Справа № 448/409/13-а, 2а-448/24/13
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 р.
Справа № 876/8003/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання:
Сердюк О.Ю.,

представника відповідача
Малець Н.М.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мостнафта» на
постанову Мостиського районного суду
Львівської області від 13 травня 2013 року
у справі №2а/448/24/13 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мостнафта» до
Комунального підприємства
«Адміністративно-технічне
управління», Департаменту економічної
політики Львівської міської ради,
третя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «Манго Юг» про
скасування наказів та зобов'язання
утриматись від вчинення незаконних
дій, -

В С Т А Н О В И В:

19.03.2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мостнафта»
звернулося в суд з позовом, яким
просило скасувати накази Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради «Про демонтаж самовільно
встановленої конструкції зовнішньої
реклами» №5-Д від 28.01.2013 року та №7-Д від
28.02.2013 року; зобов'язати Комунальне
підприємство
«Адміністративно-технічне управління»
утриматись від вчинення незаконних дій
щодо демонтажу цінових пілонів, що
встановлені по вул.. В.Великого -
навпроти вул.. Боткіна; по вул.. Буйка
навпроти навпроти - вул.. П.Мирного; по
вул.. Буйка - навпроти вул.. Луганської;
вжити заходів забезпечення
адміністративного позову, а саме
заборонити Комунальному підприємству
«Адміністративно-технічне управління»
демонтувати цінові пілони, що
встановлені по вул.. В.Великого -
навпроти вул.. Боткіна; по вул.. Буйка
навпроти навпроти - вул.. П.Мирного; по
вул.. Буйка - навпроти вул.. Луганської
до ухвалення рішення в
адміністративній справі.

Постановою Мостиського районного суду
Львівської області від 13 травня 2013 року
у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Мостнафта»
постанову суду першої інстанції
оскаржило, подало апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позов задоволити.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує на те, що жодним законом України
та підзаконним нормативно-правовим
актом не надано повноважень будь-якому
державному органу чи органу місцевого
самоврядування без рішення суду
самовільно позбавляти законного
власника його приватної власності.
Більше того Конституція України, норми
якої мають пряму дію та найвищу
юридичну силу, в статті 41 прямо це
забороняє: «Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним. Примусове відчуження
об'єктів права приватної власності
може бути застосоване лише як виняток з
мотивів суспільної необхідності, на
підставі і в порядку, встановлених
законом, та за умови попереднього і
повного відшкодування їх вартості.
Примусове відчуження таких об'єктів з
наступним повним відшкодуванням їх
вартості допускається лише в умовах
воєнного чи надзвичайного стану».

В судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення та
заперечив проти доводів апеляційної
скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196
КАС України.

Суд, перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що Департаментом
економічної політики Львівської
міської ради видано накази «Про
демонтаж самовільно встановлених
конструкцій зовнішньої реклами» № 5-Д
від 28.01.2013 року «Про демонтаж
самовільно встановлених конструкцій
зовнішньої реклами» №7-Д від 28.02.2013
року.

Як вбачається із матеріалів справи
підставою для видачі таких наказів
слугувало те, що спірні конструкції
розміщені без відповідних дозволів на
розміщення зовнішньої реклами.

З договору купівлі-продажу від 20.11.2009
року укладеного між ТзОВ «Мостнафта»
та підприємством «Готельно-навчальний
комплекс «Гетьман», договору
купівлі-продажу від 29.01.2013 року,
укладеного між ТзОВ «Мостнафта» та
Приватним підприємством «Комора»,
договору купівлі-продажу від 29.01.2013
року, укладеного між ТзОВ «Мостнафта»
та ВТП «Автосервіс», власниками
вищевказаних цінових пілонів є ТзОВ
«Мостнафта».

З договорів суборенди, укладених між
ТзОВ «Мостнафта» та ТзОВ «Манго Юг» від
01.02.2013 року та від 23.12.2010 року,
вбачається, що ТзОВ «Мостнафта» надало
ТзОВ «Манго Юг» в строкове платне
користування автозаправочну станцію в
м.Львові по вул. Буйка та прибудинкову
територію та окремі інвентарні об'єкти
- обладнання автозаправочної станції
по вул. В.Великого,50 в м. Львові.

З огляду на наведене суд вважає, що
спірні накази стосуються інтересів
позивача ТзОВ «Мостнафта» як власника
спірних конструкцій.

Відповідно до листів КП
«Адміністративно-технічне управління»
№2410-08-2002, №2410-08-2001 від 12.03.2013 року та
інших матеріалів справи вказаним
підприємством здійснено демонтаж
рекламних конструкцій, встановлених по
вул. В.Великого - навпроти вул. Боткіна;
по вул. Буйка навпроти - вул. П.Мирного;
по вул. Буйка- навпроти вул. Луганської.

Таким чином на момент подання
адміністративного позову спірні
накази були виконані, проте,
враховуючи, що позивачем оскаржується
правомірність видання цих наказів та
зважаючи на наслідки видання та
виконання цих наказів, судом повинна
бути надана оцінка законності та
обґрунтованості видання таких.

Підлягають спростуванню доводи
позивача про те, що цінові пілони,
розміщені за вищевказаними адресами,
не є зовнішньою рекламою, а інформацією
про наявність АЗС, з наступних підстав.

Засади рекламної діяльності в Україні,
відносини, що виникають у процесі
виробництва, розповсюдження та
споживання реклами регулює Закон
України "Про рекламу".

Абзацом 10 частини першої статті 1
Закону України "Про рекламу" визначено,
що реклама - це інформація про особу чи
товар, розповсюджена в будь-якій формі
та в будь-який спосіб і призначена
сформувати або підтримати обізнаність
споживачів реклами та їх інтерес щодо
таких особи чи товару.

