Справа № 818/361/14
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 р.Справа № 818/361/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, Охтирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014р. по
справі №818/361/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Охтирської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Сумській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, звернувся до суду із
адміністративним позовом до
Охтирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Сумській
області, в якому, з урахуванням наданих
уточнень, просив:

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
11.01.2014 р. №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
із вироблених в Україні товарів,
штрафні санкції по податку на додану
вартість, в сумі 58020,00 грн., у т.ч. за
основним платежем в сумі 46416,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в сумі 11604,0 грн.;

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
11.01.2014 р. №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на доходи фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, штрафні санкції в сумі 40988,46
грн., у т.ч. за основним платежем в сумі
32790,76 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) в сумі 8197,70 грн.

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
11.01.2014 р. №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: штрафні санкції по податку
на доходи фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності в сумі 510
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами);

- визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки) від
25.12.2013 р. №25-17, прийняту на підставі
картки особового рахунку платника та
акта перевірки від 25.12.2013р.
№202/17-123/НОМЕР_1 від 25.12.2013 р.;

- визнати протиправним та скасувати
рішення від 24.02.2014р. № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким застосовані штрафні
санкції в розмірі 4168,24 грн.;

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що приймаючи спірні рішення,
контролюючий орган дійшов до
неправомірного висновку про порушення
позивачем вимог діючого законодавства.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014 року
адміністративний позов було
задоволено частково.

Скасовано податкові повідомлення -
рішення Охтирської ОДПІ від 11.01.2014 р.
№ та №.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог було відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням,
позивачем та відповідачем подано
апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1
просить скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
13.03.2014 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та прийняти
в цій частині нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги посилається на прийняття
оскаржуваної постанови з порушенням
норм процесуального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні
позовних вимоги в частині скасування
податкового повідомлення - рішення від
11.01.2014 р. №, вимоги про сплату
боргу (недоїмки) від 25.12.2013 р. №25-17 та
рішення від 24.02.2014р. № суд першої
інстанції дійшов до неправомірного
висновку про їх законність та
обґрунтованість.

Охтирська ОДПІ в апеляційній скарзі
просить скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
13.03.2014 року та прийняти нове рішення,
яким повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на прийняття
оскаржуваного рішення з порушенням
норм матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Вказує, що задовольняючи частково
позовні вимоги, суд першої інстанції
дійшов до неправомірного висновку про
незаконність та необґрунтованість
податкових повідомлень-рішень №
від 11.01.2014 р. та № від 11.01.2014 р.

Позивач надав письмові заперечення на
апеляційну скаргу, в яких посилаючись
на законність та обґрунтованість
рішення суду в частині задоволення
позовних вимог, просив залишити без
задоволення апеляційну скаргу
Охтирської ОДПІ, а судове рішення в
частині задоволення позовних вимог -
без змін.

Відповідач правом надання письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
скористався.

Представник позивача до судового
засідання надав заяву, в якій просив
розглянути справу в порядку письмового
провадження.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Колегія суддів на підставі п.2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними в
справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду та доводи
апеляційних скарг, дослідивши письмові
докази, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що ОСОБА_1 зареєстрований в
якості фізичної особи-підприємця та
перебуває на обліку як платник
податків та зборів в Охтирській ОДПІ.

Співробітниками Охтирською ОДПІ
проведено документальну планову
виїзну перевірку самозайнятої особи
ОСОБА_1 щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податків і зборів, дотримання
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р., за
результатами якої складено акт
перевірки від 11.10.2013 р. №108/17-123/НОМЕР_1.

На підставі вказаного акту перевірки
Охтирською ОДПІ 29.10.2013 р. було прийнято
податкові повідомлення-рішення:

- № про збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість в сумі 97688,00
грн., у т.ч. 78150,00 грн. - за основним
платежем, 19538,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами),

- № про збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання за платежем:
податок з доходів фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності в
сумі 74567,23 грн., у т.ч. 59245,78 грн. - за
основним платежем, 15321,45 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
штрафами),

- № про збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання за платежем:
єдиний внесок, нарах, робот, на суми:
зароб. плати, винаг. за догов. ЦПХ, доп.
по тимчас. непр. в сумі 141572,65 грн., у т.ч.
127890,76 грн. - за основним платежем, 13681,89
грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами), які отримані
позивачем 01.11.2013 р.

