення, продане
приватному підприємству „Телфорт".

За змістом частини першої статті 1
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду»(далі
Закон), приватизація державного
житлового фонду (далі - приватизація) -
це відчуження квартир (будинків),
кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, та належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Набуте громадянами право на квартири
державного житлового фонду та належні
до них допоміжні приміщення є
непорушним (стаття 41 Конституції
України), забезпечується державою і
захищається судом (стаття 55
Конституції України).

Відповідно до пункту 2 ст. 10 Закону,
допоміжні приміщення (кладовки, сараї і
т. ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Відповідно до офіційного тлумачення,
яке міститься в рішенні
Конституційного Суду України N 4-рп/2004
від 02.03.2004 р. у справі за конституційним
зверненням ОСОБА_4 та інших громадян
про офіційне тлумачення положень
пункту 2 статті 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду»та за конституційним поданням 60
народних депутатів України про
офіційне тлумачення положень статей 1,
10 цього Закону (справа про права
співвласників на допоміжні приміщення
багатоквартирних будинків), допоміжні
приміщення (підвали, сараї, кладовки,
горища, колясочні і т. ін.) передаються
безоплатно у спільну власність
громадян одночасно з приватизацією
ними квартир (кімнат у квартирах)
багатоквартирних будинків.
Підтвердження права власності на
допоміжні приміщення не потребує
здійснення додаткових дій, зокрема,
створення об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку, вступу до
нього.

Згідно акту перевірки наявності
комунікаційних систем у підвалі
житлового будинку АДРЕСА_1 від 18.08.2011
року, складеного помічником прокурора
м. Луцька, за участю інженера
Департаменту житлово-комунального
господарства Луцької міської ради
ОСОБА_6, інженера по експлуатації ЖКП №
3 м. Луцька ОСОБА_7, майстра з поточного
ремонту ЖКП №3 ОСОБА_8, мешканців
будинку АДРЕСА_1, представника
приватного підприємства «Телфорт»
Мороза І.О. при огляді нежитлового
підвального приміщення за
вищевказаною адресою, загальною площею
95кв.м, яке перебуває у власності
приватного підприємства «Телфорт»
встановлено, що у цьому приміщенні
знаходяться комунікаційні системи, а
саме: дві труби каналізації, водовідвід
холодної води, стояк опалення, на якому
містяться два пробкосальникових
вентеля (спусники на випадок аварії). По
зовнішній несучій стіні всередині
вздовж всього приміщення, що належить
приватному підприємству «Телфорт»
проведено стояк опалення. Даний акт
підписано вищевказаними особами.

Допитані в суді першої інстанції в
якості свідків інженер Департаменту
житлово-комунального господарства
ОСОБА_6, інженер по експлуатації ЖКП № 3,
на балансі якого знаходиться даний
будинок ОСОБА_7, майстер з поточного
ремонту ОСОБА_8 ствердили, що зазначене
підвальне приміщення є допоміжним для
житлового будинку АДРЕСА_1, оскільки в
ньому знаходиться технічне обладнання,
яке необхідне для забезпечення
санітарно-гігієнічних умов та
безпечної експлуатації квартир і без
доступу до якого експлуатація цього
житлового будинку не є можливою.

З матеріалів справи вбачається, що дане
приміщення Луцькій міській раді
належало на підставі свідоцтва про
право власності серії АБ № 02205, яке було
видане тільки 03.06.2002р. та зареєстроване
у Волинському обласному бюро технічної
інвентаризації 04.06.2002р., тобто більше
ніж через місяць після винесення
оскаржуваних розпоряджень та рішення.

У відповідності до ст.19 Конституції
України органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені - Конституцією
та законами України.

Згідно ст.26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» виключно до
компетенції сільських, селищних та
міських рад відноситься прийняття
рішень щодо відчуження відповідно до
закону комунального майна;
затвердження місцевих програм
приватизації, а також переліку об'єктів
комунальної власності, які не
підлягають приватизації; визначення
доцільності, порядку та умов
приватизації, об'єктів права
комунальної власності. Вказаним
Законом не надано права міському
голові приймати рішення про визначення
об'єктів приватизації, а також не
передбачена можливість міської ради
затверджувати розпорядження міського
голови із вказаних питань. Тому в
даному випадку міською радою порушений
порядок прийняття рішення про
визначення об'єктів приватизації та
відчуження комунального майна.

Отже, розпорядження Луцького міського
голови № 253-рр від 18.04.2002р. «Про
приватизацію частини нежитлового
підвального приміщення за адресою:
АДРЕСА_1 та рішення Луцької міської
ради № 1/13 від 26.04.2002р. «Про затвердження
розпорядження міського голови,
секретаря ради та рішень виконавчого
комітету , виданих в міжсесійний
період» в частині затвердження
вищевказаного розпорядження міського
голови слід визнати незаконними та
скасувати.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Луцької міської
ради, приватного підприємства
«Телфорт» - залишити без задоволення.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 08.09.2011 року
у справі № 2а-3778/2011/0308 - залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар