Справа № 805/4492/14
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2014 р.
Справа №805/4492/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 13 год. 10
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючий суддя: Куденков К.О.

при секретарі:
Окрибелашвілі В.О.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача:
Кононенко В.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні позовну заяву позовну заяву
ОСОБА_1 до Східної митниці Міндоходів
про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1)
звернувся до суду із адміністративним
позовом до Східної митниці Міндоходів
(надалі - відповідач) про зобов'язання
співробітників митниці виконувати
Закони України та міжнародні договори,
у тому числі Стамбульську Конвенцію
«Про тимчасове ввезення», прийняту
26.06.1990 року та ратифіковану Верховною
Радою України у 2004 році - оформити режим
«тимчасове ввезення» на автомобіль BMW
№PR41942, НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на безпідставну відмову
відповідача здійснити митне
оформлення автомобілю BMW Z3 №PR41942,
НОМЕР_1 (надалі - автомобіль BMW Z3 №PR41942) в
режимі «тимчасове ввезення», що, на
думку позивача, суперечить
Стамбульської конвенції «Про
тимчасове ввезення». При цьому позивач
зазначає, що автомобіль BMW Z3 №PR41942
ввозиться позивачем на митну територію
України з метою комерційного
використання, а саме перевезення
позивача як агента польської фірми
ТзОВ «Етернія-ГП».

У судовому засіданні позивач
адміністративний позов підтримав та
просив позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Відповідач надав письмові заперечення
на позовну заяву, за змістом яких
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, що
автомобіль BMW Z3 №PR41942, ввезений
позивачем в режимі тимчасового
ввезення не відповідає заявленій меті -
комерційному призначенню, тобто для
платного транспортування осіб або
платного чи безоплатного промислового
чи комерційного транспортування
товарів. Також, відповідач зазначає, що
здійснення митного контролю та митного
оформлення товарів та транспортних
засобів, що переміщуються через митний
кордон України, - є виключною
компетенцією митниці.

Представник відповідача у судовому
засіданні адміністративний позов не
визнала та просила відмовити у
задоволені позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
адміністративного позову, дійшов
наступних висновків.

Згідно паспорта громадянина України
серії НОМЕР_2, виданого 12.03.1996р., дата
народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса:
АДРЕСА_2.

11 липня 2012р. ОСОБА_1, у якості агента,
уклав угоду з фірмою ТзОВ «Етернія-ГП»
(Firma Sp.z O.O. «Eternia-GP», Польща), у якості
замовника, за яким агент зобов'язується
за винагороду (заробітну плату)
постійно здійснювати посередництво
при укладанні торгових угод на користь
замовника (п.1 розділу 1 угоди).

Згідно розділу 2 вказаної угоди агент
зобов'язаний здійснювати: - пошук на
території України замовників товару; -
представлення товару покупцям; -
ознайомлення товару з умовами
договору. Розділом 4 вказаної угоди
передбачено порядок розрахунків між
сторонами угоди, при цьому згідно п.1
цього розділу комісійні агента
складають 5 % від квоти складеного
контракту за посередництвом агента, а
також проданих або закуплених виробів
для замовника при його участі від
кожної угоди/доручення окремо.

Відповідно до п.1 розділу 5 угоди від
11.07.2012р. угода діє на «неозначений» час.

Суд зазначає, що у вказаному договорі
або інших наданих до суду документах
відсутні відомості щодо якого товару
позивач здійснює функції агента.

04.07.2013р. Товариство з обмеженою
відповідальністю «Етернія-ГП» надало
позивачу доручення, за яким позивачу
доручено користуватися службовим
автомобілем на термін 5 років для
переміщення на території Польщі та
поза її межами, зокрема на території
України, Білорусії, Російської
Федерації, Молдавії і у всіх державах
Європейського союзу автомобілем, який
є власністю Товариства з обмеженою
відповідальністю «Етернія-ГП», а саме
BMW №PR41942 ідентифікаційний номер VIN
НОМЕР_1.

До суду надано видане позивачу
доручення службового виїзду №212/101/2012
від 20.07.2013р. до «Молдова, Білорусія,
Росія, Україна, Донецьк» на час від
20.07.2013р. до 20.07.2014р. з метою обговорення
торгівельних пропозицій, підписання
торгівельних угод.

Також, позивачем надано реєстраційний
документ (Польща) на BMW Z3 №PR41942.

07.03.2014р. позивач подав до відповідача
митну декларацію від 07.03.2014р. для
письмового декларування товарів, що
переміщуються через митний кордон
України громадянами для особистих,
сімейних та інших потреб, не пов'язаних
з провадженням підприємницької
діяльності, у відомостях про наявність
товарів якої зазначив автомобіль BMW
(БМВ) кузов НОМЕР_1 з метою переміщення -
тимчасове ввезення.

До вказаної декларації надані: -
реєстраційні документи на автомобіль, -
довіреність від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Етернія-ГП» (з
перекладом); - шляховий лист на
автомобіль (з перекладом); - договір про
співробітництво (з перекладом).

У вказаній декларації зазначено, що
автомобіль повернуто на суміжну
сторону у відповідності з карткою
відмови у митному оформлені
№700180300/2014/00006 від 07.03.2014р.

Відповідно до картки відмови
№700180300/2014/00006 від 07.03.2014р. позивачу
відмовлено у митному оформленні
автомобілю BMW Z3 №PR41942 у зв'язку із
відсутністю у позивача документів щодо
належності автомобілю BMW Z3 №PR41942, який
знаходиться на реєстрації в іноземній
державі (Польщі) та переміщується через
митний кордон України громадянином -
резидентом України, до транспортних
засобів комерційного призначення, що
використовуються для платного
перевезення осіб або промислового чи
комерційного платного або
безоплатного перевезення вантажів
через митний кордон України, що є
порушенням п.1 ч.6 ст.104 Митного кодексу
України. Також зазначено, що на момент
перетину митного кордону України
позивач не використовує зазначений
транспортний засіб як транспортний
засіб комерційного призначення у
розумінні п.59 ст.4 Митного кодексу
України.

У зв'язку із зазначеним 07.03.2014р. позивач
подав до відповідача митну декларацію
від 07.03.2014р. для письмового
декларування товарів, що переміщуються
через митний кордон України
громадянами для особистих, сімейних та
інших потреб, не пов'язаних з
провадженням підприємницької
діяльності, у відомостях про наявність
товарів якої зазначив автомобіль BMW
(БМВ) кузов НОМЕР_1 з метою переміщення -
транзит.

Позивач зазначає, що він вимушений
кожні 10 днів здійснювати виїзд за межі
України з метою декларування
автомобілю BMW Z3 №PR41942 у режимі - транзит.

Позивач звернувся до відповідача із
заявою від 11.02.2014р., якою просив
дозволити тимчасовий ввіз автомобілю
BMW Z3 №PR41942 на митну територію України
строком на один рік посилаючись на
положення Стамбульської конвенції
«Про тимчасове ввезення» та те, що
автомобіль BMW Z3 №PR41942 використовується
для перевезення представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Етернія-ГП»

На звернення позивача надана відповідь
від 17.03.2014р. №05-70-76/03-1/3789-Л-6, яким
повідомлено, що тимчасове ввезення
автомобілю, зазначеного у зверненні,
строком на один рік можливе за умови
письмового декларування в порядку,
передбаченому законодавством України
для громадян після сплати всіх митних
платежів, які відповідно до закону
підлягають сплаті при імпорті таких
транспортних засобів.

Згідно пояснень позивача, на цей час
під представником Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Етернія-ГП», перевезення якого
здійснюється автомобілем BMW Z3 №PR41942
мається на увазі безпосередньо сам
позивач, а у минулому, також ОСОБА_3.

До суду надана копія угоди від 11.07.2012р.
між ОСОБА_3, у якості агента, та з фірмою
ТзОВ «Етернія-ГП» (Firma Sp.z O.O. «Eternia-GP»,
Польща), у якості замовника, за яким
агент зобов'язується за винагороду
(заробітну плату) постійно здійснювати
посередництво при укладанні торгових
угод на користь замовника (п.1 розділу 1
угоди).

При цьому надані до суду екземпляри на
польській мові та українській мові не
підписані агентом - ОСОБА_3.

Ухвалою Донецького окружного
адміністративного суду від 18.04.2014р. суд
витребував у позивача: докази
виконання угоди, укладеної із
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Етернія-ГП» від
11.07.2012р. (рахунки оплати, акти
прийому-передачі, накладні, тощо);
документи, які підтверджують отримання
від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Етернія-ГП»
винагороди відповідно до угоди від
11.07.2012р.; докази декларування отриманих
від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Етернія-ГП» доходів;
документи щодо технічного
обслуговування автомобіля BMW №RP41942 (із
відомостями щодо платника таких
послуг).

Позивачем надана довідка Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Етернія-ГП» від 25.04.2014р. щодо розміру
комісійної винагороди позивачу у 2012р.,
2013р. та 2014р.

Також, у вказаній довідці наведена
інформація про орендну плату за
користування автомобілем у 2012р., 2013р. та
2014р., проте жодного документального
підтвердження щодо перебування
автомобіля в оренді до суду не надано.

Суд критично ставиться до вказаної
довідки як до доказу, що підтверджує
реальне виконання обумовлених угодою
від 11 липня 2012р. операцій, оскільки: до
суду не надано жодних первинних
документів виконання цієї угоди; до
суду не надано жодних документів які
підтверджують отримання від
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Етернія-ГП»
винагороди відповідно до угоди від
11.07.2012р.; до суду не надано доказів
декларування отриманих від Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Етернія-ГП» доходів в України або у
Польщі. Також, до суду не надано жодних
договорів та первинних документів, які
б свідчили про фактичне здійснення
діяльності Товариства з обмеженою
відповідальністю «Етернія-ГП» із
покупцями (клієнтами) на території
України.

Картка відмови №700180300/2014/00006 від 07.03.2014р.
не є спірною в межах цієї справи.

Частиною 2 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Також, згідно пояснень позивача,
позовні вимоги щодо зобов'язання
виконувати Закони України та
міжнародні договори безпосередньо
випливають із вимоги оформити режим
«тимчасове ввезення» на автомобіль BMW Z3
№PR41942.

Пунктом 59 ст.4 Митного кодексу України
від 13 березня 2012 року N4495-VI визначено, що
транспортні засоби комерційного
призначення - це будь-яке судно (у тому
числі самохідні та несамохідні ліхтери
та баржі, а також судна на підводних
крилах), судно на повітряній подушці,
повітряне судно, автотранспортний
засіб (моторні транспортні засоби,
причепи, напівпричепи) чи рухомий склад
залізниці, що використовуються в
міжнародних перевезеннях для платного
транспортування осіб або для платного
чи безоплатного промислового чи
комерційного транспортування товарів
разом з їхніми звичайними запасними
частинами, приладдям та устаткуванням,
а також мастилами та паливом, що
містяться в їхніх звичайних баках
упродовж їхнього транспортування
разом із транспортними засобами
комерційного призначення.

Згідно ст.103 Митного кодексу України,
тимчасове ввезення - це митний режим,
відповідно до якого іноземні товари,
транспортні засоби комерційного
призначення ввозяться для конкретних
цілей на митну територію України з
умовним повним або частковим
звільненням від оподаткування митними
платежами та без застосування заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності і
підлягають реекспорту до завершення
встановленого строку без будь-яких
змін, за винятком звичайного зносу в
результаті їх використання.

За приписами п.1 ч.6 ст.104 Митного кодексу
України встановлено, що для поміщення
товарів у митний режим тимчасового
ввезення особа, відповідальна за
дотримання митного режиму, повинна
подати органу доходів і зборів, що
здійснює випуск товарів, транспортних
засобів комерційного призначення у
режимі тимчасового ввезення, документи
на такі товари, транспортні засоби, що
підтверджують мету їх тимчасового
ввезення.

Частиною першою ст.105 Митного кодексу
України передбачено, що у митний режим
тимчасового ввезення з умовним повним
звільненням від оподаткування митними
платежами поміщуються виключно товари,
транспортні засоби комерційного
призначення, зазначені у статті 189
цього Кодексу та в Додатках B.1 - B.9, C, D до
Конвенції про тимчасове ввезення (м.
Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених
цими Додатками, а також повітряні
судна, які ввозяться на митну територію
України українськими авіакомпаніями
за договорами оперативного лізингу.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.189 Митного
кодексу України встановлено, що
транспортні засоби комерційного
призначення, що використовуються для
переміщення товарів та/або пасажирів
через митний кордон України, можуть
тимчасово ввозитися на митну територію
України без справляння митних платежів
та без застосування заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.

Тимчасове ввезення транспортних
засобів комерційного призначення на
митну територію України допускається
за умови, що такі транспортні засоби не
використовуватимуться для внутрішніх
перевезень на митній території
України.

Відповідно до Закону України «Про
приєднання України до Конвенції про
тимчасове ввезення» Україна
приєдналась до Конвенції «Про
тимчасове ввезення» та Додатків A, B.1 -
B.9, C, D та E до неї, прийнятих 26 червня 1990
року у м. Стамбулі.

Відповідно до п. «а» ст.1 Конвенції «Про
тимчасове ввезення» визначено, що для
цілей цієї Конвенції термін «тимчасове
ввезення» означає митний режим, який
дозволяє приймати на митну територію
певні товари (у тому числі транспортні
засоби), умовно звільнені від ввізного
мита і податків, без застосування
заборон чи обмежень економічного
характеру на ввезення; такі товари (у
тому числі транспортні засоби), мають
ввозитися з визначеною метою і
призначатися для подальшого вивезення
у встановлений термін, та не
піддаватися змінам, за винятком
нормального зниження їхньої вартості
(амортизації) внаслідок їхнього
використання.

За пунктом «f» вказаної статті «особа»
означає як фізичну, так і юридичну
особу, якщо інше не передбачене
контекстом.

Згідно ст.2 Конвенції «Про тимчасове
ввезення» встановлено, що відповідно
до положень цієї Конвенції, кожна із
Договірних Сторін зобов'язується
надавати згоду на тимчасове ввезення
товарів (у тому числі транспортних
засобів), зазначених у Додатках до цієї
Конвенції.

Не впливаючи на положення Додатка E,
режим тимчасового ввезення надається з
загальним умовним звільненням від
ввізного мита і податків та без
застосування ввізних обмежень чи
заборон економічного характеру.

Додатком С до вказаної Конвенції є
Додаток щодо транспортних засобів.

Статтею 1 Додатку С Конвенції «Про
тимчасове ввезення» визначено, що
«транспортні засоби» означає, у тому
числі, наземні транспортні засоби (у
тому числі велосипеди з двигунами,
причепи, напівпричепи і поєднання
транспортних засобів).

«Комерційне використання» означає
платне перевезення осіб або промислове
чи комерційне платне або безоплатне
перевезення вантажів.

«Приватне використання» означає
перевезення особою виключно для
особистих потреб, за винятком
будь-якого комерційного використання.

«Внутрішні перевезення» означає
перевезення осіб, які здійснили
посадку, чи товарів, які були
завантажені на території тимчасового
ввезення, для здійснення висадки чи
розвантаження в межах цієї самої
території.

Відповідно до п. «а» ст.2 Додатку С
Конвенції «Про тимчасове ввезення»
передбачено, що користуються правом на
тимчасове ввезення відповідно до
статті 2 цієї Конвенції транспортні
засоби комерційного чи приватного
використання.

Згідно п. «а» ст.5 вказаного Додатку, для
того, щоб можна було скористатись
правами на пільги, що надаються цим
Додатком: транспортні засоби
комерційного використання повинні
бути зареєстрованими на території, яка
не є територією тимчасового ввезення,
на ім'я особи, яка зареєстрована або
постійно проживає за межами території
тимчасового ввезення, і ввозитись та
використовуватись особами, які
здійснюють свою діяльність з такої
території;

При цьому, пунктом «а» ст.7 вказаного
Додатку передбачено, що незважаючи на
положення статті 5 цього Додатку
транспортні засоби комерційного
використання можуть використовуватись
третіми особами, які мають належний
дозвіл користувача права на тимчасове
ввезення і які здійснюють свою
діяльність на користь останнього,
навіть якщо вони зареєстровані або
постійно проживають на території
тимчасового ввезення.

До суду та відповідача були надані
документи за якими позивач, які
передбачають здійснення діяльності на
користь ТзОВ «Етернія-ГП» (Польща). При
цьому до суду не надано належних
доказів які б підтверджували фактичне
здійснення такої діяльності.

Конвенція «Про договір міжнародного
дорожнього перевезення вантажів»
(м.Женева, 1956р.) застосовується до
будь-якого договору дорожнього
перевезення вантажів за винагороду з
використанням автомобілів, коли
вказані в договорі місце прийняття до
перевезення вантажу і місце,
передбачене для здачі вантажу,
знаходяться на території двох різних
країн, з яких принаймні одна являється
учасником Конвенції. Статтями 4 та 5
цієї Конвенції, передбачено, що договір
перевезення встановлюється накладною,
другий примірник якої супроводжує
вантаж.