Позивач, не погодившись із вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
звернувся 11.11.2013 р. із скаргою до
Головного управління Міндоходів у
Сумській області.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Сумській області від
16.11.2013 р. продовжено строк розгляду
первинної скарги.

У період з 12.12.2013 р. по 18.12.2013 р.
співробітниками Охтирською ОДПІ
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку позивача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів та правильності нарахування,
обчислення та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 р. по 31.12.2012 р.

Головним управлінням Міндоходів у
Сумській області 05.12.2013 р. прийнято
рішення про результати розгляду скарги
позивача від 11.11.2013 р. в частині
оскарження податкового
повідомлення-рішення від 29.10.2013 р.
№, яким зазначене
повідомлення-рішення скасовано та
зобов'язано Охтирську ОДПІ прийняти
вимогу та рішення за нормами,
встановленими Інструкцією про порядок
нарахування і сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

З урахуванням вказаного рішення
Охтирською ОДПІ 25.12.2013 р. прийнято
вимогу №25-17 про сплату боргу (недоїмки)
з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 72830,62 грн.

30.12.2013 року Головним управлінням
Міндоходів у Сумській області прийнято
рішення про результати розгляду
первинної скарги Головного управління
Міндоходів у Сумській області №
12236/Б/18-28-10- 01-105-144/152ск, яким скасовані:
податкове повідомлення-рішення
Охтирської ОДПІ від 29.10.2013 року №
про визначення до сплати грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб-підприємців від
провадження господарської діяльності
в частині основного платежу в сумі 26455,01
грн. і в частині застосованих штрафних
санкцій в розмірі 7123,76 грн.; податкове
повідомлення-рішення від 29.10.2013 року
№ про визначення до сплати
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в частині основного
платежу в сумі 31734,00 грн. і в частині
застосованих штрафних санкцій в
розмірі 7934,00 грн., в інших частинах
зазначені податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін.

Позивачем 09.01.2014 року надав до
Міністерства доходів і зборів України
скаргу на податкові повідомлення -
рішення Охтирської ОДПІ від 29.10.2013 р.
№, від 29.10.2013р. №, яка
рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 24.01.2014 р. №407/Б/99-99-10-01-03-14
була залишена без задоволення, а
вказані податкові
повідомлення-рішення - без змін.

З урахуванням проведеної процедури
адміністративного оскарження,
Охтирською ОДПІ 11.01.2014 року прийняті
податкові повідомлення - рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів, в сумі
58020,00 грн., у т.ч. за основним платежем в
сумі 46416,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 11604,00 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на доходи фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності,
в сумі 40988,46 грн., у т.ч. за основним
платежем в сумі 32790,76 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 8197,70 грн.,

- №, яким збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: штрафні
санкції по податку на доходи фізичних
осіб-суб'єктів підприємницької
діяльності в сумі 510 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями штрафами).

Також, Охтирською ОДПІ прийнято
рішення № від 11.01.2014 року про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску Охтирської ОДПІ, яким
застосовані штрафні санкції в розмірі
7809,76 грн.

12.02.2014 року Головним управлінням
Міндоходів у Сумській області прийнято
рішення про результати розгляду скарги
від №2414/Б/18-28-10-03-05-26/19ск, яким скасовано
рішення Охтирської ОДПІ від 11.01.2014р.
№ про застосування штрафних
санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску в частині
3641,52 грн. В іншій частині рішення
залишено без змін, а скарга ФОП ОСОБА_1
від 24.01.2014 року в цій частині - без
задоволення. Зазначеним рішенням
зобов'язано Охтирську ОДПІ прийняти до
ФОП ОСОБА_1 рішення про застосування
штрафних санкцій з урахуванням
зменшених сум даним рішенням.

З урахуванням вказаного рішення,
Охтирською ОДПІ 24.02.2014р. прийнято
рішення № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску.

Позивач, на погоджуючись із
вищезазначеними рішеннями
контролюючого органу, звернувся до
суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що податкові
повідомлення-рішення № від 11.01.2014
р. та № від 11.01.2014 р. є незаконними
та підлягають скасуванню. Натомість,
приймаючи податкове повідомлення -
рішення від 11.01.2014 р. №, вимогу про
сплату боргу (недоїмки) від 25.12.2013 р.
№25-17 та рішення від 24.02.2014р. №,
податковий орган діяв на підставі та у
відповідності до вимог діючого
законодавства.

Колегія суддів погоджується з даними
висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Перевіряючи правомірність винесення
Охтирською ОДПІ податкового
повідомлення - рішення № від
11.01.2014 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем: податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів, в сумі
58020,00 грн., у т.ч. за основним платежем в
сумі 46416,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 11604,00 грн., колегія суддів дійшла
висновку про наступне.

Як було встановлено під час розгляду
справи, фактичною підставою для
збільшення суми грошового
зобов'язання, слугували висновки
податкового органу про те, що позивачем
у спірний період при визначенні об'єкта
оподаткування з ПДВ, було безпідставно
невраховано суму коштів, отриманих від
УПСЗН Охтирської РДА та УПСЗН
Охтирської міськради по коду бюджетної
класифікації 1310, як компенсацію
вартості наданих послуг з перевезення
пільгових категорій населення,
занизивши тим самим свої грошові
зобов'язання з ПДВ на вказані вище суми.

Колегія суддів не погоджується з
даними висновками податкового органу
та вважає їх необґрунтованими,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено під час апеляційного
перегляду, що 01.03.2010 року ПП ОСОБА_1
укладено із Сумською обласною
державною адміністрацією договір на
перевезення пасажирів, відповідно до
п.5.1 якого, перевізник зобов'язується
перевозити пільгові категорії
пасажирів згідно діючого
законодавства

11.01.2011 року між позивачем та УПСЗН
Охтирської міськради укладено договір
№6 на відшкодування вартості
пільгового проїзду окремих категорій
громадян міським транспортом
загального користування в режимі
маршрутного таксі.

Також, позивачем із УПСЗН Охтирської
РДА укладено договір №197 від 28.09.2012 року
про відшкодування витрат, пов'язаних з
наданням послуг по перевезенню
пільгової категорії населення району.

28.09.2012 року ФОП ОСОБА_1 укладено із УПСЗН
Охтирської РДА договір про державне
замовлення на соціально значущі
послуги автомобільного транспорту.

Протягом 2010-2012 року позивачем
надавалися послуги з перевезення
громадян, яким згідно із ст. 102
Бюджетного кодексу України,
передбачено пільги на перевезення, за
що УПСЗН Охтирської РДА та УПСЗН
Охтирської міськради здійснювали
відшкодування позивачу видатків за
рахунок виділених державою субвенцій з
Державного бюджету України.

Оплата послуг проводилася відповідно
до поданих позивачем розрахунків по
коду економічної класифікації
видатків (КЕКВ) 1310, що підтверджується
платіжними дорученнями про
перерахування коштів, а також листами
УПСЗН Охтирської РДА та УПСЗН
Охтирської міськради. Зазначена
обставина також не заперечується
відповідачем.

Разом з тим, на думку податкового
органу, отримані позивачем за
зазначеним кодом кошти є компенсацією
наданих послуг з перевезення пільгових
категорій населення, а не субсидією,
яка не підлягає оподаткуванню ПДВ.

Колегія суддів не погоджується з
даними твердженнями відповідача,
виходячи з наступного.

Згідно п.п. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
встановлено, що постачання послуг - це
будь-яка операція, що не є постачанням
товарів, чи інша операція з передачі
права на об'єкти права інтелектуальної
власності та інші нематеріальні активи
чи надання інших майнових прав
стосовно таких об'єктів права
інтелектуальної власності, а також
надання послуг, що споживаються в
процесі вчинення певної дії або
провадження певної діяльності.

У відповідності до положень п.п. 14.1.203 п.
14.1 ст. 14 ПК України, під продажем
результатів робіт (послуг) розуміються
будь-які операції господарського,
цивільно-правового характеру з
виконання робіт, надання послуг,
надання права на користування або
розпоряджання товарами, у тому числі
нематеріальними активами та іншими
об'єктами власності, що не є товарами,
за умови компенсації їх вартості, а
також операції з безоплатного надання
результатів робіт (послуг).

Згідно п. 188.1 ст.188 ПК України, база
оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості.

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості і
товарів/послуг.

Враховуючи наведені положення, колегія
суддів дійшла висновку, що матеріали
справи та наявні в ній докази свідчать
про те, що у спірних господарських
операціях позивач надав послуги
населенню та їх не можна розцінювати як
надання послуг бюджету.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає необґрунтованими висновки
податкового органу про порушення
позивачем вимог п. 187.1 ст. 187 ПК України.

Також, у відповідності до ч.4 ст. 37
Закону України "Про автомобільний
транспорт" визначено, що види та обсяги
пільгових перевезень установлюються
замовленням, у якому визначається
порядок компенсації автомобільним
перевізникам, які здійснюють
перевезення пасажирів на маршрутах
загального користування, збитків від
цих перевезень.

Як було встановлено під час судового
розгляду, покриття позивачу збитків
від перевезень здійснювалося УПСЗН
Охтирської РДА та УПСЗН Охтирської
міськради за кодом бюджетної
класифікації 1310.

Відповідно до п.2 ч.1, ч. 3 ст. 10 Бюджетного
кодексу України, видатки бюджету
класифікуються зокрема за економічною
характеристикою операцій, при
проведенні яких здійснюються ці
видатки (економічна класифікація
видатків), і поділяються на поточні
видатки, капітальні видатки та
кредитування за вирахуванням
погашення, склад яких визначається
Міністром фінансів України.

Пунктами 1, 5 Розділу І Інструкції щодо
застосування економічної класифікації
видатків бюджету, затвердженої наказом
Державного казначейства України від
25.11.2008 року N 495 (далі - Інструкція),
обумовлено, що економічна класифікація
видатків бюджету призначена для
чіткого розмежування видатків
бюджетних установ та одержувачів
бюджетних коштів за економічними
ознаками з детальним розподілом коштів
за їх предметними ознаками (заробітна
плата, нарахування, усі види
господарської діяльності, виплати
населенню, що імен)-, як трансферти
населенню, та інші категорії).

Видатки одержувачів бюджетних коштів
здійснюються за такими кодами
економічної класифікації видала
бюджету: Поточні видатки: 1310 "Субсидії
та поточні трансферти підприємствам
(установам, організаціям)".

Згідно із п. 3 Розділу II Інструкції, до
коду 1300 "Субсидії і поточні трансферти"
належать видатки на надання субсидій,
дотацій, поточних трансфертів
юридичним особам, іншим бюджетам,
допомоги та інших поточних трансфертів
населенню.

Водночас пунктом 3.1 цього ж розділу
передбачено, що поточні платежі
юридичним особам за колом 1310 "Субсидії
та поточні трансферти підприємствам
(установам, організаціям)" включають,
зокрема, субсидії на покриття збитків
підприємств, фінансову підтримку
підприємств на безповоротній основі, а
також інші субсидії.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що кошти, які
були одержані позивачем за КЕКВ-1310, є
бюджетними субсидіями, якими фактично
відшкодовуються збитки за,
оподатковуваними операціями,
здійсненими за регульованими цінами
(тарифами). Відтак, вони знаходяться
поза межами ціни таких операцій, яка
визначається у межах цих же операцій
для споживача послуги.

Згідно із п. п. 196.1.6 п. 196.1 ст. 196 ПК
України, не є об'єктом оподаткування
операції з виплат у грошовій формі
заробітної плати, а також пенсій,
стипендій, субсидій, дотацій за рахунок
бюджетів (крім тих, що надаються у
майновій формі).

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
порушення в діях позивача вимог
діючого законодавства, та як наслідок,
необґрунтованість нарахування
податковим органом суми грошового
зобов'язання на їх підставі.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо незаконності та
необґрунтованості податкового
повідомлення - рішення № від
11.01.2014 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем: податок на додану вартість із
вироблених в Україні товарів, в сумі
58020,00 грн., у т.ч. за основним платежем в
сумі 46416,00 грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
сумі 11604,00 грн.

Перевіряючи правомірність винесення
Охтирською ОДПІ податкового
повідомлення - рішення № від
11.01.2014 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем: штрафні санкції по податку на
доходи фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності в сумі 510
грн., колегія суддів дійшла висновку
про наступне.

Відповідно до п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. ПК
України, органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Поняття документальної перевірки
платника податку та порядок її
оформлення визначено статтею 86 Кодексу
та відповідно до пункту 86.1 даної
статті, результати перевірки (крім
камеральних) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності).

Згідно Порядку оформлення результатів
документальних перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом ДПА України від 22.12.2010 року N 984
(далі -Порядок) акт - службовий документ,
який підтверджує факт проведення
документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби.

Як вбачається із спірного рішення
суб'єкта владних повноважень, воно було
прийнято на підставі акту перевірки
108/17-123/НОМЕР_1 від 11.10.2013 року в зв'язку з
порушенням позивачем вимог п.176.2 ст.176
ПК України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
у відповідності до вказаного акту
перевірки, контролюючим органом не
було встановлено жодних порушень
позивачем вимог дотримання
встановленого порядку подання до
контролюючих органів податкових
декларацій .

