Справа № П/811/893/14
Суддя: Т.М. Кармазина
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № П/811/893/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого: судді Кармазиної Т.М.,
за участю секретаря - Сириці І.О.,
за участю представників:
позивача - Ущапівського Р.В., Павлової
відповідача - Бобуха С.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Кіровограді
справу за адміністративним позовом
Публічного акціонерного товариства
"Кіровоградолія" до Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
про скасування податкових
повідомлень-рішень, -
Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просить скасувати податкові
повідомлення-рішення Кіровоградської
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення є
незаконними, необґрунтованими та
безпідставними, не відповідають
фактичним обставинам справи, а також
такими, що винесені з порушенням норм
чинного законодавства України.
Зокрема, на думку позивача, податковий
орган помилково вказує, що ПАТ
"Кіровоградолія" від реалізації олії
соняшникової на експорт отримало
збитки в сумі 11 532 995 грн., оскільки
відповідач неправомірно відносить до
складу витрат, які враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
витрат на придбання насіння соняшника
в загальній сумі без ПДВ - 83 221 198,90 грн.
та транспортно-експедиційних витрат в
сумі без ПДВ - 2 626 013,90 грн.. Зазначає, що
всі первинні документи, що
підтверджують витрати, є наявні,
сформовані у відповідності до вимог
чинного законодавства та були надані
перевіряючим під час проведення
перевірки. Реалізація олії
соняшникової на експорт є операцією,
яка підлягає оподаткуванню ПДВ за
ставкою 0%. Також посилається на те, що
господарська діяльність - переробка
насіння соняшника та виробництво олії
соняшникової відповідає статуту
позивача та не суперечить чинному
законодавству. До того ж, зазначає, що
від реалізації олії соняшникової на
експорт, у відповідності з чинним
законодавством було отримано прибуток,
що на думку позивача повністю
співпадає з вимогами пункту 8 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 15
«Дохід», а тому висновки перевіряючих є
Крім того, вказує, що у ПАТ
"Кіровоградолія" наявні усі первинні
бухгалтерські документи, які
відображають реальність господарських
операцій між ним та ПП "Кіровоградський
митний термінал", ТОВ НВО "Мета", ТОВ
"Ріне", ТОВ "Зей Ком'юнікейшнз", ТОВ
"Аван-Тайм. Зовнішторг", фізичною особою
- підприємцем ОСОБА_4 та є підставою для
формування податкового обліку
В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги в
повному обсязі із зазначених підстав.
Представник відповідача в судовому
засіданні, заперечуючи проти
задоволення позовних вимог, зазначив,
що податковим органом прийнято
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення у відповідності
до норм чинного законодавства України,
так як в ході проведення перевірки
податковим органом встановлено, що при
проведенні операцій по експорту
продукції підприємством, не відбулося
збільшення активу або зменшення
зобов'язання, що зумовили зростання
власного капіталу. Крім того, вказував,
що договори, укладені позивачем з ПП
"Кіровоградський митний термінал", ТОВ
НВО "Мета", ТОВ "Ріне", ТОВ "Зей
Ком'юнікейшнз", ТОВ "Аван-Тайм.
Зовнішторг", фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 без наміру
створення правових наслідків.
Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню, з
Публічне акціонерне товариство
"Кіровоградолія" зареєстровано 06.04.1993р.
як юридична особа, що підтверджується
випискою з ЄДР (т.1 а.с.126), та перебуває
на обліку в Кіровоградській ОДПІ, як
Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області на підставі
наказу №635 від 30.08.2013р., проведена
планова виїзна перевірка ПАТ
"Кіровоградолія" з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2011р. по
31.12.2012р., за результатами якої складено
акт №86/11-23-22-06/00373869 від 28.10.2013р. (т.1
Відповідно до даного акту, перевіркою
встановлено порушення позивачем:
п.п.138.1, п.138.2, 138.4 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено завищення
задекларованого від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток за ІV квартал 2011 року - 73 290 грн.;
за І квартал 2012р. - 3 096 777 грн. та
заниження податку на прибуток на
загальну суму 18050153 грн., в т.ч. за І
квартал 2012р. - 737 780 грн., ІІ квартал 2012 р.
- 5 094 994 грн., ІІІ квартал 2012р. - 12 215 700
грн., ІV квартал 2012р. - 1 679 грн.;
п.п.198.2, 198.3, 198.4, 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 17 197 290 грн., а саме:
жовтень 2011р. - 1 106 278 грн., листопад 2011р. -
1 022 109 грн., грудень 2011р. - 344 204 грн.,
січень 2012р. - 1 160 459 грн., лютий 2012р. - 771
697 грн., березень 2012р. - 5 090 984 грн.,
квітень 2012р. - 673 446 грн., травень 2012р. - 1
327 283 грн., червень 2012р. - 1 457 694 грн.,
липень 2012р. - 134 648 грн., вересень 2012р. - 540
236 грн., жовтень 2012р. - 843 436 грн.,
листопад 2012р. - 324 103 грн., грудень 2012р. -
п.п.198.2, 198.3, 198.4, 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
завищено від'ємне значення різниці між
сумою податкових зобов'язань та
податкового кредиту (рядок 19) в періоді
, що перевірявся на загальну суму 7 399 269
грн., у т.ч. за жовтень 2011р. - 96 408 грн.,
грн., березень 2012р. - 346 875 грн., квітень
2012р. - 3 708 783 грн., липень 2012р. - 781 478 грн.,
серпень 2012р. - 1 650 054 грн..
На підставі даного акту перевірки
Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області прийнято
податкові повідомлення-рішення від 11
листопада 2013 року:
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток в загальній сумі 27
075 230 грн., в т.ч. 18 050 153 грн. - за основним
платежем та 9 025 077 грн. - штрафні
(фінансові) санкції (т.1 а.с.10);
від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток в
загальній сумі 3 170 067 грн., в т.ч. за 2011
рік - 73 290 грн., І квартал 2012р. - 3 096 777
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 25 795 935 грн., в
т.ч. за основним платежем - 17 197 290 грн.
та 8 598 645 грн. - штрафні (фінансові)
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в загальній сумі 7 399 269
Позивач, не погодившись з даними
податковими повідомленнями-рішеннями,
подав скарги. За результатами
адміністративного оскарження:
рішенням ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області №534/10/11-28-10-01-08
від 17.01.2014р. податкові
повідомлення-рішення від 11.11.2013р.
№ та № - залишено без змін;
частково скасовані податкові
повідомлення-рішення від 11.11.2013р.
№ про збільшення грошового
зобов'язання з ПДВ на суму 440 922 грн. і 220
461 грн. штрафної (фінансової) санкції та
№ на зменшення розміру від'ємного
значення ПДВ на суму 779 106 грн., в інших
частинах рішення залишено без змін, а
скаргу позивача без задоволення (т.1
а.с.17-28);

рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 26.02.2014р. №3693/6/99-99-10-01-15
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, з урахуванням
рішення, прийнятого за розглядом
первинної скарги - залишено без змін, а
скаргу позивача без задоволення (т.1
а.с.36-41).

