Справа № 815/7588/13-а
Суддя: Золотніков О.С.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

23 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/7588/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Юхтенко Л.Р.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого Золотнікова О.С.,

суддів Осіпова Ю.В. та Скрипченка В.О.,

при секретарі Василенко І.Ю.,

за участю представника позивача
Рублевського А.П., представників
відповідача Кошельника М.В., Гловіни
К.О., Ожог І.М., Кочина І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 02
грудня 2013 року по справі за
адміністративним позовом приватного
підприємства «Компанія Софторг» до
Державної податкової інспекції в
Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року приватне підприємство
«Компанія Софторг» (далі ПП «Компанія
Софторг») звернулось до суду з позовом
до Державної податкової інспекції в
Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області (далі ДПІ в Овідіопольському
районі ГУ Міндоходів в Одеській
області) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 28 жовтня 2013 року
№ , № та № .

В обґрунтування позову зазначалось, що
з 18 вересня по 08 жовтня 2013 року
посадовими особами ДПІ в
Овідіопольському районі ГУ Міндоходів
в Одеській області проведено виїзну
планову перевірку ПП «Компанія
Софторг» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 січня по 31
грудня 2012 року. За результатами
перевірки складено акт від 15 жовтня 2013
року за № 340/15-21-22-01/30628780, в якому, серед
іншого, зазначено про порушення
позивачем п. п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, пунктів
138.2, 138.5 ст. 138, п. п. 139.1.1 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток на 43418 грн., а також п. 198.6 ст. 198,
пунктів 201.11, 201.12 ст. 201 ПК України,
внаслідок чого занижено суму податку
на додану вартість на 208819 грн. та
завищено залишок від'ємного значення з
ПДВ на 460246 грн.. На підставі акта
перевірки відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення від 28
жовтня 2013 року № , яким ПП
«Компанія Софторг» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств за основним
платежем 43418 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 21709
грн.; № , яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 208819 грн. за
основним платежем та 52205 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями, а
також № , яким підприємству
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість на 460246
грн.. На думку позивача, висновки акта
перевірки щодо порушення ПП «Компанія
Софторг» вимог податкового
законодавства не є обґрунтованими, а
тому прийняті на підставі акта
перевірки податкові
повідомлення-рішення відповідача
підлягають скасуванню.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 02 грудня 2013
року позовні вимоги ПП «Компанія
Софторг» задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ в
Овідіопольському районі ГУ Міндоходів
в Одеській області від 28 жовтня 2013 року
№ , № та № .

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, представник
відповідача в апеляційній скарзі
зазначає, що судом першої інстанції при
вирішенні справи порушено норми
матеріального права, а саме положення
ст. ст. 14, 44, 138, 139, 198 та 201 Податкового
кодексу України. На думку апелянта,
прийняті на підставі акта перевірки
податкові повідомлення-рішення є
правомірними та відповідають вимогам
діючого законодавства України. У
зв'язку з викладеним в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування постанови суду першої
інстанції з винесенням нової постанови
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи
представників відповідача в підтримку
апеляційної скарги, а також
представника позивача про залишення
оскарженого судового рішення без змін,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення.

Судом встановлено, що з 18 вересня по 08
жовтня 2013 року посадовими особами ДПІ в
Овідіопольському районі ГУ Міндоходів
в Одеській області проведено виїзну
планову перевірку ПП «Компанія
Софторг» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01 січня по 31
грудня 2012 року.

За результатами перевірки складено акт
від 15 жовтня 2013 року за № 340/15-21-22-01/30628780,
в якому, серед іншого, зазначено про
порушення позивачем п. п. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14,
пунктів 138.2, 138.5 ст. 138, п. п. 139.1.1 п. 139.1 ст.
139 Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку на
прибуток на 43418 грн., а також п. 198.6 ст. 198,
пунктів 201.11, 201.12 ст. 201 ПК України,
внаслідок чого занижено суму податку
на додану вартість на 208819 грн. та
завищено залишок від'ємного значення з
ПДВ на 460246 грн..

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 28 жовтня 2013
року № , яким ПП «Компанія
Софторг» збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств за основним платежем 43418
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями в розмірі 21709 грн.; № ,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 208819 грн. за основним
платежем та 52205 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями, а також №
, яким підприємству зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість на 460246 грн..

Задовольняючи позовні вимоги ПП
«Компанія Софторг», суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що оскаржені податкові
повідомлення-рішення винесено
відповідачем без урахування всієї
первинної документації позивача, з
невірним застосуванням приписів
Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, 138.11 цієї статті.

Витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку (п. п. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
ПК України).

