Справа № 814/2879/13-а
Суддя: Лісовська Н. В.
Дата ухвалення: 2013-10-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

02 жовтня 2013 року
Справа № 814/2879/13-а

Миколаївський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Лісовської Н. В. за
участю секретаря судового засідання
Калінічевої М.С. розглянув у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу

за позовомприватного підприємства
"ЛУБ'ЯНСЬКЕ", вул. Шкільна, буд. 1А, с.
Петрівка, Веселинівський район,
Миколаївська область,57024

доВознесенської об'є'днаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Миколаївській
області, вул. Леніна, 10, смт. Веселинове,
Веселинівський район, Миколаївська
область, 57001 проскасування
податкового повідомлення - рішення від
10.06.2013р.№ ,

За участю представників:

від позивача: Граненка О.М.,

від відповідача: Шевчука І.М.

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Вознесенської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Миколаївській області про скасування
податкового повідомлення-рішення від
10.06.2013р. № .

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що перевіряючі дійшли
невірних висновків щодо заниження
податку на додану вартість у січні 2013
року, що підлягає сплаті до бюджету в
сумі 93798,00 грн. Так, позивач є виробником
сільськогосподарської продукції і має
право на застосування спеціального
режиму оподаткування податком на
додану вартість. Відповідач під час
перевірки дійшов хибного висновку щодо
реалізації позивачем продукції на
562788,00 грн. (в т.ч. ПДВ 93798,00 грн.), що не є
товаром власного виробництва, що
зобов'язує позивача визначити та
сплатити податкове зобов'язання на
суму 93798,00 грн. в загальному порядку без
застосування пільгового режиму. За
твердженням позивача, такий висновок
не відповідає дійсності, оскільки у
січні 2013 року ПП «Луб'янське»
реалізовувало виключно
сільськогосподарську продукцію
власного виробництва, що
підтверджується документами
первинного бухгалтерського обліку, а
відтак, податкове повідомлення-рішення
від 10.06.2013р. № винесено
неправомірно та задоволенню не
належить.

Відповідач проти позову заперечує,
зазначає, що під час проведення
перевірки перевіряючими було
встановлено факт закупівлі позивачем у
січні 2013 року соняшника фізичних осіб
на суму 562788,00 грн. (в т.ч. ПДВ 93798,00 грн.) та
подальшої його реалізації, а відтак сум
ПДВ за такими господарськими
операціями повинні бути перераховані
до бюджету у загальному порядку
оподаткування податком на додану
вартість.

В судовому засіданні 02.10.2013 року в
порядку ч. 3 ст. 160 КАС України судом
проголошено вступну та резолютивну
частину постанови.

Вислухав пояснення сторін, з'ясував всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, оцінив
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
дослідив матеріали, що містяться у
справі, суд дійшов висновку, що позов
належить задоволенню виходячи з
наступного:

ДПІ з 15.05.2013 по 22.05.2013 року було
проведено позапланову невиїзну
перевірку ПП «Луб'янське» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2010 по
31.03.2013 року, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2010 по
31.03.2013 року.

Перевіркою встановлено заниження
позивачем суми податку на додану
вартість у січні 2013 року на суму 93798,00
грн., про що було складено акт №
760/22/36396190 від 29.05.2013 року.

На підставі акту перевірки було
винесено податкове
повідомлення-рішення № від 10.06.2013
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість по вітчизняних товарах на
117247,50 грн., з яких за основним платежем -
93798,00 грн., за штрафними санкціями - 23449,50
грн.

Перевіряючі дійшли таких висновків у
зв'язку з тим, що в січні 2013 року ПП
«Луб'янське» реалізувало ТОВ
«Кернел-Трейд» соняшник на загальну
суму 562788,00 грн., в т.ч. ПДВ 93798,00 грн.
перевіркою встановлено, що
реалізований соняшник був придбаний
підприємством у фізичних осіб, не
платників ПДВ. Цей факт свідчить про те,
що підприємство реалізувало
сільськогосподарську продукцію, яка не
була вирощена на власних або
орендованих виробничих потужностях
(землях), а відтак, ПП «Луб'янське»
повинно було визначити податкове
зобов'язання і сплатити до бюджету суму
у загальному порядку, а не включати
таку суму в декларацію за скороченою
формою із застосуванням спеціального
режиму оподаткування діяльності у
сфері сільського господарства.

