Справа № 437/16960/13-а
Суддя: Бугера О. В.
Дата ухвалення: 2013-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2013 року Ленінський районний
суд м.Луганська у складі:

головуючого судді Бугери О.В.,

при секретарі Білошицькій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до УПФУ в Ленінському районі
м.Луганська про визнання бездіяльності
неправомірною та відновлення виплати
пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із
вказаним позовом, в обґрунтування
якого зазначила, що з 30 вересня 1996 року
по 27.10.2000 року вона перебувала на обліку
в Управлінні Пенсійного фонду України
в Ленінському районі м.Луганска та
отримувала пенсію за віком. В жовтні 2000
року позивач виїхала на постійне місце
проживання до Ізраїлю, де й проживає
дотепер. У відповідності до вимог п.2 ч.1
ст.49 та ч.2 ст.51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» їй було припинено виплату
пенсії на час постійного проживання за
кордоном. Рішенням КСУ від 07 жовтня 2009
року визнано таким, що є
неконституційним положення пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року
№1058-ІУ, відповідно до якого виплата
пенсії за рішенням територіальних
органів Пенсійного Фонду припиняється
на весь час проживання пенсіонера за
кордоном, якщо інше не передбачено
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
радою України.

17 липня 2013 року представник
позивача звернувся до відповідача із
вимогою відновити виплату пенсії на
території України, але їй відмовили,
оскільки згідно зі ст.92 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», який діяв
до 01.01.2004 року громадянам, які виїхали
на постійне проживання за кордон,
пенсії не призначаються, пенсії,
призначені в Україні, виплачуються за 6
місяців наперед перед виїздом за
кордон. З 01.01.2004 року набув чинності
Закон України «про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». П.2 ст.49
Закону встановлено, що виплата пенсії
за рішенням територіальних органів
Пенсійного Фонду припиняється на весь
час проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною радою України.
Вважала, що така відмова є
протиправною, просила визнати
бездіяльність відповідача про
припинення виплати пенсії
неправомірною та зобов'язати
відповідача відновити виплати пенсії з
27.10.2000 року.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача не були присутні,
подали заяву, в якій просили розглядати
справу за їх відсутності, вимоги позову
підтримали.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не відомі, про час та дату розгляду
справи повідомлялись належним чином,
надав заперечення, в яких підтвердили,
що дійсно позивач зверталась до
Управління Пенсійного Фонду України в
Ленінському районі м.Луганська із
заявою щодо поновлення пенсії за віком,
проте листом від 30.07.2013 року їй було
відмовлено. Відповідно до ст.92 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.1991 року №1788-XII, громадянам, які
виїхали на постійне проживання за
кордон, пенсії не призначаються.
Пенсії, призначені в Україні до виїзду
на постійне проживання за кордон,
виплачуються за 6 місяців наперед перед
виїздом за кордон. За час перебування
цих громадян за кордоном виплачуються
тільки пенсії, призначені внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання. Порядок переведення
пенсій, призначених внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, в інші країни
визначається КМУ. Конституційним Судом
України прийнято рішення від 07.10.2009
року №25-рн/2009 щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень пункту 2 частини першої статті
49, другого речення статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Згідно
вказаного рішення визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення пункту 2
частини першої статті 49 «виплата
пенсії за рішенням територіальних
органів Пенсійного Фонду або за
рішенням суду припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
радою України», другого речення статті
51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058 «у
разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон, пенсія,
призначена в Україні, може бути
виплачена йому за шість місяців
наперед перед виїздом, рахуючи з
місяця, що настає за місяцем зняття з
обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України». Як зазначається в п. 2
Рішення Конституційного Суду України
положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнанні
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним судом
України цього рішення. Про це також
вказується в ст.152 Конституції України:
Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність. Втім, відповідач
посилається на недосконалість
законодавства, оскільки дію
вищезазначених норм зупинено, однак
жодної норми, закону або підзаконного
нормативного акту, який буде
регулювати механізм реалізації
поновлення пенсії не прийнято,
законодавчо питання не вирішено. З
огляду на це, законних підстав для
відновлення виплати пенсії позивачу
немає. Отже, виплата пенсій громадянам,
які виїхали на постійне проживання за
кордон, чинним законодавством не
передбачено. Після прийняття Верховною
Радою України відповідних змін до
законодавства , поновлення та виплата
пенсій, призначених в Україні до виїзду
за кордон, стане можливою. Просив в
задоволенні позову відмовити за
необґрунтованістю в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги обґрунтовані
та підлягають частковому задоволенню.

Ухвалою від 06.12.2013 року позовні
вимоги за період з 27.10.2000 року по 01.05.2013
року залишені без розгляду, у звїязку
із пропуском строку зверненя до суду.

Судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1, дійсно перебувала
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України в Ленінському районі
м.Луганська та отримувала пенсію за
віком з 30.09.1996 року по 27.10.2000 року.

17.07.2013 року представник позивача
звернувся до відповідача Управління
Пенсійного Фонду України в Ленінському
районі м.Луганська із письмовою заявою
щодо відновлення виплати пенсії за
віком на території України, у зв'язку із
прийняттям відповідного Рішення
Конституційним Судом України.

Листом від 30.07.2013 року №12382/02-1
позивачу було відмовлено у відновленні
пенсії /а.с.10/, з посиланням на те, що під
час перебування за кордом пенсія
виплачується в тому разі, якщо це
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, а
Верховною Радою України рішень щодо
внесення будь-яких змін до п.2 ст.49 та
ст.51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до теперішнього часу не
внесено.

Згідно ст.8 Конституції України, в
Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй. Норми
Конституції України є нормами прямої
дії.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією
України та Законами України.

Згідно п.2 ч.1, ч.2 ст.49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.
Поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
провадиться у порядку, передбаченому
ч.3 ст.35 та ст.46 цього Закону.
Відповідно до ст.51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», у разі виїзду
пенсіонера на постійне місце
проживання за кордон пенсія,
призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
6 місяців наперед перед виїздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

07.10.2009 року Конституційним Судом
України прийнято рішення у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень пункту 2 частини першої статті
49 «виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
Фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною радою України»,
другого речення статті 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Згідно
вказаного рішення визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) положення пункту 2
частини першої статті 49, другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058 «у
разі виїзду пенсіонера на постійне
місце проживання за кордон, пенсія,
призначена в Україні, може бути
виплачена йому за шість місяців
наперед перед виїздом, рахуючи з
місяця, що настає за місяцем зняття з
обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України». Як зазначається в п. 2
Рішення Конституційного Суду України
положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнанні
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним судом
України цього рішення. Про це також
вказується в ст.152 Конституції України:
Закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Враховуючи зазначене, суд вважає,
що вимоги позивача підлягають часткому
задоволенню з моменту звернення до
Пенсійного Фонду України в Ленінському
районі м.Луганська, тобто з 01.08.2013 року.

Керуючись ст. ст. 6, 9, 17, 18, 94, 158-163
КАС України, ст.ст. 46, 49, 50, 51 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» ,
рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009р. № 25-рп/2009, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління
Пенсійного Фонду України в Ленінському
районі м.Луганська про припинення
виплати пенсії ОСОБА_1 неправомірною.

Зобов'язати Управління
Пенсійного Фонду України в Ленінському
районі м.Луганська відновити виплату
пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2013 року, з моменту
звернення до УПФУ в Ленінському районі
м.Луганська.

Апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. Апеляційна скарга
подається до Донецького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Особи, які
брали участі у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення постанови суду, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
судового рішення.

Головуючий: суддя

О.В. Бугера