У зв'язку з цим Кіровоградською ОДПІ
винесено податкові повідомлення -
рішення від 05.02.2014р.:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 25 134 552 грн., в
т.ч. за основним платежем - 16 756 368 грн. та
8 378 184 грн. - штрафні (фінансові) санкції
(т.1 а.с.12);

- №, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в загальній сумі 6 620 163
грн. (т.1 а.с.13).

Перевіряючи правомірність визначення
позивачеві грошових зобов'язань в
оскаржуваних податкових
повідомленнях-рішеннях, суд встановив
такі обставини.

За результатами перевірки, відповідач
дійшов висновку про завищення
задекларованих позивачем показників у
рядку 05 Декларацій з податку на
прибуток "собівартість придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг)" на загальну суму 83 400 384,
в тому числі за ІV квартал 2011 року - 85 290
грн., І квартал 2012р. - 6 475 520 грн., ІІ
квартал 2012р. - 20 584 749 грн., ІІІ квартал
2012р. - 56 246 830 грн., ІV квартал 2012 р. - 7 995
грн..

Зокрема, в акті перевірки податковим
органом зазначено, що за період з 01.10.2011
по 31.12.2012р. (загальна сума 186 828 236 грн.)
товариством до собівартості придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів
(робіт, послуг) віднесено вартість
насіння соняшника, прямі витрати на
оплату праці, амортизацію виробничих
основних фондів, безпосередньо
пов'язаних з виробництвом, суми внесків
на соціальні заходи, витрати на оплату
службових відряджень, витрати на
утримання, експлуатацію та ремонт
основних засобів, витрати на опалення,
освітлення, водопостачання та інші
послуги з утримання виробничих
приміщень, витрати на обслуговування
виробничого процесу, витрати на
охорону праці та інші витрати.

Усі витрати відображено позивачем в
декларації в період отримання доходу
від реалізації послуг переробки,
реалізації готової продукції (олії
соняшникової та шроту соняшникового).

У ході перевірки податковий орган
дійшов висновку, що ціна, по якій
товариство реалізувало готову
продукцію на експорт, була нижча
порівняно з ціною його придбання, у
зв'язку з чим, позивачем отримано
збитки в сумі 11 532 995 грн. Також
відповідач зазначав в судовому
засіданні, що причиною отримання
збитків є віднесення до складу витрат,
які враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування, витрат на
придбання насіння соняшника в
загальній сумі без ПДВ 83 221 198, 90 грн. та
транспортно-експедиційних витрат в
сумі без ПДВ 2 626 013,90 грн. На думку
податкової, зазначені витрати повинні
включати в себе ПДВ.

При вирішенні даного спору суд
виходить з того, що порядок формування
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування врегульовано
Податковим кодексом України.

Згідно пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового
кодексу України (далі за текстом ПК
України) об'єктом оподаткування є:
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138-143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Дохід від реалізації товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, у
тому числі винагороди комісіонера
(повіреного, агента тощо) є доходом від
операційної діяльності, який
визнається в розмірі договірної
(контрактної) вартості, але не менше
ніж сума компенсації, отримана в
будь-якій формі, в тому числі при
зменшенні зобов'язань. (п.135.4 ПК
України).

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті: інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу; крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Згідно пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Пунктом 138.4 статті 138 ПК України
передбачено, витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу (п.138.6 ст.138 ПК
України).

Собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних
робіт, наданих послуг складається з
витрат, прямо пов'язаних з
виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг.
Перелік таких витрат наведено в п.138.8
ст.138 ПК України.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України не включаються до складу
витрат - витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в України"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, за своїм змістом наведені норми
передбачають як підставу для не
включення до витрат лише випадок
повної відсутності будь-яких
розрахункових, платіжних та інших
документів, що відповідають вимогам
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства Фінансів України
від 25.05.1995р. № 88, а тому і неможливість
віднесення до складу валових витрат
підприємства нереальних сум,
непідтверджених будь-якими
документами взагалі.

Тобто, необхідною умовою для включення
витрат до витрат підприємства, є,
зокрема, фактична наявність
господарських операцій з придбання
товарів (робіт, послуг). Адже для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції, тобто достовірні первинні
документи.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Так, ПАТ "Кіровоградолія" (Покупець)
укладено договір поставки №2-КМ-СП від
09.09.2011р. з ТОВ "Кернел-Трейд"
(Постачальник) на придбання насіння
соняшника, українського походження.
Відповідно до даного договору
Постачальник зобов'язується продати, а
Покупець прийняти та оплатити насіння
соняшника. Кількість товару за даним
договором складає 24 000 тон +/- 15% за ціною
4 050 грн. з урахуванням ПДВ 20% за 1 тонну.
(т.1 а.с.128)

На виконання вказаного договору ТОВ
"Кернел-Трейд" поставило позивачу
насіння соняшника в кількості 27 352,98 т
на загальну суму з ПДВ 110 781 189 грн., про
що свідчать видаткові накладні (т.1
а.с.187-205), податкові накладні (т.1 а.с.206,
208-225)

В судовому засіданні представник
позивача зазначав, що в подальшому,
отриманий від ТОВ "Кернел-Трейд" товар,
ПАТ "Кіровоградолія" було перероблено
та отримано олію соняшникову, шрот та
лушпиння насіння соняшника. Частина
виготовленої продукції - олії
соняшникової було реалізовано на
експорт, інша частина олії
соняшникової станом на 31.12.2012р.
зберігалась на складі, шрот
соняшниковий - реалізований на
внутрішньому ринку України, лушпиння
насіння соняшника використано на
підприємстві як паливо для виробництва
пара на технологічні потреби
підприємства.

Позивачем (Продавець) укладено
контракт з Inerco Trade S. A. (Покупець)
№1112-КОР-І-І від 07.10.2011р., відповідно до
якого Продавець зобов'язується
передати у власність Покупця товар -
олію соняшникову нерафіновану, а
Покупець зобов'язується прийняти і
оплатити його відповідно до термінів і
умов контракту. (т.2 а.с.31-33) Даний
договір посвідчено в Аграрній біржі
України від 25.11.2011р. №506/16.

21.11.2011р. ПАТ "Кіровоградолія"
(Довіритель) та ТОВ
«Агроінтеграл-Сервіс» (Брокер)
укладено договір-доручення №325/7,
відповідно до якого Довіритель
доручає, а Брокер зобов'язується від
імені, за винагороду та за рахунок
Довірителя здійснити маркетинговий
пошук, консультування з питань
комерційної діяльності та оформлення
необхідної документації з метою
укладення біржових контрактів на
Аграрній біржі з продажу олії
соняшникової нерафінованої (т.2 а.с.35-36).

25.11.2011р. укладено зовнішньоекономічний
біржовий контракт. (т.2 а.с.37-38)

Факти отримання позивачем
вищезазначених послуг
підтверджуються: актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
(т.2 а.с.71-73); податковими накладними (т.2
а.с.74-76).

Транспортування товару здійснено ТОВ
"АТП-2004" (Автоперевізник). Позивачем
(Клієнт) укладено з даним товариством
генеральний договір на послуги по
автоперевезенню №17 від 17.02.2014 року,
згідно якого Клієнт доручає, а
Автоперевізник зобов'язується за плату
і за рахунок Клієнта виконати послуги,
пов'язані з систематичним перевезенням
вантажів на умовах даного договору. (т.1
а.с.226-227)

Факти отримання позивачем послуг
перевезення від ТОВ "АТП-2004"
підтверджуються: актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
(т.2 а.с.21-25); податковими накладними (т.2
а.с.26-30).

01.12.2011р. між ПАТ "Кіровоградолія"
(Замовник) та ТОВ «Ойлтранстермінал»
(Виконавець) укладено договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування №328/0112, відповідно до
якого Виконавець за замовленням та за
рахунок Замовника приймає на себе
зобов'язання з комплексного
транспортно-експедиційного
обслуговування (ТЕО) олії соняшникової
нерафінованої, та подальшу обробку
вантажу, згідно заявок та Інструкцій
замовника, у відповідності до умов
даного договору. (т.2 а.с.77-82)

Крім того, між позивачем (Замовник) та
ТОВ «Ойлтранстермінал» (Брокер)
укладено договір-доручення №002/2011 від
30.11.2011р. про надання послуг по
декларуванню вантажу (товару). (т.2 а.с.84)

Факти отримання позивачем послуг від
ТОВ «Ойлтранстермінал»
підтверджуються: актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
(т.2 а.с.106-115); податковими накладними (т.2
а.с.26-30).

Розрахунки за вказані товари (послуги)
з постачальниками (перевізниками)
проведені в безготівковій формі шляхом
перерахування коштів з банківських
рахунків товариства на поточні рахунки
постачальників вказаних товарів
(послуг) (т.1 а.с.130-158, 159-186, 228-244, т.2 а.с.1-20,
42-62, 68-70, 85-105).

На виконання умов укладеного
зовнішньоекономічного контракту ПАТ
"Кіровоградолія" було поставлено на
експорт олію соняшникову в кількості 11
924,560 тон на загальну суму 91 486 071,92 грн.
(еквівалент 11 447 577,60 доларів США), що
також підтверджується результатами
перевірки та первинними документами
(ВМД) за відповідний звітний період. (т.2
а.с.63-67)

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності
та справедливості.

Однак, висновок відповідача про
неправомірність формування витрат та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за господарськими
операціями з придбання товарів (послуг)
у вказаних контрагентів
обґрунтовується обставинами подальшої
реалізації цих товарів за цінами, які
нижчі від цін придбання. А тому, на
думку податкового органу, ці
господарські операції не можна
розглядати як такі, що пов'язані з
господарською діяльністю позивача.

За визначенням, наведеним у частині 1
статті 3 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарська діяльність - це
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Згідно з ч.2 ст.3 ГК України господарська
діяльність, що здійснюється для
досягнення економічних і соціальних
результатів та з метою одержання
прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Відповідно до ст.42 ГК України
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Також, згідно ст.44 ГК України
підприємство самостійно формує
програми діяльності, вибирає
постачальників і споживачів продукції,
що виробляється, встановлює ціни на
продукцію та послуги відповідно до
закону.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК
України господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням
робіт, наданням послуг, спрямована
на отримання доходу і проводиться
такою особою самостійно та/або через
свої відокремлені підрозділи, а також
через будь-яку іншу особу, що діє на
користь першої особи, зокрема за
договорами комісії, доручення та
агентськими договорами.

Отже, обов'язковими ознаками
господарської діяльності у розумінні
приписів ст.3 ГК України, пп.14.1.36 п.14.1
ст.14 ПК України є здійснення її
суб'єктами господарювання у сфері
суспільного виробництва; вона
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг; результати
зазначеної діяльності - продукція,
роботи чи послуги - мають вартісний
характер і цінове вираження; її метою є
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Судом встановлено, що одним із основних
видів діяльності позивача є
виробництво олії та тваринних жирів,
про що свідчить виписка з ЄДР та
довідка з ЄДРПОУ (т.1 а.с.126, 127). Тобто
переробка насіння соняшника та
виробництво олії соняшникової є
основним видом господарської
діяльності позивача.

Абзацом 5 статті 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

З наведеного випливає, що господарська
операція розуміється як факт
підприємницької та іншої діяльності,
який викликає зміни в структурі усіх
ресурсів, контрольованих
підприємством, у результаті вчинення
якого очікується отримання
економічних вигод, збільшення чи
зменшення зобов'язань, одержання
фінансових результатів. Слід
зазначити, що окрема господарська
операція може і не мати всіх ознак
господарської діяльності, зокрема,
обов'язковості отримання доходу
(прибутковості). Воднораз, сукупність
господарських операцій за певний
період є господарською діяльністю,
метою якої є досягнення економічних і
соціальних результатів та одержання
прибутку. Прибутковість кожної окремої
операції не є обов'язковою ознакою
господарської діяльності, яка може
включати і окремі збиткові операції,
здійснення яких викликано об'єктивними
причинами.

Отже, терміни "господарська діяльність"
та "господарська операція" не є
тотожними.

Суд приходить до висновку, що позиція
відповідача про те, що господарська
діяльність позивача в межах спірних
правовідносин не є господарською
діяльністю, суперечить законодавству,
оскільки законодавцем не визначено
обов'язку платника податків вчиняти
лише прибуткові господарські операції.
Законодавець при визначенні терміну
"господарська діяльність" визначальним
вважає мету діяльності платника
податку, яка повинна бути направлена на
отримання доходу. Причому, одна
господарська операція може бути не
безпосередньо направлена на отримання
доходу, а бути передумовою для
отримання останнього. Крім того,
характерною ознакою господарської
діяльності, спрямованої на одержання
прибутку (підприємництва), є її
здійснення на власний ризик суб'єкта
господарювання, що передбачає
неоднозначність наслідків такої
діяльності і не виключає її
збитковості.

Положення статей 3, 42 ГК України, ПК
України встановлюють, що одержання
прибутку не є неодмінним результатом і
визначальною ознакою господарської
діяльності, а є її метою, яка може як
бути досягнутою, так і не бути
досягнутою, при цьому жодним
нормативно-правовим актом не
встановлено, що низькорентабельна
господарська діяльність не є
господарською.

Згідно зі ст.189 ГК України ціна є
вираженим у грошовій формі
еквівалентом одиниці товару
(продукції, робіт, послуг,
матеріально-технічних ресурсів,
майнових та немайнових прав), що
підлягає продажу (реалізації), який
повинен застосовуватися як тариф,
розмір плати, ставки або збору, крім
ставок і зборів, що використовуються в
системі оподаткування. Ціна є істотною
умовою господарського договору. Ціна
зазначається в договорі у гривнях. Ціни
у зовнішньоекономічних договорах
(контрактах) можуть визначатися в
іноземній валюті за згодою сторін.
Суб'єкти господарювання
використовують у своїй діяльності
вільні та державні регульовані ціни.

За таких обставин, суд вважає, що продаж
позивачем вітчизняних товарів на
експорт за зовнішньоекономічними
контрактами за цінами, нижчими від
собівартості готової продукції, не
можна вважати операціями поза межами
господарської діяльності товариства.

Суд зазначає, що прибутковість, як
мета господарської діяльності
підприємства, характеризується сумою
отриманого прибутку на одиницю
відповідних складових процесу
виробництва або сукупних витрат
підприємства. Прибуток є основним
економічним показником
господарсько-фінансової діяльності
підприємства.

Відповідно до пункту 4 Положення
(стандарту) бухгалтерського обліку 3
"Звіт про фінансові результати",
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31.03.1999р. №87,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 21.06.1999 за №397/3690 Чинного на час
виникнення спірних правовідносин),
прибуток - це сума, на яку доходи
перевищують пов'язані з ними витрати;
доходи - збільшення економічних вигод у
вигляді надходження активів або
зменшення зобов'язань, які призводять
до зростання власного капіталу (крім
зростання капіталу за рахунок внесків
власників) за звітний період.

Згідно з пунктом 5 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку 15 "Дохід",
затвердженим наказом Міністерства
фінансів України від 29.11.99 №290 (надалі -
Стандарт 15), дохід визнається під час
збільшення активу або зменшення
зобов'язання, що зумовлює зростання
власного капіталу (за винятком
зростання капіталу за рахунок внесків
учасників підприємства), за умови, що
оцінка доходу може бути достовірно
визначена. Критерії визначення доходу,
наведені в цьому Положенні (стандарті),
застосовуються окремо до кожної
операції. Проте ці критерії потрібно
застосовувати до окремих елементів
однієї операції або до двох чи більше
операцій-разом, якщо це випливає із
суті такої господарської операції
(операцій).

Відповідно до пункту 6 Стандарту 15, не
визнаються доходом такі надходження
від інших осіб: сума податку на додану
вартість, акцизів, інших податків і
обов'язкових платежів, що підлягають
перерахуванню до бюджету й
позабюджетних фондів; сума надходжень
за договором комісії, агентським та
іншим аналогічним договором на користь
комітента, принципала тощо; сума
попередньої оплати продукції (товарів,
робіт, послуг); сума авансу в рахунок
оплати продукції (товарів, робіт,
послуг); сума завдатку під заставу або в
погашення позики, якщо це передбачено
відповідним договором; надходження, що
належать іншим особам; надходження від
первинного розміщення цінних паперів;
сума балансової вартості валюти.

Згідно з пунктом 8 Стандарту 15 дохід
(виручка) від реалізації продукції
(товарів, інших активів) визнається в
разі наявності всіх наведених нижче
умов: покупцеві передані ризики й
вигоди, пов'язані з правом власності на
продукцію (товар, інший актив);
підприємство не здійснює надалі
управління та контроль за реалізованою
продукцією (товарами, іншими активами);
сума доходу (виручка) може бути
достовірно визначена; є впевненість, що
в результаті операції відбудеться
збільшення економічних вигод
підприємства, а витрати, пов'язані з
цією операцією, можуть бути достовірно
визначені.

У відповідності до пп.14.1.56 п.14.1 ст.14 ПК
України доходи - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі у
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК
України визначено, що дохід з джерелом
їх походження з України - будь-який
дохід, отриманий резидентами або
нерезидентами, у тому числі від
будь-яких видів їх діяльності на
території України (включаючи виплату
(нарахування) винагороди іноземними
роботодавцями), її континентальному
шельфі, у виключній (морській)
економічній зоні.

З аналізу вищенаведених норм
вбачається, що ПК України не містить
обмежень щодо формування собівартості
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг в залежності від
розміру доходу від реалізації товарів,
виконаних робіт, наданих послуг. Тобто,
порядок формування доходу від
реалізації товарів (виконаних робіт,
наданих послуг) та їх собівартість не
залежить безпосередньо від реалізації
таких товарів (робіт, послуг). Операції
з продажу платнику податку товарів
(виконаних робіт, наданих послуг), у т.ч.
за ціною нижче собівартості,
відображаються в податковому обліку на
загальних підставах за правилами,
визначеними ст.134 ПК України.

До того ж, собівартість виробленої та
реалізованої продукції - олії
соняшникової нерафінованої, пов'язана
з веденням господарської діяльності
підприємства, так як виробництво олії
є основним видом діяльності
підприємства. Так, показник декларації
з податку на прибуток «Собівартість
(придбаних) виготовлених та
реалізованих товарів (робіт, послуг) за
період з 01.04.2011 року по 31.12.2011 року було
не завищено на суму 83 400 384 грн., як
зазначено відповідачем в акті
перевірки. Навпаки, як зазначав
представник позивача, за 2012 рік у ПАТ
"Кіровоградолія" об'єкт оподаткування
від усіх видів діяльності (рядок 07
податкової декларації з податку на
прибуток) складає 8 925 200 грн., у тому
числі від здійснення експортних
операцій у розмірі 2 176 268, 78 грн. Дохід
від проведення експортних операцій
складає 91 486 071,92 грн.. Прибуток від
реалізації валюти, отриманої від
реалізації олії соняшникової на
експорт складає 471 521 грн.. Прибуток,
отриманий від реалізації олії
соняшникової на експорт - 2 176 268,78 грн..
Податок на прибуток у розмірі 1 874 292
грн. позивачем сплачено до бюджету у
повному обсязі, що не заперечувалось
представником відповідача в судовому
засіданні.

Усі витрати до податкової звітності
включено позивачем у відповідності до
ст.138 ПК України.

Формування доходів співпадає з
вимогами п.8 Положення (стандарту)
бухгалтерського обліку «Дохід» та
пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України.

Судом встановлено, що не
заперечувалось представниками сторін
в судовому засіданні, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій позивача з його контрагентами
щодо придбання позивачем насіння
соняшника за перевіряємий період, а
також подальшої реалізації готової
продукції є належні первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції та
були надані позивачем при проведенні
перевірки.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що господарські операції
позивача по придбанню, переробці
сировини та реалізації готової та
побічних продуктів протягом
перевіряємого періоду були направлені
на отримання прибутку і ПАТ
"Кіровоградолія" правомірно віднесено
до складу витрат - витрати по придбанню
насіння соняшникового у ТОВ «Кернел
Трейд» та витрати на
транспортно-експедиційні послуги від
ТОВ «Ойлтранстермінал» та ТОВ «АТП-2004»,
оскільки дані операції пов'язані з
використанням даної сировини та
отриманих послуг у власній
господарській діяльності.

Крім того, в акті перевірки податковим
органом зазначено, що ПАТ
"Кіровоградолія" мало взаємовідносини
з підприємствами, у яких встановлено
відсутність реального здійснення
господарських операцій, а саме ПП
"Кіровоградський митний термінал", ТОВ
НВО "Мета", ТОВ "Ріне", ТОВ "Зей
Ком'юнікейшнз", ТОВ "Аван-Тайм.
Зовнішторг", фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4, в зв'язку з чим
податковою не визнаються витрати в
сумі 179 185 та зменшено податковий
кредит з ПДВ на суму 35 837 грн..

Суд не погоджується з такими
висновками відповідача з наступних
підстав.

Так, ПАТ "Кіровоградолія" перебувало у
фінансово-господарських відносинах з
ПП "Кіровоградський митний термінал",
ТОВ НВО "Мета", ТОВ "Ріне", ТОВ "Зей
Ком'юнікейшнз", ТОВ "Аван-Тайм.
Зовнішторг", фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4

Позивачем (Замовник) та ПП
"Кіровоградський митний термінал"
(Брокер) укладено договори-доручення
№133 від 21.07.2011р. та №192 від 15.11.2012р. на
декларування товару й іншого майна, що
переміщуються через митний кордон
України (т.2 а.с.191-194).

Факти отримання позивачем від даного
контрагента послуг згідно договорів
підтверджуються: актом (т.2 а.с.185),
податковою накладною (т.2 а.с.186).

Вартість наданих послуг позивач
сплатив у повному обсязі, що
підтверджується платіжним дорученням
(т.2 а.с.187), випискою по рахунку з банку
(т.2 а.с.188-190).

Вищезазначену податкову накладну
позивачем включено до складу
податкового кредиту у квітні 2012р. у
загальній сумі ПДВ 1 099,50 грн., що
встановлено податковим органом при
перевірці ПАТ "Кіровоградолія".

Витрати, понесені позивачем на
придбання послуг у даного контрагента,
позивачем віднесено до складу витрат 2
кварталу 2012р..

До того ж, суд враховує, що контрагент
позивача ПП "Кіровоградський митний
термінал" на запит суду підтвердив
фінансово-господарські відносини з
позивачем, надавши
первинні-бухгалтерські документи. (т.3
а.с.15-19)

ПАТ "Кіровоградолія" (Покупець) та ТОВ
НВО "Мета" (Постачальник) укладено
договір поставки №0211 від 02.11.2011р.,
згідно якого Постачальник
зобов'язується передати у власність, а
Покупець прийняти та оплатити товар:
обладнання та запасні частини до
маслоекстракційного та маслопресового
обладнання. (т.2 а.с.195)

Факти отримання позивачем від ТОВ НВО
"Мета" товару згідно даного договору
підтверджуються: специфікаціями (т.2
а.с.196-198); видатковими накладними (т.2
а.с.199, 213, 227); податковими накладними (т.2
а.с.211-212, 226, 230-231); товарно-транспортними
накладними (т.2 а.с.201, 215, 229).

Вищезазначені податкові накладні
позивачем включено до складу
податкового кредиту за листопад,
грудень 2011р., квітень, травень 2012р. - що
встановлено податковим органом під час
перевірки позивача.

Позивачем за отриманий товар
перераховано на розрахунковий рахунок
ТОВ НВО "Мета" вартість отриманого
товару, що підтверджується платіжними
дорученнями (т.2 а.с.205, 210, 216-217, 232),
випискою по рахунку з банку (т.2 а.с.202-204,
206-209, 218-225, 233-236).

Витрати, понесені позивачем на
придбання товару у даного контрагента,
позивачем віднесено до складу витрат
за 4 квартал 2011р..

Позивачем (Покупець) та ТОВ "Ріне"
(Постачальник) укладено договір
поставки засобів по догляду за
легковими автомобілями.

Факти отримання позивачем від даного
контрагента товару підтверджуються:
видатковою накладною (т.2 а.с.134);
податковою накладною (т.2 а.с.136).

Вищезазначену податкову накладну
позивачем включено до складу
податкового кредиту у листопаді 2011р. у
сумі ПДВ 166,80 грн., що встановлено
податковим органом при перевірці ПАТ
"Кіровоградолія".

Вартість отриманого товару позивач
сплатив у повному обсязі, що
підтверджується платіжними
дорученнями (т.2 а.с.138-141), випискою по
рахунку з банку (т.2 а.с.142-149).

Витрати, понесені позивачем на
придбання послуг у даного контрагента,
позивачем віднесено до складу витрат 4
кварталу 2011р.

ПАТ "Кіровоградолія" (Покупець) та ТОВ
"Зей Ком'юнікейшнз" (Постачальник)
укладено договір поставки запасних
частин, а саме механічні ущільнення для
насосів Екстракційного цеху.

Факти отримання позивачем від даного
контрагента товару підтверджуються:
видатковими накладними (т.2 а.с.150, 152, 154,
156), податковими накладними (т.2 а.с.158-162).

Вищезазначені податкові накладні
позивачем включено до складу
податкового кредиту у жовтні-грудні
2012р. у загальній сумі ПДВ 1 599 грн., що
встановлено податковим органом при
перевірці ПАТ "Кіровоградолія".

Вартість товару позивач сплатив у
повному обсязі, що підтверджується
платіжними дорученнями (т.2 а.с.163, 167, 171),
випискою по рахунку з банку (т.2 а.с.164-166,
168-170, 172-178).

Витрати, понесені позивачем на
придбання послуг у даного контрагента,
позивачем віднесено до складу витрат 4
кварталу 2012р.

До того ж, суд враховує, що контрагент
позивача ТОВ "Зей Ком'юнікейшнз" на
запит суду підтвердив
фінансово-господарські відносини з
позивачем, надавши
первинні-бухгалтерські документи. (т.3
а.с.28-48)

Позивачем (Покупець) та ТОВ "Аван-Тайм.
Зовнішторг" (Постачальник) укладено
договір поставки скла Т-4.

Факти отримання позивачем від даного
контрагента товару підтверджуються:
накладною (т.2 а.с.128); податковою
накладною (т.2 а.с.127), прибутковою
накладною (т.2 а.с.129).

Вищезазначену податкову накладну
позивачем включено до складу
податкового кредиту у листопаді 2011р. у
сумі ПДВ 566,33 грн., що встановлено
податковим органом при перевірці ПАТ
"Кіровоградолія".

Вартість товару позивач сплатив у
повному обсязі, що підтверджується
платіжним дорученням (т.2 а.с.138-141),
випискою по рахунку з банку (т.2 а.с.131-133).

Витрати, понесені позивачем на
придбання послуг у даного контрагента,
позивачем віднесено до складу витрат 4
кварталу 2011р.

ПАТ "Кіровоградолія" (Замовник) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4
укладено договір надання послуг з
ремонту електродвигунів цехового
обладнання.

Факти отримання позивачем від даного
контрагента послуг підтверджуються:
актом виконаних робіт (т.2 а.с.179);
податковою накладною (т.2 а.с.180).

Вищезазначену податкову накладну
позивачем включено до складу
податкового кредиту у жовтні 2011р. у
сумі ПДВ 796,80 грн., що встановлено
податковим органом при перевірці ПАТ
"Кіровоградолія".

Вартість отриманого товару позивач
сплатив у повному обсязі, що
підтверджується платіжним дорученням
(т.2 а.с.181), випискою по рахунку з банку
(т.2 а.с.182-184).

Витрати, понесені позивачем на
придбання послуг у даного контрагента,
позивачем віднесено до складу витрат 4
кварталу 2011р.

До того ж, суд враховує, що контрагент
позивача фізична особа-підприємець
ОСОБА_4 на запит суду підтвердив
фінансово-господарські відносини з
позивачем, надавши
первинні-бухгалтерські документи. (т.3
а.с.21-24)

Факт використання товарів, отриманих
позивачем від вказаних контрагентів у
власній господарській діяльності, та,
відповідно, реальність виконання
договорів сторонами, підтверджується
первинними бухгалтерськими
документами, щодо отримання даного
товару, використання його в
господарській діяльності (т.3 а.с.51-112),
що підтверджується належними доказами,
які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позивачем правомірно включено до
складу витрат вартість товарів та
послуг, придбаних у ПП "Кіровоградський
митний термінал", ТОВ НВО "Мета", ТОВ
"Ріне", ТОВ "Зей Ком'юнікейшнз", ТОВ
"Аван-Тайм. Зовнішторг", фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 на загальну суму 179 185
грн..

Враховуючи встановлені судом
обставини та наведені норми чинного
законодавства, а також підтвердження
матеріалами справи використання
позивачем в господарській діяльності
товарів та послуг отриманих від
вищевказаних контрагентів, наявність
документального та реального
підтвердження виконання операцій між
позивачем та даними контрагентами,
наданими суду первинними документами,
суд дійшов висновку, що позивачем
правомірно віднесено до складу витрат -
витрати на придбання товарів та послуг.
Що означає відсутність у відповідача
правових підстав для збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в загальній сумі 27 075 230 грн., в
т.ч. 18 050 153 грн. - за основним платежем
та 9 025 077 грн. - штрафні (фінансові)
санкції, а також неправомірно зменшено
розмір від'ємного значення об'єкту
оподаткування податком на прибуток в
загальній сумі 3 170 067 грн., в т.ч. за 2011
рік - 73 290 грн., І квартал 2012р. - 3 096 777
грн..

При перевірці правильності формування
податкового кредиту по податку на
додану вартість відповідачем
встановлено його завищення на загальну
суму 17 197 290 грн., а саме: за жовтень 2011р. -
1 106 278 грн., листопад 2011р. - 1 022 109 грн.,
грудень 2011р. - 344 204 грн., січень 2012р. - 1 160
459 грн., лютий 2012р. - 771 697 грн., березень
2012р. - 5 090 984 грн., квітень 2012р. - 673 446
грн., травень 2012р. - 1 327 283 грн., червень
2012р. - 1 457 694 грн., липень 2012р. - 134 648 грн.,
вересень 2012р. - 540 236 грн., жовтень 2012р. -
843 436 грн., листопад 2012р. - 324 103 грн.,
грудень 2012р. - 255 грн.

Щодо таких висновків відповідача та
порушення ПАТ "Кіровоградолія" вимог
п.п.198.2, 198.3, 198.4, 198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, суд зазначає наступне.

Обґрунтування щодо помилковості
висновків відповідача, що придбаний
позивачем товар (послуги) у ТОВ «Кернел
Трейд», ТОВ «Ойлтранстермінал» та ТОВ
«АТП-2004», не пов'язані з виробництвом
товарів, наведено вище.

Відповідно до п.193.1 ст.193 Податкового
кодексу України ставки податку
встановлюються від бази оподаткування
в таких розмірах: а) 20 відсотків; б) 0
відсотків.

Згідно пп.195.1.1а п.195.1 ст.195 Податкового
кодексу України за нульовою ставкою
оподатковуються операції з вивезення
товарів за межі митної території
України у митному режимі експорту.
Товари вважаються вивезеними за межі
митної території України, якщо таке
вивезення підтверджене в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, митною декларацією,
оформленою відповідно до вимог Митного
кодексу України.

Вивезення олії соняшникової
підтверджено митними деклараціями, які
містяться в матеріалах справи.

Так, позивачем придбано насіння
соняшника на суму 110 781 189 грн., в т.ч. ПДВ
на суму - 18 463 531,50 грн., які включено до
складу податкового кредиту у
відповідності до ст.198 Податкового
кодексу України.

Акт перевірки не містить обґрунтованих
посилань на норми законодавчих актів,
на підставі яких позивач позбавлений
права на податковий кредит, в зв'язку з
тим, що до собівартості реалізованої
продукції на експорт включено витрати
без ПДВ. Так податковим органом
застосовано норми п.198.4 ст.198
Податкового кодексу України, яким
передбачено, якщо платник податку
придбає (виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Натомість в даному випадку реалізація
олії соняшникової на експорт підлягає
оподаткуванню ПДВ за ставкою 0% у
відповідності до п.195.1 ст.195 Податкового
кодексу України.

Крім того, в акті зазначено, що
перевіркою встановлено завищення суми
податкового кредиту позивачем по
операціям з ПП "Кіровоградський митний
термінал", ТОВ НВО "Мета", ТОВ "Ріне", ТОВ
"Зей Ком'юнікейшнз", ТОВ "Аван-Тайм.
Зовнішторг", фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4

Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК
України податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку, зокрема, з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Аналіз наведеної норми дає підстави
вважати, що для віднесення платником
податку до податкового кредиту суми
податку на додану вартість необхідно,
зокрема, підтвердити відповідними
бухгалтерськими документами факти
отримання товару та його оплати, а
також наявність мети отримання товару,
пов'язаної із подальшим використанням
отриманих товарів в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

З аналізу п.198.6 ст.198 ПК України
вбачається, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу. У разі
якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Таким чином, підприємство не має права
на податковий кредит у разі
відсутності податкової накладної чи
митної декларації, що позбавляє
платника податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг).

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктами 201.1, 201.4, 201.6 статті 201 ПК
України встановлено, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів: а) у паперовому вигляді;
б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України); ї)
номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України. Податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.8 статті 201 ПК України
передбачено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому ст.183 цього
Кодексу.

Зміст вказаних норм свідчить, що
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування даних
податкового обліку платника податків.

Згідно ст.1 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. №996-XIV
(далі за текстом - Закон №996-XIV)
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Отримані та видані позивачем податкові
накладні не мають недоліків, які згідно
зі ст.201 Податкового кодексу України,
ч.ч.1,2 ст.9 Закону №996-XIV, п.2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995р. №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995р. за №168/704,
спричиняють втрату ними статусу
податкових накладних.

Таким чином, враховуючи наведені норми
чинного законодавства України, суд
дійшов висновку, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій позивача з його контрагентами
є належні первинні документи, які
наявні у позивача та містять всі
необхідні реквізити та відповідають
вимогам, встановленим чинним
законодавством для первинних
документів, які фіксують факт
здійснення господарської операції.

З аналізу вищенаведених норм
законодавства та правовідносин
позивача з ПП "Кіровоградський митний
термінал", ТОВ НВО "Мета", ТОВ "Ріне", ТОВ
"Зей Ком'юнікейшнз", ТОВ "Аван-Тайм.
Зовнішторг", фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4, також вбачається,
що позивачем дотримано всіх вимог
закону, пов'язаних з формуванням
податкового кредиту та виникненням
податкового зобов'язання, оскільки
єдиною підставою для цього являється
наявність у платника податку-покупця
належно оформленої податкової
накладної.

Крім того, суд враховує, що наявність
вищевказаних законодавчо визначених
обставин для формування податкового
кредиту є обов'язковою, але, не є
безумовною підставою для визнання
правомірності такого формування за
умови, якщо податковий орган доведе, що
відомості у документах, на підставі
яких вони сформовані, не відповідають
дійсності, в тому числі, коли
господарські операції з придбання
товару (робіт, послуг) не мали реального
характеру.

У відповідності до п.201.10 ст.201 ПК
України, право платника податку на
податковий кредит ставиться в
залежність від отримання податкової
накладної, а не від сплати його
контрагентами податку до бюджету та їх
знаходження за юридичними адресами
після здійснення господарських
операцій.

Факт використання товару, послуг
позивачем у власній господарській
діяльності, та, відповідно, реальність
виконання договорів сторонами,
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами, щодо
отримання даного товару, використання
його в господарській діяльності, що
підтверджується належними доказами,
які містяться в матеріалах справи.

До того ж, з даними контрагентами не
виникало розбіжностей між сумою
задекларованих податкових зобов'язань
та податковим кредитом позивача, тому
зменшення відповідачем
"Кіровоградолія" ПДВ в сумі 35 837 грн. є
безпідставним.

Також, за правовою позицією, викладеною
у постанові Верховного Суду України
№21-47а10 від 31.01.2011р., чинне законодавство
України не ставить в залежність
виникнення у платника податку на
додану вартість права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання, зокрема,
тими, які не були постачальниками
товарів (послуг), на вартість яких
нарахований ПДВ, що включений
платником податку до податкового
кредиту.

Враховуючи те, що факти придбання
позивачем у ТОВ «Кернел Трейд», ТОВ
«Ойлтранстермінал», ТОВ «АТП-2004», ПП
"Кіровоградський митний термінал", ТОВ
НВО "Мета", ТОВ "Ріне", ТОВ "Зей
Ком'юнікейшнз", ТОВ "Аван-Тайм.
Зовнішторг", фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4, товарів та послуг,
згідно вищезазначених договорів,
підтверджується належними первинними
бухгалтерськими документами, суд
дійшов висновку про фактичне
підтвердження наявності у позивача
підстав для віднесення суми сплаченого
даним контрагентам ПДВ до податкового
кредиту у перевіряємому періоді та
неправомірність донарахування
позивачу грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі 16
756 368 грн. та 8 378 184 грн. - штрафні
(фінансові) санкції, а також
неправомірне зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість в загальній сумі 6 620 163
грн..