Суд критично оцінює таку правову
позицію відповідача з оглядом на
наступне:

ПП «Луб'янське» у 2011-2013 р. перебуває на
сплаті фіксованого
сільськогосподарського податку. На
підтвердження такого статусу
підприємством щорічно надавалися
податкові декларації з фіксованого
сільськогосподарського податку до ДПІ,
розрахунки частки питомої ваги
сільськогосподарського
товаровиробництва, та відомість про
наявність земельних ділянок.

Основним видом діяльності
підприємства за КВЕД є вирощування
зернових, бобових культур та насіння
олійних культур.

Згідно положень ст. 209 ПК України
резидент, який провадить
підприємницьку діяльність у сфері
сільського і лісового господарства та
рибальства та відповідає критеріям,
встановленим у пункті 209.6 цієї статті
(далі - сільськогосподарське
підприємство), може обрати спеціальний
режим оподаткування.

Згідно із спеціальним режимом
оподаткування сума податку на додану
вартість, нарахована
сільськогосподарським підприємством
на вартість поставлених ним
сільськогосподарських товарів/послуг,
не підлягає сплаті до бюджету та
повністю залишається в розпорядженні
такого сільськогосподарського
підприємства для відшкодування суми
податку, сплаченої (нарахованої)
постачальнику на вартість виробничих
факторів, за рахунок яких сформовано
податковий кредит, а за наявності
залишку такої суми податку - для інших
виробничих цілей.

Сільськогосподарським вважається
підприємство, основною діяльністю
якого є постачання вироблених (наданих)
ним сільськогосподарських товарів
(послуг) на власних або орендованих
основних фондах, а також на
давальницьких умовах, в якій питома
вага вартості сільськогосподарських
товарів/послуг становить не менш як 75
відсотків вартості всіх
товарів/послуг, поставлених протягом
попередніх 12 послідовних звітних
податкових періодів сукупно.

Так, як вбачається з матеріалів справи
та не заперечується представником
відповідача підприємство відповідає
усім вимогам, визначеним п. 209.6 ст. 209 ПК
України та не позбавлено статусу
сільськогосподарського підприємства
та пільг щодо оподаткування податком
на додану вартість. Разом з тим, ДПІ у
акті перевірки (стор. 19, а.с. 16), зазначає,
що у підприємства відсутні
бухгалтерські та податкові документи
на вирощування даної продукції. Таке
твердження відповідача спростовується
матеріалами справи. В матеріалах
справи містяться письмові докази
обліку самостійно вирощеного
соняшнику за перевіряємий період, а
саме, облік по книзі складського
обліку, рух соняшника по складському
обліку, акти прийому виконаних робіт,
річні звіти форми Ф-21 та додатко № 3 до
нього (продукція власного виробництва),
акти сушіння.

Суд критично оцінює позицію ДПІ щодо
придбання позивачем у фізичних осіб 509
т. соняшнику з метою подальшої
реалізації, оскільки ані під час
проведення перевірки та складання
акту, ані під час розгляду справи судом
не надано жодних доказів на
підтвердження цих фактів. До суду
надані відповідні документи
первинного бухгалтерського обліку
вирощеного соняшнику на власних
виробничих потужностях, а, по друге,
відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС обов'язок
щодо доказування правомірності свого
рішення покладено саме на суб'єкт
владних повноважень, який під час
виконання своїх функцій повинен діяти
виключно в межах та у спосіб
визначений законом, що передбачено ст 19
Конституції України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги обґрунтовані та
належать задоволенню.

Розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведеності перед судом їх
переконливості (частина 1 статті 11 КАС).

Згідно ст. 71 ч. 2 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

При винесені рішення по
адміністративній справі, суд вирішує
питання про розподіл витрат відповідно
до ст.94 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов приватного підприємства
"ЛУБ'ЯНСЬКЕ" - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення
рішення Вознесенської об'є'днаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області від 10.06.2013р.№
.

Повернути з Державного бюджету України
на користь приватного підприємства
"ЛУБ'ЯНСЬКЕ" судовий збір у сумі 1172,48
грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає чинності з моменту закінчення
десятиденного строку на апеляційне
оскарження.

Постанова суду може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
Адміністративного суду через
Миколаївський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя
Н. В. Лісовська

Повний тест постанови

виготовлено та підписано суддею 07.10.2013
року