Конвенція про договір міжнародного
автомобільного перевезення пасажирів
та багажу (м. Женева 1973р.)
застосовується до будь-якого договору
автомобільного перевезення пасажирів (
та у відповідних випадках - їх багажу)
транспортними засобами, коли у
договорі вказано, що перевезення
здійснюється територією принаймні
двох країн та що пункт відправлення або
пункт призначення, або той та інший
знаходяться на території однієї з
країн, що домовляються. Статтею 5
зазначеної Конвенції передбачено, що
під час перевезення пасажирів
перевізник має видати індивідуальний
або колективний квиток, в якому мають
бути зазначені назва та адреса
перевізника. |

Крім того, питання міжнародних
перевезень пасажирів і вантажів
врегульовано розділом IV Закону України
від 05.04.2001 № 2344-ІП «Про автомобільний
транспорт» (зі змінами та
доповненнями), відповідно до якого ч.3-7
ст.54 якого передбачено, що при
виконанні міжнародних перевезень
вантажів резиденти України повинні
мати: дозволи іноземних країн, по
території яких буде здійснюватися
перевезення; ліцензійну картку в разі
здійснення перевезення небезпечних
вантажів; дозвіл щодо узгодження умов
та режимів перевезення в разі
перевищення вагових або габаритних
обмежень чи документ про внесення
плати за проїзд великовагових
(великогабаритних) транспортних
засобів, якщо перевищення вагових
(габаритних) обмежень над визначеними
законодавством становить менше семи
відсотків; свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу; сертифікат
відповідності транспортного засобу
щодо безпеки руху та екологічної
безпеки вимогам країн, територією яких
буде здійснюватися перевезення, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами України; документи на
вантаж.

При виконанні міжнародних перевезень
пасажирів резиденти України повинні
мати: дозволи іноземних країн, по
території яких буде здійснюватися
перевезення; ліцензійну картку на
транспортний засіб; свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу;
список пасажирів (при нерегулярних та
маятникових перевезеннях);
білетно-облікову документацію; схему
маршруту.

При виконанні міжнародних перевезень
вантажів нерезиденти України повинні
мати: дозвіл України; дозвіл щодо
узгодження умов та режимів перевезення
в разі перевищення вагових або
габаритних обмежень чи документ про
внесення плати за проїзд великовагових
(великогабаритних) транспортних
засобів, якщо перевищення вагових
(габаритних) обмежень над визначеними
законодавством становить менше семи
відсотків; свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу; сертифікат
відповідності транспортного засобу
вимогам законодавства України щодо
безпеки руху та екологічної безпеки,
якщо інше не передбачено міжнародними
договорами України; документи на
вантаж.

При виконанні міжнародних перевезень
пасажирів нерезиденти повинні мати:
дозвіл України; свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу;
список пасажирів (для нерегулярних та
маятникових перевезень);
білетно-облікову документацію.

У транспортних засобах, що здійснюють
міжнародні перевезення пасажирів
та/або вантажів, установлюються і
використовуються контрольні пристрої -
тахографи.

Відповідно ст. 9 до Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» перевезення вантажів
супроводжується товарно-транспортними
документами, складеними мовою
міжнародного спілкування залежно від
обраного виду транспорту або державною
мовою, якщо вантажі перевозяться в
Україні. Таким документом при
автомобільних перевезеннях може бути
міжнародна автомобільна накладна (СМR).

За змістом п.1 ч.1 ст.335 Митного кодексу
України, при перевезенні автомобільним
транспортом під час переміщення
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення через митний
кордон України декларант, уповноважена
ним особа або перевізник надають
органу доходів і зборів в паперовій або
електронній формі такі документи та
відомості: а) документи на транспортний
засіб, зокрема ті, що містять відомості
про його державну реєстрацію
(національну належність); б)
транспортні (перевізні) документи
(міжнародні товаротранспортні
накладні); в) визначений актами
Всесвітнього поштового союзу документ,
що супроводжує міжнародні поштові
відправлення (за їх наявності); г)
комерційні документи (за наявності) на
товари, що перевозяться, які містять
відомості, зокрема, про найменування та
адресу перевізника, найменування
країни відправлення та країни
призначення товарів, найменування та
адреси відправника (або продавця) та
отримувача товарів; ґ) відомості про
кількість вантажних місць та вид
упаковки; д) найменування товарів; е)
вага брутто товарів (у кілограмах) або
об'єм товарів (у метрах кубічних), крім
великогабаритних вантажів.

Тобто, визнання автотранспортного
засобу (у тому числі легкового) як
транспортного засобу комерційного
використання можливо виключно за умови
його використання для платного
перевезення осіб або промислового чи
комерційного платного або
безоплатного перевезення вантажів, що
повинно підтверджуватись:

- при платному перевезенні осіб:
білетно-обліковою документацію;

- при платному чи безоплатному
промисловому чи комерційному
транспортуванні товарів:
товарно-транспортними документами,
зокрема міжнародною автомобільною
накладною (СМR).

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
громадянин (як резидент та і
нерезидент) може тимчасово в'їжджати на
територію України на транспортному
засобі комерційного призначення зі
звільненням від оподаткування і без
застосування гарантії за умови, що
вказаний транспортний засіб
знаходиться у власності (користуванні)
юридичної особи, яка зареєстрована на
території іншої держави, та
використовується в комерційних цілях
(платне перевезення осіб або
промислове чи комерційне платне або
безоплатне перевезення товарів).

При цьому громадянин, який возить
транспортний засіб комерційного
призначення на митну територію
України, повинен мати: - документи, що
підтверджують здійснення цим
громадянином діяльності на користь
юридичної особи - власника
(користувача) транспортного засобу; -
належний дозвіл користувача права на
тимчасове ввезення транспортного
засобу; - документи на транспортний
засіб, що підтверджують його
реєстрацію в іншій державі на ім'я
особи, яка зареєстрована або постійно
проживає за межами України; - документи
на транспортний засіб, що
підтверджують мету його тимчасового
ввезення; - документи, що підтверджують
комерційне використання транспортного
засобу.

Зазначене відповідає правовому
висновку Вищого адміністративного
суду України, який наведено в ухвалі
від 19.12.2013р. №К/800/36951/13 (справа №812/3566/13а).

Із митної декларації від 07.03.2014р.
вбачається, що позивачем не надано
митному органу документів, які б
підтверджували використання
автомобілю BMW Z3 №PR41942 для платного
перевезення осіб або промислового чи
комерційного платного або
безоплатного перевезення товарів.

При цьому, статтею 8 Додатку С Конвенції
«Про тимчасове ввезення» передбачено,
що

кожна Договірна Сторона має право
відмовити у наданні права на тимчасове
ввезення або відкликати його стосовно:
транспортних засобів комерційного
використання, які використовуються для
внутрішніх перевезень; транспортних
засобів приватного використання, які
використовуються у комерційних цілях
на внутрішніх перевезеннях;
транспортних засобів, зданих в оренду
після їхнього ввезення, або, якщо вони
були зданими в оренду в момент їхнього
ввезення, - транспортних засобів,
повторно зданих в оренду або переданих
в суборенду з метою, що не полягає в
їхньому негайному вивезенні.

На підставі викладеного, суд дійшов до
висновку, що за спірними в межах цієї
справи відповідач діє відповідно до
приписів Митного кодексу України та не
порушує Стамбульську конвенцію «Про
тимчасове ввезення».

Таким чином, враховуючі відсутність в
межах спірних правовідносин порушень з
боку відповідача, суд вбачає
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

Також, суд зазначає, що відповідно до ч.1
та ч.3 Митного кодексу України,
транспортні засоби комерційного
призначення, якими переміщуються
пасажири та/або товари через митний
кордон України, підлягають митному
контролю та митному оформленню.

Органи доходів і зборів виконують
митні формальності в зонах митного
контролю, створених відповідно до
положень глави 48 цього Кодексу, якщо
інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.320 Митного кодексу України,
форми та обсяги контролю, достатнього
для забезпечення додержання
законодавства з питань державної
митної справи та міжнародних договорів
України при митному оформленні,
обираються митницями (митними постами)
на підставі результатів застосування
системи управління ризиками. Не
допускаються визначення форм та
обсягів митного контролю іншими
органами державної влади, а також
участь їх посадових осіб у здійсненні
митного контролю.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені адміністративного позову
ОСОБА_1 до Східної митниці Міндоходів
про зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити повністю.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті,
вступна та резолютивна частини
проголошено у судовому засіданні 05
травня 2014 року, складання постанови у
повному обсязі - 08 травня 2014 року.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Куденков К.О.