Справа № 806/7186/13-а
Суддя: Хаюк С.М.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Хаюк С.М.
УХВАЛА

іменем України

"30" квітня 2014 р.
Справа № 806/7186/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Хаюка С.М.

суддів:
Моніча Б.С.

Кузьменко Л.В.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі апеляційну
скаргу Державної фінансової інспекції
в Житомирській області на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "20" січня 2014
р. у справі за позовом Комунального
вищого навчального закладу
"Житомирський інститут медсестринства"
Житомирської обласної ради до
Державної фінансової інспекції в
Житомирській області про визнання
частково протиправною та скасування
вимоги ,

ВСТАНОВИВ:

Комунальний вищий навчальний заклад
"Житомирський інститут медсестринства"
Житомирської обласної ради звернувся
до суду з позовом про визнання
протиправним та скасувати пункт 2
вимоги Державної фінансової інспекції
в Житомирській області від 27 червня 2013
року № 06-04-17/4779 "Про усунення порушень,
виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
Комунального вищого навчального
закладу "Житомирський інститут
медсестринства" Житомирської обласної
ради".

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 20.01.2014 року
позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано п. 2
вимоги Державної фінансової інспекції
в Житомирській області від 27.06.2013р.
№06-04-17/4779 "Про усунення порушень,
виявлених ревізією
фінансово-господарської діяльності
Комунального вищого навчального
закладу "Житомирський інститут
медсестринства" Житомирської обласної
ради.

Не погоджуючись з даною постановою
фінансова інспекція звернулась з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Житомирського
окружного адміністративного суду та
прийняти нову постанову, якою в позові
відмовити.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 195 КАС України, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників, перевіривши доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом встановлено, що в ході проведеної
Державною фінансовою інспекцією в
Житомирській області ревізії
фінансово-господарської діяльності
Комунального вищого навчального
закладу "Житомирський інститут
медсестринства" Житомирської обласної
ради за період з 01 травня 2009 року по 01
квітня 2013 року виявлено ряд порушень і
недоліків, що викладені в акті від 05
червня 2013 року № 06-04-09/073.

Зокрема, ревізією встановлено, що в
порушення статті 98 Кодексу законів про
працю, статті 13 Закону України "Про
оплату праці", пункту 6 статті 20 Закону
України "Про Кабінет Міністрів
України", пунктів 1-6 постанови Кабінету
Міністрів України від 30 серпня 2002 року
№ 1298 "Про оплату праці працівників на
основі Єдиної тарифної сітки розрядів
і коефіцієнтів з оплати праці
працівників установ, закладів та
організацій окремих галузей бюджетної
сфери", пунктів 1-6 наказу Міністерства
освіти і науки України від 26 вересня 2005
року № 557 "Про впорядкування умов
оплати праці та затвердження схем
тарифних розрядів працівників
навчальних закладів, установ освіти та
наукових установ", пункту 3.1.1 Порядку
надання платних послуг державними та
комунальними навчальними закладами,
затвердженого спільним наказом
Міністерства освіти і науки України,
Міністерства економіки України,
Мінфіну України від 27 жовтня 1997 року №
383/239/131, пунктів 2.2, 2.3 Порядків надання
платних послуг державними та
комунальними навчальними закладами,
затверджених спільним наказом
Міністерства освіти і науки України,
Міністерства економіки України,
Мінфіну України від 23 липня 2010 року №
736/902/758, інститутом за рахунок коштів
спеціального фонду, отриманих від
надання платних освітніх та не
освітніх послуг, за період з 01 травня 2009
року по 01 січня 2013 року безпідставно
проведено нарахування та виплату
додаткової заробітної плати 131
працівнику закладу у сумі 2202484,93 грн.,
які утримуються за рахунок коштів
загального та спеціального фондів
кошторису закладу, що не передбачено
вище зазначеними нормативно-правовими
актами, і включено до калькуляцій
вартості надання платних освітніх та
не освітніх послуг, відповідно зайво
проведено нарахування внесків до
державних цільових фондів із
нарахованої додаткової заробітної
плати у сумі 745490, 58 грн.

Не погоджуючись із висновками
перевірки, позивачем подалися
заперечення на них, які залишені без
задоволення. Про усунення вказаних
порушень відповідачем сформовано
вимогу від 27 червня 2013 року № 06-04-17/4779, у
пункті 2 якої зазначено:

- стягнути із працівників інституту
зайво виплачені суми коштів. В іншому
випадку стягнути з особи, винної у
зайвих грошових виплатах, кошти у сумі
2202484, 93 грн. у порядку та розмірах,
встановлених статтями 133-136 Кодексу
законів про працю;

- провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до
державних цільових фондів та
забезпечити повернення зайво
сплачених коштів у сумі 745490, 58 грн.;