Відповідно до абзацу 5 частини першої
статті 1 Закону України "Про рекламу"
зовнішня реклама - це реклама, що
розміщується на спеціальних
тимчасових і стаціонарних
конструкціях, розташованих на
відкритій місцевості, а також на
зовнішніх поверхнях будинків, споруд,
на елементах вуличного обладнання, над
проїжджою частиною вулиць і доріг.

Частиною сьомою статті 8 Закону України
"Про рекламу" передбачено, що
розміщення інформації про виробника
товару та/або товар у місцях, де цей
товар реалізується чи надається
споживачеві, у тому числі на елементах
обладнання та/або оформлення місць
торгівлі, а також безпосередньо на
самому товарі та/або його упаковці, не
вважається рекламою.

Згідно частини шостої статті 9 Закону
України "Про рекламу" вивіска чи
табличка з інформацією про
зареєстроване найменування особи,
знаки для товарів і послуг, що належать
цій особі, вид її діяльності (якщо це не
випливає із зареєстрованого
найменування особи), час роботи, що
розміщена на внутрішній поверхні
власного чи наданого у користування
особі приміщення, на зовнішній
поверхні будинку чи споруди не вище
першого поверху або на поверсі, де
знаходиться власне чи надане у
користування особі приміщення, біля
входу в таке приміщення, не вважається
рекламою.

Відносини, що виникають у зв'язку з
розміщенням зовнішньої реклами у
населених пунктах, та визначають
порядок надання дозволів на розміщення
такої реклами регулюються Типовими
правилами розміщення зовнішньої
реклами (чинні на момент виникнення
спірних правовідносин), затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 грудня 2003 року №2067.

Пунктом 2 Типових правил розміщення
зовнішньої реклами передбачено, що
спеціальні конструкції - тимчасові та
стаціонарні рекламні засоби (світлові
та несвітлові, наземні та не наземні
(повітряні), плоскі та об'ємні стенди,
щити, панно, транспаранти, троли,
таблички, І короби, механічні,
динамічні, електронні табло, екрани,
панелі, тумби, складні просторові
конструкції, аеростати, повітряні кулі
тощо), які використовуються для
розміщення реклами.

З аналізу зазначених правових норм
вбачається, що інформація в будь-якій
формі, яка розміщується на спеціальних
конструкціях для формування та
підтримки обізнаності споживачів з
метою викликати інтерес споживача до
конкретного товару чи послуг з метою
підвищення попиту та рівня їх
реалізації є рекламою.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що інформація
розміщена на двосторонніх
конструкціях, встановлених по вул.
В.Великого - навпроти вул. Боткіна; по
вул. Буйка навпроти - вул. П.Мирного; по
вул. Буйка- навпроти вул. Луганської,
відноситься до рекламної конструкції
типу «стелла», тобто є рекламою,
розміщення якої проводиться на
підставі дозволів, з огляду на
наступне.

На підтвердження своєї позиції
відповідачем надано до матеріалів
справи вимоги про усунення порушення (а
саме виготовити документи про
отримання дозволу на встановлення
рекламної конструкції), в яких
містяться фотознімки вищевказаних
конструкцій на підставі яких судом
встановлено, що зазначені конструкції
розташовані на відкритій місцевості
біля проїжджих частин вулиць і доріг та
містять інформацію про зареєстроване
найменування продавця, асортимент та
вартість про товар, який реалізується,
місце знаходження продавця та інші
відомості для споживачів з метою
збільшення об'єму продажу продукції
під торговими знаками продавців,
привернення уваги споживачів та
стимулювання зацікавленості в товарах
та послугах продавця.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що конструкції, які на підставі
договорів купівлі-продажу належать
позивачу, містять інформацію, що є
рекламою, оскільки встановлювались з
метою привернення уваги споживачів та
стимулювання зацікавленості в товарах
та послугах.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що
доказів на спростування зазначеного
матеріали справи не містять, тобто
позивачем не надано жодних доказів на
підтвердження того, що конструкції, які
надані в оренду ТзОВ «Манго Юг» не
містять інформації рекламного
характеру.

Частиною першою статті 16 Закону
України "Про рекламу" встановлено, що
розміщення зовнішньої реклами у
населених пунктах проводиться на
підставі дозволів, що надаються
виконавчими органами сільських,
селищних, міських рад, а поза межами
населених пунктів - на підставі
дозволів, що надаються обласними
державними адміністраціями, а на
території Автономної Республіки Крим -
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, в порядку, встановленому цими
органами на підставі типових правил, що
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Згідно статті 144 Конституції України
органи місцевого самоврядування в
межах повноважень, визначених законом,
приймають рішення, які є обов'язковими
для виконання на відповідній
території.

Підпунктом 13 пункту "а" статті 30 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" встановлено, що питання
надання дозволу в порядку,
встановленому законодавством, на
розміщення реклами належить до відання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад.

Крім того, також передбачено порядок
розміщення зовнішніх реклам в м. Львові
Правилами розміщення зовнішньої
реклами у м. Львові, які затверджені
рішенням виконавчого комітету
Львівської міської ради №569 від 21.05.2010
року.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачем правомірно
винесено спірні накази, оскільки
встановлено, що цінові пілони,
відносяться до рекламних конструкцій і
користувачами вказаних конструкцій не
виконано вимоги відповідача щодо
отримання дозволу на розміщення
зовнішньої реклами, тому
адміністративний позов задоволенню не
підлягає.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Мостнафта» - залишити без задоволення,
а постанову Мостиського районного суду
Львівської області від 13 травня 2013 року
у справі №2а/448/24/13 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич