Справа № 826/4543/14
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2014-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2014 року 12:25
№ 826/4543/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кармазіна О.А., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу:
за позовом:Публічного акціонерного
товариства «Укргазвидобування»
до:Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Полтавській областіпро:скасування
постанов від 14.03.2014 року ВП № 11340589, а
також визнання протиправними дій,-
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулося Публічне акціонерне
товариство «Укргазвидобування» з
позовом до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області про скасування постанов від
14.03.2014 року ВП № 11340589 «Про стягнення з
боржника виконавчого збору» у розмірі
1338,10 грн. та «Про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій» у
розмірі 51,87 грн., а також визнання
протиправними дій по винесенню
Позивач вважає стягнення виконавчого
збору безпідставним, оскільки, як
вважає позивач, рішення суду, в рамках
виконання якого було стягнуто
виконавчий збір, було виконано у
повному обсязі та без вжиття будь-яких
заходів примусового характеру з боку
державного виконавця. Відносно
стягнення витрат, пов'язаних з
проведенням виконавчих дій, то, як
зазначає позивач, із постанови про їх
стягнення вбачається, що державним
виконавцем не складено акт про витрати
та відповідачем не надано доказів
понесення витрат, у зв'язку з чим
позивач вважає стягнення цих витрат
Відповідач, надавши заперечення проти
позову, просить у задоволенні позову
відмовити, зазначаючи про законність
та обґрунтованість оскаржуваних
рішень. У той же час, представник
відповідача у судове засідання не
з'явився, доказів поважності причин
неприбуття у судове засідання не надав.
У зв'язку з цим та на підставі ч. 4 ст. 128
КАС України судом ухвалено розглядати
справу за відсутності відповідача.
При цьому, на підставі ч. 6. ст. 128 КАС
України ухвалено про продовження
розгляду справи в порядку письмового
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.
Згідно з рішенням Господарського суду
Полтавської області від 25.11.2008 р. по
справі № 16/246 з Дочірньої компанії
«Укргазвидобування», правонаступником
якої є Публічне акціонерне товариство
«Укргазвидобування», стягнуто на
користь Дочірньої компанії
«Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України» в
особі філії «Управління магістральних
газопроводів «Харьківтрансгаз» 13 262,97
грн. державного мита та 118 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. Як вбачається з копії
судового рішення, вказані витрати
стягнуті в рамках розгляду справи про
стягнення вартості послуг по
транспортуванню природного газу.
08.12.2008 р. видано наказ про примусове
Згідно з постановою державного
виконавця ВДВС Машівського РУЮ
Полтавської області 09.01.2009 р. відкрито
виконавче провадження № 11340589.
Запропоновано виконати рішення суду
добровільно до 16.01.2009 р. Наявність цього
документу у позивача вбачається,
зокрема, з копії його заяви до ВДВС від
16.01.2009 р., як зазначає позивач, виконавче
провадження було зупинено на підставі
наказу Мінпаливенрго України від 10.1.2005
р. № 568 у зв'язку з опублікуванням змін
до Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу»,
згідно якого процедура погашення діє
В контексті наведеного слід зазначити,
що у своєму рішенні від 13 грудня 2012 року
№ 18-рп/2012 Конституційний Суд України
зазначив, що в аспекті конституційного
звернення положення пункту 15 частини
першої статті 37 Закону України "Про
виконавче провадження" від 21 квітня 1999
року N 606-XIV з наступними змінами у
взаємозв'язку з положеннями частини
першої статті 41, частини п'ятої статті
124, пункту 9 частини третьої статті 129
Конституції України, статті 115
Господарського процесуального кодексу
України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини
другої статті 2, абзацу шостого пункту
3.7 статті 3 Закону України "Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу" від 23
червня 2005 року N 2711-IV з наступними
змінами треба розуміти так, що:
- обов'язкове зупинення виконавчого
провадження та заходів примусового
виконання судових рішень здійснюється
лише щодо стягнення заборгованості,
яка виникла через неповні розрахунки
за енергоносії, та щодо учасників
розрахунків, визначених Законом
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
- внесення юридичної особи, незалежно