- в подальшому припинити виплату
додаткової заробітної плати
працівникам інституту, що суперечить
чинному законодавству.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що при
здійсненні оплати праці
співробітникам Інституту за рахунок
коштів спеціального фонду кошторису
позивачем не було порушено вимог
чинного законодавства, зокрема
Бюджетного кодексу України. Позивачем
на підставі табелів обліку робочого
часу всім працівникам виплачувалась
основна і додаткова заробітна плата,
винагорода за підсумками роботи за рік,
премії за спеціальними системами і
положеннями, компенсаційні виплати при
службових відрядженнях, виплати
допомоги на оздоровлення, виплати
донорам та інші виплати за рахунок
коштів загального фонду кошторису,
крім того, за рахунок коштів
спеціального фонду кошторису за
надання платних послуг працівникам,
задіяним у наданні таких послуг,
здійснювалось нарахування та виплата
коштів, понад ті, що виплачувалися за
рахунок коштів обласного бюджету.
Оплата праці керівника Інституту
ОСОБА_3 проводилася відповідно до
укладених з ним Житомирською обласною
радою контрактів, складові якої
визначені пунктами 15 цих контрактів.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України від 24 березня
1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" із
змінами і доповненнями (далі - Закон №
108/95-ВР) передбачено, що заробітна плата
- це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства.

Відповідно до ст.2 Закону № 108/95-ВР,
основна заробітна плата це - винагорода
за виконану роботу відповідно до
встановлених норм праці (норми часу,
виробітку, обслуговування, посадові
обов'язки). Вона встановлюється у
вигляді тарифних ставок (окладів) і
відрядних розцінок для робітників та
посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата це -
винагорода за працю понад установлені
норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці. Вона включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством;
премії, пов'язані з виконанням
виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні
виплати. До них належать виплати у
формі винагород за підсумками роботи
за рік, премії за спеціальними
системами і положеннями, компенсаційні
та інші грошові і матеріальні виплати,
які не передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Джерелом коштів на оплату праці
працівників госпрозрахункових
підприємств є частина доходу та інші
кошти, одержані внаслідок їх
господарської діяльності. Для установ
і організацій, що фінансуються з
бюджету, - це кошти, які виділяються з
відповідних бюджетів, а також частина
доходу, одержаного внаслідок
господарської діяльності та з інших
джерел (стаття 4 Закону № 108/95-ВР).

Згідно зі статтею 13 Бюджетного кодексу
України, бюджет може складатися із
загального та спеціального фондів.
Складовими частинами спеціального
фонду бюджету є: 1) доходи бюджету
(включаючи власні надходження
бюджетних установ), які мають цільове
спрямування; 2) видатки бюджету, що
здійснюються за рахунок конкретно
визначених надходжень спеціального
фонду бюджету (у тому числі власних
надходжень бюджетних установ); 3)
кредитування бюджету (повернення
кредитів до бюджету з визначенням
цільового спрямування та надання
кредитів з бюджету, що здійснюється за
рахунок конкретно визначених
надходжень спеціального фонду
бюджету); 4) фінансування спеціального
фонду бюджету. Власні надходження
бюджетних установ отримуються
додатково до коштів загального фонду
бюджету і включаються до спеціального
фонду бюджету.

Частиною 4 статті 23 Бюджетного кодексу
України передбачено, що витрати
спеціального фонду бюджету мають
постійне бюджетне призначення, яке дає
право провадити їх виключно в межах і
за рахунок фактичних надходжень
спеціального фонду бюджету (з
дотриманням вимог частини другої
статті 57 цього Кодексу), якщо цим
Кодексом та/або законом про Державний
бюджет України (рішенням про місцевий
бюджет) не встановлено інше.

Пунктом 23 Порядку складання,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 28
лютого 2002 року № 228, видатки
спеціального фонду кошторису за
рахунок власних надходжень плануються
у такій послідовності: за
встановленими напрямами використання,
на погашення заборгованості установи з
бюджетних зобов'язань за спеціальним
та загальним фондом кошторису та на
проведення заходів, пов'язаних з
виконанням основних функцій, які не
забезпечені (або частково забезпечені)
видатками загального фонду.

При цьому розпорядник бюджетних коштів
здійснює коригування обсягів узятих
бюджетних зобов'язань за загальним
фондом кошторису для проведення
видатків з цих зобов'язань із
спеціального фонду кошторису
відповідно до бюджетного
законодавства.

Відповідно до пункту 49 вказаного
Порядку, видатки бюджету та надання
кредитів з бюджету спеціального фонду
бюджету провадяться виключно в межах і
за рахунок відповідних надходжень до
цього фонду на підставі кошторисів з
урахуванням внесених до них змін.
Видатки спеціального фонду кошторису
здійснюються у послідовності,
передбаченій пунктом 23 цього Порядку
для їх планування.

