Справа № 2а-892/12
Суддя: Клюба В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 р.
Справа № 9104/178841/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Клюби В. В.

суддів:
Левицької Н. Г., Рибачука А. І.

розглянувши в порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Шацькому районі Волинської
області на постанову Шацького
районного суду Волинської області від
24 жовтня 2012 року по справі №0317/892/2012 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Шацькому районі Волинської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання виплатити грошову
допомогу, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Шацького
районного суду Волинської області з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Шацькому районі Волинської області і
просила: визнати дії Управління
Пенсійного фонду України у Шацькому
районі Волинської області щодо відмови
виплатити їй грошову допомогу в
розмірі десяти місячних пенсій станом
на день її призначення неправомірними;
зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Шацькому районі
Волинської області виплатити їй
грошову допомогу в розмірі десяти
місячних пенсій станом на день її
призначення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що із 03
серпня 2012 року їй була призначена
пенсія за віком. На день досягнення
пенсійного віку позивач працювала
лікарем - терапевтом у Волинському
обласному санаторії «Лісова пісня».
Загальний трудовий стаж її складає
тридцять років і один місяць. До
досягнення пенсійного віку вона на
обліку у Пенсійному фонді України не
перебувала та будь-якої іншої пенсії не
отримувала. Однак, при призначенні
пенсії представником відповідача було
відмовлено позивачу у виплаті грошової
допомоги в розмірі десяти місячних
пенсій станом на день її призначення.
Відмова мотивована тим, що Волинський
обласний санаторій «Лісова пісня» у
період з 31 жовтня 1970 року по 26 січня 2001
року належав до колективної форми
власності, а не до державної чи
комунальної.

Постановою Шацького районного суду
Волинської області від 24 жовтня 2012 року
позовні вимоги задоволено повністю:
визнано дії управління Пенсійного
фонду України у Шацькому районі
Волинської області щодо відмови
виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги в
розмірі десяти місячних пенсій станом
на день її призначення неправомірними;
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у Шацькому районі
Волинської області виплатити ОСОБА_1
грошову допомогу в розмірі десяти
місячних пенсій станом на день її
призначення.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, Управління Пенсійного фонду
України в Шацькому районі Волинської
області подало до Львівського
апеляційного адміністративного суду
на вказану постанову суду першої
інстанції апеляційну скаргу і,
посилаючись на необгрунтованість
постанови суду, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, посилається на ті обставини, що
відповідно до п. 2 Порядку обчислення
страхового стажу, що дає право на
призначення грошової допомоги, та її
виплати, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23
листопада 2011 року №1191 до страхового
стажу, що визначає право на виплату
грошової допомоги зараховуються
періоди роботи в закладах та установах
державної та комунальної власності на
посадах, робота на яких дає право на
призначення пенсії за вислугу років
відповідно до пунктів «е» і «ж» статті
55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення». Стаж роботи позивача в
закладах та установах державної та
комунальної форми власності на
посадах, робота на яких дає право на
призначення пенсії за вислугу років
відповідно до пунктів «е» і «ж» статті
55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» становить 11 років 5
місяців 10 днів, що є недостатнім для
виплати грошової допомоги. Таким
чином, судом не досліджено та не надано
належну оцінку всім наявним в
матеріалах справи доказам, що в свою
чергу, призвело до невірного висновку
та постановлення незаконного рішення.

Позивач в судове засідання не прибув, а
також не направив представника в
судове засідання відповідач, хоча
сторони були належним чином та у
встановленому законом порядку
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

При цьому, від сторін відсутні
клопотання про розгляд справи за їх
участі чи участі їх представників.

Тому, відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
справу розглянуто в порядку письмового
провадження на підставі наявних у
справі доказів.

Вислухавши суддю - доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та докази, перевіривши доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів апеляційного суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає з
наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення
та умотивовуючи свої висновки, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем виконано всі вимоги щодо
виплати грошової допомоги, передбачені
п.7 - 1 розділу XV «Прикінцеві положення»
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», тому позивач має право на
отримання грошової допомоги при
призначенні пенсії за віком у розмірі
десяти місячних пенсій на день її
призначення. Також, вважає, що
представником відповідача не надано
суду переконливих доказів того, що
Волинський обласний санаторій «Лісова
пісня» у період із 31 жовтня 1970 року по 22
січня 2001 року належав до колективної
форми власності.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з такого.

Як було встановлено судом першої
інстанції та підтверджено матеріалами
справи, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 12 липня 2012
року призначено пенсію за віком із 03
серпня 2012 року, відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». При
призначенні пенсії представником
відповідача було відмовлено позивачу у
виплаті грошової допомоги в розмірі
десяти місячних пенсій станом на день
її призначення. Відмова мотивована тим,
що Волинський обласний санаторій
«Лісова пісня» у період із 31 жовтня 1970
року по 26 січня 2001 року належав до
колективної форми власності, а не до
державної чи комунальної.

З урахуванням фактичних обставин
справи, колегія суддів апеляційного
суду звертає увагу на наступне.

Згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» працівники
освіти, охорони здоров'я та соціального
забезпечення при наявності
спеціального трудового стажу роботи
від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом міністрів
України, незалежно від віку, мають
право на пенсію за вислугу років.

Пунктом 7 - 1 розділу ХV «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що особам,
які на день досягнення пенсійного віку,
передбаченого ст. 26 цього Кодексу,
працювали в закладах та установах
державної або комунальної форми
власності на посадах, робота на яких
дає право на призначення пенсії за
вислугу років відповідно до пунктів
«е» - «ж» статті 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», і мають
страховий стаж (для чоловіків - 35 років,
для жінок - 30 років) на таких посадах, а
також якщо вони до цього не отримували
будь - яку пенсію, при призначенні
пенсії за віком виплачується грошова
допомога, яка не підлягає
оподаткуванню, у розмірі їх десяти
місячних пенсій станом на день її
призначення. Виплата зазначеної
грошової допомоги здійснюється за
рахунок коштів Державного бюджету
України. Порядок обчислення стажу, який
дає право на призначення грошової
допомоги, та механізм виплати цієї
допомоги встановлюються Кабінетом
Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення
страхового стажу, що дає право на
призначення грошової допомоги та її
виплати, затвердженого постановою
Кабінету міністрів України від 23
листопада 2011 року №1191 до страхового
стажу, що визначає право на виплату
грошової допомоги, зараховуються
періоди роботи в закладах та установах
державної та комунальної форми
власності на посадах, робота на яких
дає право на призначення пенсії за
вислугу років відповідно до пунктів
«е» і «ж» статті 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Як вбачається з матеріалів справи, з 02
серпня 1982 року по день призначення
пенсії ОСОБА_1 працювала у Волинському
обласному санаторії «Лісова пісня».
Стаж роботи позивача в закладах
охорони здоров'я, що дає право на пенсію
за вислугу років, відповідно до п. «е»
ст. 55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» на день досягнення нею
пенсійного віку становить 30 років 1
місяць 15 днів, що підтверджується
розрахунком стажу Управління
Пенсійного фонду України в Шацькому
районі. Позивач до досягнення
пенсійного віку не отримувала будь -
якої пенсії.

Згідно листа директора Волинського
обласного санаторію «Лісова пісня» №01
- 13/356 від 09 жовтня 2012 року вбачається, що
інформація про форму власності
санаторію за період з 1982 року по 2001 рік
відсутня.

Щодо акту приймання - передачі рухомого
- нерухомого майна
сільськогосподарського санаторію
«Лісова пісня» у спільну власність
територіальних громад сіл, селищ, міст,
області, звітів, копії яких знаходяться
в матеріалах справи, то на думку
колегії суддів, вони не заслуговують на
увагу, оскільки не підтверджують тієї
обставини, що у даний період санаторій
належав до колективної форми
власності.

Тому, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
відповідачем в підтвердження того, що
санаторій «Лісова пісня» в період з 31
жовтня 1970 року по 22 січня 2001 року
перебував у колективній власності
належних доказів не надано, оскільки
форма власності санаторію має
підтверджуватися відповідними
правовстановлюючими документами.

Статтею 71 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

В контексті вказаних процесуальних
норм, колегія суддів апеляційного суду
вважає, що відповідач, як суб'єкт
владних повноважень, не надав суду
достатніх та беззаперечних доказів в
підтвердження правомірності вчинених
дій по відмові у здійсненні виплати
позивачу грошової допомоги в розмірі
десяти місячних пенсій.

Тому, колегія суддів погоджується з
рішенням суду першої інстанції щодо
наявності підстав для здійснення
виплати позивачу грошової допомоги в
розмірі десяти місячних пенсій та
обов'язку Управління Пенсійного фонду
України в Шацькому районі Волинської
області виплатити грошову допомогу.

Крім цього зміст п. 7 - 1 Розділу ХV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» не пов'язує
право особи на грошову допомогу у
розмірі десяти призначених пенсій із
наявністю повного, передбаченого цим
Законом страхового стажу роботи такої
особи в закладах та установах саме
державної або комунальної форми
власності.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд ухвалює рішення відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи, підтверджених дослідженими
доказами.

Згідно ст. 200 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції залишає апеляційну скаргу
без задоволення, а судове рішення - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із змісту вищевказаних статей
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело до
неправильного вирішення справи і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції, вирішуючи даний спір,
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для його скасування і відповідно - до
задоволення апеляційної скарги
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 199, 200, 205, 206, 211, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у Шацькому
районі Волинської області залишити без
задоволення, а постанову Шацького
районного суду Волинської області від
24 жовтня 2012 року по справі №2а - 892/12 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України у
Шацькому районі Волинської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання виплатити грошову
допомогу - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення особам,
які беруть участь у справі, копії
ухвали суду і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
В. В. Клюба

Судді:
Н. Г. Левицька

А. І. Рибачук