Крім того, суд критично оцінює
твердження відповідача, що
фінансово-господарські угоди між
позивачем та ПП "Кіровоградський
митний термінал", ТОВ НВО "Мета", ТОВ
"Ріне", ТОВ "Зей Ком'юнікейшнз", ТОВ
"Аван-Тайм. Зовнішторг", фізичною особою
- підприємцем ОСОБА_4 є нікчемними. Так,
станом на час укладення позивачем з
даними контрагентами договорів та їх
виконання, останні були та є
зареєстрованиими в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (т.2 а.с.237-242), були
платниками податку на додану вартість,
що не заперечувалось і представником
відповідача в судовому засіданні.

Згідно ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 627 ЦК України
передбачено, що сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Договори, укладені між позивачем та ПП
"Кіровоградський митний термінал", ТОВ
НВО "Мета", ТОВ "Ріне", ТОВ "Зей
Ком'юнікейшнз", ТОВ "Аван-Тайм.
Зовнішторг", фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4, є дійсними та не
були оскаржені в судовому порядку,
таким чином вони є такими, на підставі
яких виникли права і обов'язки сторін
даних угод.

Згідно ч.1 ст.234 Цивільного кодексу
України, фіктивним є правочин, який
вчинено без наміру створення правових
наслідків, які обумовлювалися цим
правочином. Такий правочин визнається
судом недійсним.

У відповідності до вимог ст.228 ЦК
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Нікчемні правочини характеризуються
таким ознаками як спрямованість на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина або знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо. Наслідки
вчинення правочину, що порушує
публічний порядок, визначаються
загальними правилами.

Акт перевірки Кіровоградської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Кіровоградській області,
не містить жодних посилань на
наявність ознак, які передбачені ч.1
ст.228 ЦК України.

Крім того, суд зазначає, що самостійно
визначені платником податку витрати та
податковий кредит вважаються
сформованими правомірно, доки
контролюючим органом в установленому
порядку не буде доведено факту
невідповідності задекларованих
наслідків господарської операції
платника податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Відповідачем не було надано доказів на
підтвердження недотримання сторонами
в момент укладення договорів вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст.203 ЦК України, що є
підставою для визнання правочинів
недійсними.

Згідно статті 216 ЦК України до моменту
визнання правочину недійсним або
нікчемним правові наслідки, а саме те,
що недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю - не
настають.

До того ж, суд зазначає що відповідно до
ч.1 ст.204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним являється його недійсність,
встановлена законом. Саме законом, а не
актами перевірок, які б факти в цьому
акті не були відображені. Вказані ж в
акті перевірки висновки є суто
суб'єктивною думкою державного
ревізора-інспектора, оскільки були
зроблені за відсутності інформації,
яка надається в передбаченому
законодавством порядку.

Таким чином, навіть за наявності
ознак нікчемності правочину, податкові
органи мають право лише звертатися до
суду, у тому числі подавати позови до
підприємств, установ, організацій та
фізичних осіб, щодо визнання
оспорюванних правочинів недійсними та
застосування визначених
законодавством заходів, пов'язаних із
визнанням правочинів недійсними, а
також щодо стягнення в дохід держави
коштів, отриманих за нікчемними
договорами.

У зв'язку з цим слід зазначити, що одним
з основних функцій контролюючих
органів є здійснення контролю за
своєчасністю подання платниками
податків та платниками єдиного внеску
передбаченої законом звітності
(декларацій, розрахунків та інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків, зборів, платежів),
своєчасністю, достовірністю, повнотою
нарахування та сплати податків, зборів,
платежів. Жодним законом не
передбачено право контролюючого
органу (податкової інспекції)
самостійно, в позасудовому порядку,
визнавати нікчемними правочини і дані,
вказані платником податків в
податкових деклараціях.

Вказані висновки підтверджуються і
статтями 19-1, 20 Податкового кодексу
України, відповідно до яких
контролюючим органам не надано
повноважень щодо визнання тих чи інших
угод (правочинів) недійсними та/або
нікчемними.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Недійсність правочину між позивачем та
контрагентами не визнана в судовому
порядку, у зв'язку з чим, факти,
викладені в акті перевірки, не можуть
бути належними доказами наявності
порушень позивачем відносно того, що
укладені ним правочини з зазначеними
контрагентами не спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ними, та є підставою для
визнання таких правочинів недійсними.

Так, відповідачем лише зазначено, без
відповідних доказів, про відсутність
реальності поставок товарів, надання
послуг, виконання робіт, які економічно
необхідні для виконання такого
постачання або здійснення діяльності
тощо, що може свідчити про відсутність
необхідних умов для здійснення
відповідної господарської,
економічної діяльності як позивачем,
так і його контрагентами - є тільки
припущенням.

Також відповідачем не наведено
доказів, які свідчили б, що договори,
сторонами яких є позивач та
контрагенти, зокрема ПП
"Кіровоградський митний термінал", ТОВ
НВО "Мета", ТОВ "Ріне", ТОВ "Зей
Ком'юнікейшнз", ТОВ "Аван-Тайм.
Зовнішторг", фізична особа -
підприємець ОСОБА_4, укладено з метою,
що суперечить інтересам держави, в тому
числі, в частині ухилення від сплати
податків в передбаченому
законодавством обсязі та отримання
незаконної податкової вигоди.

Відповідачем не надано жодних доказів
фактичного нездійснення господарських
операцій, суми по яких позивачем
включені до складу витрат та
податкового кредиту при обчисленні
податку на прибуток та податку на
додану вартість.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем по справі, як суб'єктом
владних повноважень, не виконано
покладеного на нього обов'язку щодо
доказування правомірності прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

На підставі аналізу встановлених
обставин і правовідносин, що їм
відповідають, суд дійшов висновку про
неправомірність прийняття
Кіровоградською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Кіровоградській області податкових
повідомлень-рішень від 11 листопада 2013
року № та №, від 05 лютого 2014
року № та №.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Таким чином, судові витрати у розмірі
487,20 грн., здійснені позивачем,
підлягають стягненню з Державного
бюджету України на користь ПАТ
"Кіровоградолія".

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
від 11 листопада 2013 року № та
№, від 05 лютого 2014 року № та
№.

Присудити Публічному акціонерному
товариству "Кіровоградолія" з
Державного бюджету України судові
витрати в сумі 487,20 грн..

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня її проголошення, а
у разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України - протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги, копія
якої одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Повний текст постанови складено -
28.04.2014р..

Суддя підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Т.М.
Кармазина