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про безпідставність
нарахування контролюючим органом
позивачу суми грошового зобов'язання
за порушення, яке фактично не було
виявлено під час пряденої перевірки.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
діючим законодавством України не
передбачено право податкового органу
за наслідками розгляду скарги платника
податків приймати нове податкове
повідомлення рішення на підставі
порушень, які не були виявлені під час
проведеної перевірки та зазначені у
складеному за її наслідку акту
перевірки.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо незаконності та
необґрунтованості податкового
повідомлення - рішення № від
11.01.2014 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем: штрафні санкції по податку на
доходи фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності в сумі 510
грн.

Перевіряючи правомірність винесення
Охтирською ОДПІ податкового
повідомлення - рішення № від
11.01.2014р., вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 25.12.2013р. №25-17, рішення від
24.02.2014р. № про застосування
штрафних санкцій за донарахування
територіальним органом доходів і
зборів або платником своєчасно не
нарахованого єдиного внеску, яким
застосовані штрафні санкції в розмірі
4168,24 грн., колегія суддів дійшла
висновку про наступне.

Як було встановлено судом першої
інстанції, підставою донарахування
позивачу податку на доходи фізичних
осіб та єдиного внеску були висновки
відповідача про порушення позивачем
порядку ведення обліку підтвердження
витрат за перевіряємий період, а саме:
на підставі наданих дорожніх листів за
2012 рік неможливо підтвердити списання
ПММ за четвертий квартал 2011 року та за
2012 рік, що стало підставою для зняття з
витрат вартості дизельного палива та
газу скрапленого на загальну суму 340863,98
грн., у т.ч. за четвертий квартал 2011 року
на суму 23340,10 грн., за 2012 рік на суму 317523,88
грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
обґрунтованості виявлених під час
перевірки порушень, виходячи з
наступного.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК
України, господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 ПК України, об'єктом
оподаткування можуть бути майно,
товари, дохід (прибуток) або його
частина, обороти з реалізації товарів
(робіт, послуг), операції з постачання
товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти,
визначені податковим законодавством, з
наявністю яких податкове
законодавство пов'язує виникнення у
платника податкового обов'язку.

Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України, до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
операційної діяльності згідно з
розділом ІІІ нього Кодексу.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України - витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді. Платник податку для
визначення об'єкта оподаткування має
право на врахування витрат,
підтверджених документами, що складені
нерезидентами відповідно до правил
інших країн.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК
України, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку. У разі втрати,
знищення або зіпсуття зазначених
документів платник податку має право
письмово заявити про це органу
державної податкової служби та
здійснити заходи, необхідні для
поновлення таких документів. Письмова
заява має бути надіслана до/або разом
із поданням розрахунку податкових
зобов'язань за звітний податковий
період. Платник податків зобов'язаний
відновити втрачені, знищені або
зіпсовані документи протягом 90
календарних днів з дня, що настає за
днем надходження такої заяви до органу
державної податкової служби, митного
органу. Якщо платник податку поновить
зазначені документи в наступних
податкових періодах, підтверджені
витрати включаються до витрат за
податковий період, на який припадає
таке поновлення.

Таким чином, при складанні податкової
звітності з метою правильного
відображення господарської операції
повинні враховуватись відповідні
документи первинного обліку, а саме по
зазначених операціях придбання
результатів робіт (товарів) повинні
бути в наявності як і акти виконаних
робіт, так і результати таких виконаних
робіт (товарів).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV
(далі - Закон України №996-XIV),
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення; фінансова звітність -
бухгалтерська звітність, що містить
інформацію про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства за звітний період.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV,
метою ведення бухгалтерського обліку і
складання фінансової звітності є
надання користувачам для прийняття
рішень повної, правдивої та
неупередженої інформації про
фінансове становище, результати
діяльності та рух грошових коштів
підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної
статті Закону, первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Статтею 9 Закону України №996-XIV
визначено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Тобто, документальному підтвердженню
підлягає одна із вищезазначених подій,
і якщо дана подія оформлена первинним
документом, що містить усі обов'язкові
реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону
України №996-XIV, то дана обставина є
належним доказом реальності
господарської операції.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
зазначеного Положення, господарські
операції -це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Враховуючи вищенаведені положення,
колегія суддів дійшла висновку, що
списання фактично витрачених
паливо-мастильних матеріалів для
транспортних засобів повинно
проводитися лише на підставі первинних
документів.