Згідно п. 138.2 ст. 138 названого Кодексу
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпунктом 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
визначено, що не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Як встановлено матеріалами справи,
видами діяльності ПП «Компанія
Софторг» є, серед іншого, оптова
торгівля машинами й устаткуванням для
текстильного, швейного та трикотажного
виробництва, а також неспеціалізована
оптова торгівля (т. 1 а. с. 39).

Позивачем укладено протягом
перевіреного податковим органом
періоду з ФОП ОСОБА_6 договори:

- оренди від 01 квітня 2012 року за № 1,
відповідно до якого ФОП ОСОБА_6
(Орендодавець) надає в оренду ПП
«Компанія Софторг» (Орендар), а
останній орендує в Орендодавця нежиле
приміщення (склад), що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 217,2
кв. м. (т. 1 а. с. 170-181);

- надання складських послуг від 01
квітня 2012 року за № 4, згідно якого ПП
«Компанія Софторг» (Клієнт) доручає, а
ФОП ОСОБА_6 (Виконавець) приймає на себе
зобов'язання надавати протягом дії
Договору складські послуги з обробки
замовлень Клієнта в порядку,
встановленому Договором (т. 1 а. с. 150-151).

Витрати, понесені позивачем у зв'язку з
оплатою послуг за вказаними
договорами, віднесено ПП «Компанія
Софторг» до складу валових витрат
(витрат операційної діяльності).

В акті перевірки ДПІ в
Овідіопольському районі ГУ Міндоходів
в Одеській області зроблено висновок,
що позивачем завищено витрати за
вказаними договорами на суму 206748 грн.,
оскільки акти надання складських
послуг оформлені з порушенням
встановленого порядку та свідчать про
відсутність зв'язку з провадженням
господарської діяльності (в актах
наданих складських послуг відображено
адресу підприємства: Одеська обл., смт.
Овідіополь, вул. Одеська 15-А, яку
присвоєно платнику лише 15 січня 2013
року, а також відображено свідоцтво
платника ПДВ № 200105292, яке було видано
позивачу лише 31 січня 2013 року) (т. 1 а. с.
47-48).

Проте, витрати по названим вище угодам,
укладеним позивачем з ФОП ОСОБА_6,
безпосередньо пов'язані із статутною
діяльністю позивача та
підтверджуються наявними в матеріалах
справи первинними документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинним
документом є документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 названого Закону підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як встановлено матеріалами справи,
витрати за названими вище угодами з ФОП
ОСОБА_6 включено позивачем до складу
валових витрат на підставі первинних
документів - договорів та додатків до
них, акта приймання-передачі майна,
актів надання послуг, платіжних
доручень (т. 1 а. с. 150-193), оформлених
відповідно до наведених вимог чинного
законодавства України.

При цьому, як правильно зазначено судом
першої інстанції, за змістом ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» адреса та індивідуальний
податковий номер платника податку на
додану вартість не є обов'язковими
реквізитами первинного документу.

Після складання та підписання акту
перевірки, позивачем до дати винесення
податкових повідомлень-рішень були
надані до податкового органу письмові
пояснення від 22 жовтня 2013 року щодо
відновлення актів про надання послуг з
помилковим зазначенням в них діючих
реквізитів підприємства, до якого
одночасно додані належним чином
оформлені акти надання послуг з
попередніми реквізитами підприємства
позивача (т. 1 а. с. 87).

На підставі п. 44.6 ст. 44 Податкового
кодексу України названі пояснення з
доданими до них документами підлягали
врахуванню відповідачем при прийнятті
рішення за результатами перевірки.

Із врахуванням викладеного, висновок
суду першої інстанції про
правомірність включення до складу
валових витрат (витрат операційної
діяльності) позивача витрат за
названими вище договорами з ФОП ОСОБА_6
є правильним.

Відповідно до п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України податковий кредит - сума, на яку
платник податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно п. 198.2 ст. 198 названого Кодексу
для операцій із ввезення на митну
територію України товарів датою
виникнення права на віднесення сум
податку до податкового кредиту є дата
сплати податку за податковими
зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8
статті 187 цього Кодексу.

На підставі п. 201.12 ст. 201 Кодексу у разі
ввезення товарів на митну територію
України документом, що посвідчує право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту, вважається митна
декларація, оформлена відповідно до
вимог законодавства, яка підтверджує
сплату податку.