Навчальні заклади, що належать до
державної і комунальної форм
власності, можуть надавати послуги
відповідно до розділу 1 Переліку
платних послуг, які можуть надаватися
навчальними закладами, іншими
установами та закладами системи
освіти, що належать до державної та
комунальної форми власності,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 серпня 2010 року
№796.

Згідно з пунктами 2.1, 2.2, 2.3 Порядку
надання платних освітніх послуг
державними та комунальними
навчальними закладами, затвердженого
Наказом Мінфіну України, Міністерства
економіки України, Міністерства освіти
і науки від 23 липня 2010 року № 736/902/758,
встановлення вартості платної
освітньої послуги здійснюється на базі
економічно обґрунтованих витрат,
пов'язаних з її наданням.

Складовими вартості витрат є: витрати
на оплату праці працівників;
нарахування на оплату праці відповідно
до законодавства; безпосередні витрати
та оплата послуг інших організацій;
капітальні витрати; індексація
заробітної плати, інші витрати
відповідно до чинного законодавства.

До витрат на оплату праці працівників,
які залучені до надання платної
освітньої послуги, враховуються
розміри посадових окладів, ставок
заробітної плати (у тому числі
погодинної оплати), підвищення,
доплати, надбавки та інші виплати
обов'язкового характеру, визначені
відповідними нормативно-правовим
актами.

При формуванні витрат на оплату праці
працівників, що залучені до надання
платної освітньої послуги, також
можуть враховуватись виплати, що
носять заохочувальний характер, у
порядку, встановленому законодавством
та колективними договорами.

Отже, видатки на оплату праці
обчислюються та плануються у складі
спеціального фонду залежно від обсягу
діяльності, що провадиться за рахунок
цих коштів, із застосуванням
встановлених законодавством норм.

Відповідно до норм вказаних постанов
Кабінету Міністрів України та інших
нормативно-правових актів України
розроблено і затверджено Положення про
порядок надання платних освітніх та
інших послуг, які надаються
Житомирським інститутом
медсестринства. Зокрема, підготовка
понад державне замовлення в межах
ліцензійного обсягу відповідно до
договорів, укладених з фізичними та
юридичними особами, студентів за
відповідними
освітньо-кваліфікаційними рівнями;
навчання студентів для здобуття другої
освіти; підвищення кваліфікації
кадрів, навчання для здобуття
громадянами післядипломної освіти в
межах ліцензійного обсягу; підготовка
та перепідготовка, підвищення
кваліфікації кадрів за замовленням
центрів зайнятості; навчання студентів
із числі іноземців та осіб без
громадянства; організація та
проведення наукових заходів, якщо це
передбачено навчальними планами з
підготовки кадрів і не належить до
діяльності, яка фінансується за
рахунок інших джерел; проведення понад
обсяги, встановлені навчальними
планами, з видачею або без відповідних
документів про освіту курсів, гуртків,
факультативів.

Форми і системи оплати праці, норми
праці, розцінки, тарифні сітки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною,
галузевими (міжгалузевими) і
територіальними угодами (частина 1
статті 15 Закону № 108/95-ВР).

Згідно з статтею 20 Закону № 108/95-ВР,
оплата праці за контрактом
визначається за угодою сторін на
підставі чинного законодавства, умов
колективного договору і пов'язана з
виконанням умов контракту.

Частиною 1 статті 11 Кодексу законів про
працю України передбачено, що
колективний договір укладається на
підприємствах, в установах,
організаціях незалежно від форм
власності і господарювання, які
використовують найману працю і мають
права юридичної особи.

Зміст колективного договору
визначається сторонами в межах їх
компетенції. У колективному договорі
встановлюються взаємні зобов'язання
сторін щодо регулювання виробничих,
трудових, соціально-економічних
відносин, зокрема: нормування і оплати
праці, встановлення форми, системи,
розмірів заробітної плати та інших
видів трудових виплат (доплат,
надбавок, премій та ін.); встановлення
гарантій, компенсацій, пільг; умов
регулювання фондів оплати праці та
встановлення міжкваліфікаційних
(міжпосадових) співвідношень в оплаті
праці (стаття 7 Закону України від 01
липня 1993 року № 3356-XII "Про колективні
договори і угоди" із змінами і
доповненнями).

Згідно зі статтею 9 вказаного Закону,
положення колективного договору
поширюються на всіх працівників
підприємств незалежно від того, чи є
вони членами профспілки, і є
обов'язковими як для роботодавця, так і
для працівників підприємства.
Положення генеральної, галузевої
(міжгалузевої), територіальної угод
діють безпосередньо і є обов'язковими
для всіх суб'єктів, що перебувають у
сфері дії сторін, які підписали угоду.
Колективний договір, угода набирають
чинності з дня їх підписання
представниками сторін або з дня,
зазначеного у колективному договорі,
угоді. Галузеві (міжгалузеві) і
територіальні (обласні та
республіканська) угоди підлягають
повідомній реєстрації в установленому
порядку центральним органом
виконавчої влади у сфері соціальної
політики, а колективні договори і
територіальні угоди іншого рівня -
місцевими органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування.

Як вбачається із пунктів 1.1.4, 8.6 (15, 34 том
1) Статуту Комунального вищого
навчального закладу "Житомирський
інститут медсестринства" Житомирської
обласної ради, Інститут є
неприбутковою бюджетною установою і
фінансується з обласного бюджету.
Фінансування інституту здійснюється
за рахунок коштів обласного бюджету.
Також фінансування Інституту може
здійснюватися за рахунок додаткових
джерел фінансування, не заборонених
законодавством. Кошти, отримані з
додаткових джерел фінансування,
використовуються для провадження
діяльності, передбаченої Статутом.

Інститут розпоряджається власними
надходженнями відповідно до напрямів
використання, визначених
законодавством (пункт 8.11 Статуту).

Оплата праці в Інституті здійснюється
згідно з Кодексом законів про працю
України, Законом України "Про освіту" за
схемами посадових окладів і тарифними
ставками, що встановлюються КМ України
та договорами (пункт 8.12 Статуту).

Статут Комунального вищого
навчального закладу "Житомирський
інститут медсестринства" Житомирської
обласної ради погоджено з
Міністерством охорони здоров'я України
і Міністерством освіти і науки, молоді
та спорту України, затверджено
рішенням Житомирської обласної ради №
631 від 16 серпня 2012 року із подальшою
реєстрацією змін до нього 29 листопада
2012 року.

Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року
пройшов повідомну реєстрацію
колективний договір Комунального
вищого навчального закладу
"Житомирський інститут медсестринства"
Житомирської обласної ради. Загальні
положення про нормування і оплату
праці викладені у розділі 3 вказаного
договору. Колективним договором
затверджено Положення про додаткову
оплату праці
адміністративно-господарського
персоналу та викладачів Житомирського
інституту медсестринства за надані
освітні та інші послуги, передбачені
Постановою КМ України № 659 від 17 травня
2002 року (додаток № 7) і Положення про
преміювання співробітників
Житомирського інституту
медсестринства (додаток № 9).
Відповідно до пункту 3 Положення про
додаткову оплату праці, доходи,
отримані від надання платних послуг,
зараховуються на спеціальний рахунок в
порядку, встановленому чинним
законодавством. Вказаним Положенням
встановлено розміри додаткової
заробітної плати для керівника та
співробітників Інституту, за досягнуті
успіхи в підготовці медичних
спеціалістів установлено преміювання
із коштів спеціального фонду (пункти 5,
8, 11, 12). Наказами по Інституту № 2-К від 08
січня 2009 року і від 11 січня 2010 року, № 1-К
від 04 січня 2011 року і 03 січня 2012 року
встановлені розміри надбавок,
додаткових заробітних плат, доплат
керівникові і співробітникам
Інституту залежно від характеру
виконуваних обов'язків.

На підставі табелів обліку робочого
часу всім працівникам виплачувалась
основна і додаткова заробітна плата,
винагорода за підсумками роботи за рік,
премії за спеціальними системами і
положеннями, компенсаційні виплати при
службових відрядженнях, виплати
допомоги на оздоровлення, виплати
донорам та інші виплати за рахунок
коштів загального фонду кошторису.
Крім того, за рахунок коштів
спеціального фонду кошторису за
надання платних послуг працівникам,
задіяним у наданні таких послуг,
здійснювалось нарахування та виплата
коштів, понад ті, що виплачувалися за
рахунок коштів обласного бюджету.

Оплата праці керівника Інституту
ОСОБА_3 проводилася відповідно до
укладених з ним Житомирською обласною
радою контрактів (а.с. 64-77 том 1),
складові якої визначені пунктами 15 цих
контрактів.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
суд першої інстанції, дослідивши в
судовому засіданні надані сторонами
по справі докази, обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги, так як при
здійсненні оплати праці
співробітникам Інституту за рахунок
коштів спеціального фонду кошторису
позивачем не було порушено вимог
чинного законодавства, зокрема
Бюджетного кодексу України.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки постанову Житомирським
окружним адміністративним судом
винесено відповідно до позовних вимог
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права
і суд дав правильну оцінку обставинам
справи, то колегія суддів апеляційної
інстанції не знаходить підстав, які
могли б призвести до зміни чи
скасування рішення суду першої
інстанції у даній справі.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому її
потрібно залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Житомирській
області залишити без задоволення, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "20" січня 2014
р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
С.М.Хаюк

судді:
Б.С. Моніч

Л.В. Кузьменко

Повний текст cудового рішення
виготовлено 05.05.2014 року

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ С.М.Хаюк

- ,