від форми власності, до Реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості, не
є підставою для зупинення виконавчого
провадження та заходів примусового
виконання судових рішень щодо
стягнення з неї заборгованості, яка не
стосується неповних розрахунків за
енергоносії і не визначена Законом
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
04.01.2013 р. відповідно до постанови
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби поновлено
виконавче провадження у зв'язку з тим,
що станом на 04.01.2013 р. процедуру
погашення заборгованості продовжено
На підставі заяви позивача від 18.01.2013 р.
винесено постанову державного
виконавця від 21.01.2013 р. про зупинення
виконавчого провадження у зв'язку із
заходами щодо реорганізації у
12.04.2013 р. поновлено виконавче
17.06.2013 р. зупинено виконавче
провадження у зв'язку із внесенням змін
до Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу», які
були опубліковані 15.06.2013 р. та згідно
яких процедура погашення
заборгованості діє до 01.01.2014 р.
23.07.2013 р. до суду, який видав виконавчий
документ, надійшла заява про
затвердження мирових угод по справі №
16/426 (окремо по кожному наказу).
Ухвалою Господарського суду
Полтавської області від 27.08.2013 р. по
справі № 16/246 затверджено мирові угоди,
зокрема, боржник зобов'язався
сплачувати стягувану грошову
заборгованість до 30.09.2013 р., а саме: до
31.07.2013 р. - 4460,32 грн., до 31.08.2013 р. - 4460,32 грн.,
Із заяви стягувача від 11.10.2013 р. № 3750/18
до ВДВС Машівського районного
управління юстиції у Полтавській
області вбачається, в якій зазначено,
що підлягають стягненню штрафні
санкції та судові витрати загалом у
розмірі 160 430,83 грн. Вказується, що на
підставі вищезгаданого наказу суду
ВДВС Машівського РУЮ Полтавської
області 04.01.2013 р. було відкрито
виконавче провадження. Надалі у заяві
стягувача зазначається, що 19.07.2013 р.
укладено мирову угоду та станом на
01.10.2013 р. відбулось повне фактичне
виконання мирової угоди. У заяві
зазначено прохання закінчити
виконавче провадження.
10.01.2014 р. поновлено виконавче
До матеріалів справи залучено копію
постанови державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Полтавській області Коноз
В.М. від 24.01.2014 р. про прийняття до
виконання виконавчого провадження, в
якому зазначено, що постановою
начальника УДВС ГУЮ у Полтавській
області від 24.01.2014 р. зведене виконавче
провадження про стягнення
заборгованості з позивача передано для
подальшого виконання з ВДВС
Машівського РУЮ до відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у
Полтавській області. У зв'язку з цим
державним виконавцем постановлено
прийняти до виконання вищевказаний
наказ господарського суду.
14.03.2014 р. старшим державним виконавцем
Коноз В.М. управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Полтавській
області ухвалено постанову в рамках
виконавчого провадження № 11340589 про
стягнення з боржника (позивача)
виконавчого збору у розмірі 1338,10 грн.
В контексті наведеного у вступній
частині постанови зазначається, що
постановою державного виконавця від
09.01.2009 р. відкрито виконавче
провадження з виконання виконавчого
документу: наказу № 16/246 від 08.12.2008 р.,
виданого Господарським судом
Полтавської області про стягнення
вищенаведеної суми. Вказується, що
боржнику запропоновано виконати його в
самостійному порядку в 7-денний строк з
моменту винесення постанови. Боржником
у наданий строк Наказ не виконано.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 28
Закону України «Про виконавче
провадження» постановлено стягнути
вищезгадану суму виконавчого збору.
Окрім того, в рамках виконавчого
провадження № 11340589 ухвалено постанову
від 14.03.2014 р. про стягнення з боржника
витрат на проведення виконавчих дій в
14.03.2014 р. також ухвалено постанову про
закінчення виконавчого провадження №
11340589, яке мотивовано отриманням
повідомлення ПАТ «Укртрансгаз»
(правонаступник стягувача) в особі
філії Управління магістральних
газопроводів «Харківтрансгаз» № 667/18
від 26.02.2014 р., в якому зазначено про
виконання рішення суду боржником та
зазначено прохання закінчити
виконавче провадження в зв'язку з
повним фактичним виконанням рішення
суду.
Згідно з постановою про закінчення
виконавчого провадження, постанови про
стягнення виконавчого збору та витрат
виведені в окремі провадження.
Вирішуючи у взаємозв'язку з наведеним,
суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ст. 27 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27).

У разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом.

Виконавчий збір та витрати, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій, у такому разі з
боржника не стягуються (ч. 3 ст. 27).

Частиною 5 статті 12 Закону передбачено,
що сторони зобов'язані протягом трьох
робочих днів письмово повідомити
державного виконавця про повне чи
часткове самостійне виконання рішення
боржником.

У свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 28
зазначеного закону, у разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
його виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

У зазначених розмірах виконавчий збір
стягується з боржника також у разі
повернення виконавчого документа без
виконання за письмовою заявою
стягувача та у разі самостійного
виконання боржником рішення після
початку його примусового виконання,
зокрема шляхом перерахування коштів
безпосередньо на рахунок стягувача.

Частиною 7 ст. 28 Закону передбачено, що у
разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру та в разі
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 49 цього
Закону, якщо виконавчий збір не
стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Відносно витрат на проведення
виконавчих дій, слід зазначити, що
відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону витрати
органів державної виконавчої служби,
пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій щодо
забезпечення примусового виконання
рішень, є витратами виконавчого
провадження.

Витрати виконавчого провадження
здійснюються за рахунок коштів
Державного бюджету України та коштів
виконавчого провадження, які
використовуються у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України (ч. 2 ст. 41).

Згідно із ч. 4 ст. 41 Закону, до витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату: 1) перевезення, зберігання і
реалізації майна боржника; 2) послуг
експертів, суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання
та інших осіб, залучених у
встановленому законом порядку до
провадження виконавчих дій; 3)
поштового переказу стягувачу
стягнених аліментних сум; 4) проведення
розшуку боржника, його майна або
розшуку дитини; 5) розміщення
оголошення в засобах масової
інформації; 6) виготовлення та
пересилання документів виконавчого
провадження, ведення Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень; 7) інших витрат, необхідних
для забезпечення належної організації
виконання рішень органами державної
виконавчої служби.

Про стягнення з боржника витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, державний
виконавець виносить постанову, яка
затверджується начальником
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Зазначена постанова
надсилається сторонам не пізніше
наступного робочого дня після її
винесення і може бути оскаржена ними до
суду у десятиденний строк (ч. 5 ст. 41
Закону).

Таким чином, примусове виконання
розпочинається після закінчення
строку, встановленого для самостійного
виконання та виконавчий збір і витрати
на проведення виконавчих дій не
стягується лише у випадку, якщо у строк,
встановлений для самостійного
виконання, боржник виконає відповідне
рішення майнового характеру.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач обізнаний з ходом виконавчого
провадження, про що свідчать його дії в
рамках виконавчого провадження та
надані процесуальні документи, у т.ч.
щодо укладання мирової угоди.

В контексті наведеного слід зазначити,
що позивачем не надано доказів
оскарження дій та рішень державного
виконавця, крім оскаржуваних у даній
справі. Зокрема, відсутні рішення про
визнання протиправними дій державного
виконавця щодо несвоєчасного
направлення або про визнання
протиправною його бездіяльності
стосовно не надіслання позивачу
процесуальних документів в рамках
виконавчого провадження.

У той же час, як вбачається з матеріалів
справи та з урахуванням дати відкриття
виконавчого провадження, дат зупинення
та дат поновлення виконавчого
провадження, дати затвердження мирової
угоди, а також враховуючи встановлений
строк для самостійного виконання, слід
дійти висновку, що позивач не виконав
рішення суду у встановлений державним
виконавцем строк, тобто у строк
встановлений для самостійного
виконання, що відповідно до наведених
вище норм є підставою для стягнення
виконавчого збору та витрат на
проведення виконавчих дій.

При цьому, відсутні будь-які докази
звернення позивача до державного
виконавця щодо отримання детальних
розрахунків витрат на проведення
виконавчих дій та в матеріалах даної
справи відсутні обґрунтовані
заперечення, підтверджені належними
доказами, на спростування суми витрат,
стягнутих державним виконавцем на
проведення виконавчих дій, а відтак
позивачем не спростовано
обґрунтованості визначеної державним
виконавцем суми витрат на проведення
виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи наведене у сукупності, суд в
даному випадку не вбачає підстав для
визнання протиправними дій державного
виконавця щодо прийняття спірних
постанов, як власне і підстав для
скасування постанов державного
виконавця, які за висновком суду
прийняті з дотриманням наведених вище
норм законодавства, у зв'язку з чим у
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись вимогами 69-71, 94, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов залишити без
задоволення.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
за правилами, встановленими ст. ст. 185-187
КАС України.

Суддя
О.А.
Кармазін