Як вбачається з акта перевірки,
підставою донарахування податковим
органом зобов'язання з податку на
додану вартість та зменшення
від'ємного значення суми податку на
додану вартість стало безпідставне
завищення позивачем податкового
кредиту з ПДВ шляхом подачі уточнюючих
розрахунків у серпні 2013 року до
податкових декларацій з ПДВ за січень,
березень, травень та липень 2012 року зі
спливом 365 днів, що є порушенням п. 198.6
ст. 198, п. 201.11, п. 201. 12 ст. 201 Податкового
кодексу України (т. 1 а. с. 53).

За результатами дослідження
податкових декларації з ПДВ за січень,
березень, травень та липень 2012 року,
вантажно-митних декларацій, а також
враховуючи пояснення представника
позивача, судом першої інстанції
встановлено, що в рядок 12.1 декларацій
були внесені суми податку на додану
вартість, сплачені митним органам за
вантажно-митними деклараціями.

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України у
разі якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених статтею 102 цього
Кодексу) платник податків самостійно (у
тому числі за результатами електронної
перевірки) виявляє помилки, що
містяться у раніше поданій ним
податковій декларації (крім обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Пунктом 102.1 ст. 102 Кодексу встановлено
строк давності з визначення податкових
зобов'язань в 1095 днів, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації.

Таким чином, на підставі наведених вище
положень податкового законодавства, у
разі виявлення у майбутніх податкових
періодах помилок, що містяться у раніше
поданій податковій декларації, платник
податків зобов'язаний надіслати
уточнюючий розрахунок до такої
податкової декларації не пізніше
закінчення 1095 днів, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації.

Як встановлено матеріалами справи,
уточнюючі розрахунки до податкових
декларацій з ПДВ за січень, березень,
травень та липень 2012 року ПП «Компанія
Софторг» подано до податкового органу
у серпні 2013 року, тобто в межах
встановленого п. 50.1 ст. 50 ПК України
строку, а тому висновок суду першої
інстанції щодо безпідставного
донарахування позивачу зобов'язання з
податку на додану вартість та
зменшення від'ємного значення суми
податку на додану вартість також є
правильним.

Апеляційний суд відхиляє доводи
представників відповідача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
щодо безпідставного віднесення
позивачем до складу податкового
кредиту суми мита, сплаченого при
ввезені товару на митну територію
України, яке взагалі не відноситься до
формування податкового кредиту,
викладені також на 14 аркуші акта
перевірки (т. 1 а. с. 55), з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 86.1 ст. 86 Податкового
кодексу України результати перевірок
(крім камеральних та електронних
перевірок) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами контролюючого
органу та платниками податків або їх
законними представниками (у разі
наявності). У разі встановлення під час
перевірки порушень складається акт.
Якщо такі порушення відсутні,
складається довідка.

Порядок оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства затверджено
наказом Державної податкової
адміністрації України від 22 грудня 2010
року № 984 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 12 січня 2011 року за №
34/18772).

Згідно пунктам 3-6 розділу І названого
Порядку результати документальних
перевірок оформлюються у формі акта
або довідки. У разі встановлення під
час перевірки порушень складається
акт, а у разі відсутності порушень -
довідка.

Акт - службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

За результатами документальної
перевірки в акті викладаються всі
суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
платника податків, які мають
відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Підпунктом 5.1 пункту 5 розділу ІІ
Порядку передбачено, що результати
документальної перевірки дотримання
податкового законодавства групуються
за окремими видами податків і зборів та
у розрізі податкових періодів. В цій
частині акта (довідки) перевірки
відображаються задекларовані
платником податків у податковій та
іншій звітності показники, результати
перевірки цих показників та робиться
відповідний запис щодо встановлення
або не встановлення порушень. При цьому
до акта (довідки) перевірки додаються
відповідні аналітичні таблиці.

Всупереч наведеним вище вимогам
Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, в акті перевірки
відсутні посилання на первинні та інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів віднесення позивачем до складу
податкового кредиту суми мита,
сплаченого при ввезені товару на митну
територію України, яке взагалі не
відноситься до формування податкового
кредиту.

За таких обставин, названий висновок
податкового органу не є обґрунтованим.

У зв'язку з відсутністю підстав для
визначення позивачу зобов'язань з
податку на прибуток підприємств та
податку на додану вартість за
основними платежами, відсутні підстави
і для застосування до ПП «Компанія
Софторг» штрафних (фінансових) санкцій,
передбачених ст. 123 Податкового кодексу
України.

Враховуючи, що судом першої інстанції
повно встановлено обставини справи та
ухвалено судове рішення з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, суд апеляційної інстанції на
підставі ст. 200 КАС України залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
оскаржену постанову окружного
адміністративного суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Овідіопольському районі Головного
управління Міндоходів в Одеській
області залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 02 грудня 2013
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 28 квітня
2014 року.

Головуючий:

Судді: