Справа № 2а/0270/3053/11
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/75917/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Сватко А.О.,

та представників сторін:

позивача - не з'явилися,

відповідача - Бабія Р.В.

розглянув у судовому засіданні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у м. Вінниці (далі - ДПІ)

на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 28.07.2011

та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2011

у справі № 2а/0270/3053/11

за позовом приватного підприємства
"Джерело" (далі - Підприємство)

до ДПІ

про скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 28.07.2011,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 11.10.2011, позов задоволено; визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 08.06.2011 №
та від 08.06.2011 № . У прийнятті цих
судових актів попередні судові
інстанції виходили з того, що
реальність виконання операцій з
поставки нафтопродуктів та
транспортних послуг позивачеві в
рамках господарських правовідносин з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Магна-В» (далі - ТОВ
«Магна-В») підтверджується
документально, тоді як податковим
органом не доведено нікчемності
правочинів, укладенням яких
опосередковувалися розглядувані
правовідносини.

Посилаючись на невідповідність
висновків судів положенням чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати судові акти обох попередніх
інстанцій та прийняти нове рішення по
суті спору, яким у позові відмовити. На
обґрунтування касаційних вимог
скаржник зазначає про фіктивний
характер операцій позивача з названим
контрагентом, що виключає правильність
відображення у податкового обліку
Підприємства цих операцій.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для задоволення касаційних
вимог ДПІ виходячи з такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що ДПІ
було проведено планову виїзну
перевірку Підприємства з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 по 31.12.2010, оформлену
актом від 19.05.2011 № 2101/23/23106764. За
наслідками цієї перевірки податковою
інспекцією було прийнято податкові
повідомлення-рішення:

від 08.06.2011 № , за яким позивачеві
визначено податкове зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 1 524 514 грн. (у
тому числі 1 219 611 грн. за основним
платежем та 304 903 грн. за штрафними
санкціями);

від 08.06.2011 № про донарахування
Підприємству ПДВ у сумі 1 191 506 грн. (у
тому числі 953 205 грн. за основним
платежем та 238 301 грн. за штрафними
санкціями).

Підставою для оспорюваних
донарахувань стало незаконне, на думку
ДПІ, формування позивачем податкового
кредиту та валових витрат за
операціями з придбання нафтопродуктів
та послуг з їх транспортування у ТОВ
«Магна-В» за договором купівлі-продажу
нафтопродуктів від 01.04.2009 № 162-КП. На
обґрунтування цього висновку
відповідач зазначає, що в рамках
проведення заходів з податкового
контролю було виявлено укладення
названим постачальником нікчемних
договорів без мети настання
відповідних ним правових наслідків, а
виключно з ціллю отримання податкової
вигоди. При цьому ДПІ посилається на
допущені ТОВ «Магна-В» правопорушення
у сфері оподаткування при формуванні
даних податкового обліку за операціями
з третіми особами.

Втім суди цілком об'єктивно відхилили
зазначені доводи податкового органу як
неспроможні.

Так, згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

За змістом підпункту 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 названого Закону підставою для
формування податкового кредиту є
податкова накладна. При цьому
підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 Закону
встановлюються обов'язкові для
оформлення податкової накладної
вимоги, недотримання яких є підставою
для відмови у визнанні права платника
на податковий кредит.

На час виникнення спірних
правовідносин порядок формування
валових витрат був врегульований
статтею 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5
названого Закону передбачено, що до
складу валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону заборонено відносити
до складу валових витрат будь-які
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

З наведених законодавчих положень
вбачається, що підставою виникнення у
платника права на податковий кредит та
на формування валових витрат, окрім
належного документального оформлення
господарської операції, є реальне
здійснення операцій з придбання
товарів (робіт, послуг) з метою їх
використання в оподатковуваних
операціях у рамках провадження
господарської діяльності.

Судова практика вирішення податкових
спорів виходить з презумпції
добросовісності платника, яка презюмує
економічну виправданість дій платника,
що мають своїм наслідком отримання
податкової вигоди, та достовірність
відомостей у бухгалтерській та
податковій звітності платника.

Недобросовісність платника має бути
встановлена безумовними та однозначно
розтлумаченими доказами, однак, як
вірно зазначили суди, такі докази на
порушення вимог частин першої, другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України податковим
органом не представлено, реальність
виконання господарських операцій, на
підставі яких позивачем сформовано
валові витрати та податковий кредит, не
спростовано.

Як встановили суди, фактичне виконання
операцій з поставки ТОВ «Магна-В»
нафтопродуктів позивачеві
підтверджується необхідними
первинними документами (видатковими
накладними, податковими накладними,
товарно-транспортними накладними), що
були досліджені судами у процесі
розгляду справи. Зазначені документи,
за висновком судів, містять необхідну
для цілей оподаткування інформацію про
спірні господарські операції та
підтверджують факт їх виконання.
Податковим органом не доведено факту
недостовірності відомостей у поданих
позивачем первинних документах.

Фактично як на підставу оспорюваних
донарахувань, ДПІ посилалася виключно
на порушення, допущені контрагентом, а
саме - на порушення ним умов
провадження господарської діяльності,
на недекларування та несплату цим
постачальником податків до бюджету,
тобто на правопорушення, допущені
третьою особою.

При цьому ДПІ не наведено доводів та не
подано доказів, які безспірно б
підтверджували недобросовісність саме
позивача як платника податків,
свідчили про його обізнаність щодо
протиправного характеру діяльності
названого постачальника, про
узгодженість дій позивача та ТОВ
«Магна-В», спрямованих на штучне
створення умов для отримання позивачем
податкової вигоди або на свідоме
перенесення позивачем податкового
навантаження на особу, яка не виконує
своїх податкових обов'язків, тощо.

У той же час чинне податкове
законодавство не пов'язує право
платника на податковий кредит та на
зменшення оподатковуваного доходу на
суму понесених витрат з повнотою
відображення постачальником у своїй
податковій звітності відповідних
господарських операцій, з фактичною
сплатою постачальником ПДВ до бюджету.
Платник не несе відповідальності за
дії всіх підприємств та організацій, що
беруть участь у багатостадійному
процесі сплати податків до бюджету.
Податкові органи не вправі тлумачити
поняття добросовісності платника як
таке, що породжує у останнього
додаткові обов'язки, не передбачені
чинним законодавством.

З урахуванням викладеного Вищий
адміністративний суд України
погоджується з висновком попередніх
судових інстанцій щодо
обґрунтованості позовних вимог.

Оскільки висновки судів відповідають
нормам чинного законодавства та
фактичним обставинам спору,
установленим на підставі повного та
об'єктивного дослідження доказів у
справі, то процесуальних підстав для
скасування оскаржуваних постанови та
ухвали судів першої та апеляційної
інстанцій зі спору не вбачається.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у м. Вінниці
залишити без задоволення.

2. Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 28.07.2011 та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 11.10.2011 у
справі № 2а/0270/3053/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку
статей 236-238 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько