Справа № 810/6102/13-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С.
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів Костюк Л.О., Твердохліб В.А.

За участю секретаря Савін І.В

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 05
грудня 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд» до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фоззі-Фуд»
звернулось до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 29.10.2013 року
№.

Відповідно до постанови Київського
окружного адміністративного суду від 05
грудня 2013 року позовні вимоги
задоволено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, ДПІ у
Києво-Святошинському районі ГУ
Міндоходів Київської області подала
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати постанову Київського
окружного адміністративного суду та
прийняти нову постанову, якою в
задоволені позовних вимог відмовити.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
у жовтні 2013 року Державною податковою
інспекцією у Києво-Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у Київській області
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ «Фоззі-Фуд» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Лимон" за
січень 2009 року - грудень 2012 року.

За результатами перевірки
відповідачем складено акт від 09.10.2013
року № 187/22-03/32294926, у якому встановлено
порушення ТОВ «Фоззі-Фуд» підпункту 3.1.1
пункту 3.1 статті 3, пункту 4.1 статті 4,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7,
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7, пункту
7.7 статті 7 Закону України "Про податок
на додану вартість", пункту 185.1 статті
185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.2, 198.3,
198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податку на
додану вартість на загальну суму 374454,00
грн.

На підставі акту перевірки Державною
податковою інспекцією у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області прийнято податкове
повідомлення-рішення від 29.10.2013 року №
, згідно з яким позивачу ТОВ
«Фоззі-Фуд» збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем "Податок на
додану вартість по вітчизняних товарах
(роботах, послугах)" у загальній сумі
443355,00 грн., з яких: 323497,00 грн. - за
основним платежем; 119860,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафом).

Не погоджуючись з прийнятим податковим
повідомленням-рішенням, позивач
оскаржив його до суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
упродовж 2009-2012 років позивач ТОВ
«Фоззі-Фуд»(покупець) на підставі усних
домовленостей, згідно з
рахунками-фактурами придбав у
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Лимон"
товари, а саме: (гастроємності,
гастропідноси, рукомийники, шафи,
теліжки, ножі та інші товари з
нержавіючої сталі виробництва фірми
EKBER, Туреччина)з метою облаштування
кулінарних потужностей супермаркетів
позивача ТОВ «Фоззі-Фуд» на загальну
суму 2246718,54 грн., у т.ч. ПДВ - 374453,09 грн.

Факт поставки товару позивачу ТОВ
«Фоззі-Фуд» підтверджується
рахунками-фактури, видатковими та
податковими накладними на загальну
суму 2246718,54 грн., у т.ч. ПДВ - 374453,09 грн.
Доставка товарів здійснювалась через
кур'єрську службу "Нова пошта".

Оплата товарів здійснювалась
позивачем ТОВ «Фоззі-Фуд»
безготівковим шляхом на підставі
рахунків-фактур. В оплату за поставлені
товари позивач перерахував на рахунок
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Лимон"
кошти на загальну суму 2246718,54 грн., у т.ч.
ПДВ - 374453,09 грн. Факт перерахування
коштів підтверджується копіями
платіжних доручень, що містяться у
матеріалах справи.

На підтвердження фактів розрахунків та
сплати в складі ціни придбаних товарів
з податку на додану вартість за
вказаними господарськими операціями
позивач отримав від ТОВ "Компанія
"Лимон" податкові накладні на загальну
суму 2246718,54 грн., у т.ч. ПДВ - 374453,09 грн.
Вказану суму податку на додану
вартість позивач включив до складу
податкового кредиту за відповідний
(звітний) період, відобразив у
податкових деклараціях з податку на
додану вартість та реєстрах отриманих
податкових накладних.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, колегія суддів
вважає за необхідне зазначити
наступне.

У період з січня 2009 року по грудень 2010
року спірні правовідносини
регулювались положеннями Закону
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок
на додану вартість", а з 1 січня 2011 року -
положеннями Податкового кодексу
України, які встановлюють аналогічне
за змістом правове регулювання.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг) та
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу положень підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" поставка товарів (робіт,
послуг) податкова накладна складається
у момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (підпункт 7.2.3
пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість").

Відповідно до пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування ПДВ є операції платників
податку, зокрема, з постачання послуг,
місце постачання яких розташоване на
митній території України, відповідно
до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначено статтею 198 Податкового
кодексу України, згідно з якою право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/ послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу
України на час вчинення спірних
операцій та видачі податкової
накладної).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону (пункт 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг (пункт 201.4
статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця (пункт 201.6 статті 201
Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що факт придбання позивачем
товарів та оплата їх вартості
підтверджуються документально,
господарська операція належним чином
відображена у податковому обліку та
податковій звітності, а отже право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість
підтверджується податковими
накладними та іншими первинними
фінансово-господарськими документами.

Твердження податкового органу про
безтоварність господарської операції
у судовому засіданні не були доказані,
а надані позивачем докази є
переконливими і достатніми для
висновку колегії судді щодо реальності
господарських операцій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова суду є законною і
обґрунтованою, ухвалена з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстав для її скасування
не має.

Викладені в апеляційній скарзі
апелянтом доводи, висновків суду
першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст. 198,200 КАС України, суд
апеляційної інстанції має право за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 41,160,197,198,200,205,206,212,254 КАС України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському району Головного
управління Міндоходів у Київській
області залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 05 грудня 2013
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Костюк Л.О.

Твердохліб В.А.

Головуючий суддя
Бужак Н.П.

Судді:
Костюк Л.О.

Твердохліб В.А.