Як було встановлено під час судового
розгляду, позивачем протягом 2011-2012 року
надавалися послуги з перевезення
пасажирів.

Контролюючим органом під час
проведення планової перевірки надано
платнику запити від 26.09.2013 року №
9831/10/17-116 та від 09.10.2013 року № 10283/10/17-116
щодо надання підтверджуючих
документів на списання ПММ (накази про
встановлення норми списання ПММ для
відповідних транспортних засобів,
дорожні листи та іншу транспортну
документацію, з зазначенням маршруту
перевезення, марки, реєстраційного
номера автомобіля, ПІБ водія, пробігу
транспортного засобу та витрат
пального на кожен рейс, відміток
автостанції про прибуття та
відправлення).

Проте, позивачем були надані лише
дорожні листи та паспорти автобусних
маршрутів.

Колегія суддів зауважує, що позивачем,
ані під час проведеної перевірки, ані
під час судового розгляду, не було
надано наказів про встановлення норми
списання ПММ для відповідних
транспортних засобів, дорожніх листів
та іншу транспортну документацію, з
зазначенням маршруту перевезення,
марки, реєстраційного номера
автомобіля, ПІБ водія, пробігу
транспортного засобу та витрат
пального на кожен рейс, відміток
автостанції про прибуття та
відправлення.

Надані під час проведеної перевірки
документи можуть підтвердити лише факт
здійснення ФОП ОСОБА_1 перевезення
пасажирів, проте не підтверджую факт
придбання зазначених ПММ для
використання у господарській
діяльності та не підтверджують факт
їх списання.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується із здійсненим податковим
органом розрахунком витрат
паливо-мастильних матеріалів, виходячи
з фактичних даних про пробіг
автомобіля, визначених на підставі
дорожніх листів, норм витрат палива і
мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті, визначених
на підставі норм наказу Міністерства
транспорту України № 43 від 10.02.1998 р. "Про
затвердження норм витрат палива і
мастильних матеріалів на
автомобільному транспорті", та
технічних характеристик транспортних
засобів.

З огляду на вищевикладене та беручі до
уваги фактично пройдений
транспортними засобами кілометраж,
який вказано у 873 наданих дорожніх
листах, контролюючим органом на
підставі вказаних документів
перераховано вартість придбаних ПММ,
які використані платником у
господарській діяльності. За
наслідками вказаного перерахунку було
встановлено, що документальні витрати
за період з 01.10.2011 року по 31.12.2012 року
завищено на суму 182189.21 грн., в т.ч.: 4 кв.
2011 рік - 2238,69 грн., 2012 рік -179950,52 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги
ненадання позивачем наказів щодо
встановлення норм витрат палива та
умов і порядку застосування коригуючих
коефіцієнтів для автомобілів за
перевіряємий період, колегія суддів
дійшла висновку про правомірність та
обґрунтованість проведеного
контролюючим органом розрахунку
списання ПММ, з урахуванням норм наказу
Міністерства транспорту України №43
від 10.02.1998 року „Про затвердження норм
витрат палива і мастильних матеріалів
на автомобільному транспорті", та
технічних характеристик автомобілів.

З огляду на зазначене, колегія суддів
дійшла висновку, що приймаючи
податкове повідомлення - рішення
№ від 11.01.2014р., вимогу про сплату
боргу (недоїмки) від 25.12.2013р. №25-17 та
рішення від 24.02.2014р. № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким застосовані штрафні
санкції в розмірі 4168,24 грн., відповідач
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
також з використанням повноважень з
метою, з якою ці повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення; безсторонньо
(неупереджено), добросовісно та
розсудливо.

Відповідно до частини 1 статті 11 КАС
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У відповідності до ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд згідно із статтею 86 цього ж Кодексу,
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що позивачем,
як під час розгляду справи у суді
першої інстанції так і під час її
апеляційного перегляду, не було надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження обґрунтованості
заявлених позовних вимог з приводу
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 11.01.2014р., вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 25.12.2013р.
№25-17, рішення від 24.02.2014р. № про
застосування штрафних санкцій за
донарахування територіальним органом
доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску, яким застосовані штрафні
санкції в розмірі 4168,24 грн.

Натомість, відповідач, будучі суб'єктом
владних повноважень та заперечуючи
проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 71
КАС України, не довів правовірність
прийняття податкових
повідомлень-рішень від 11.01.2014 р. №
та №.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Сумського окружного адміністративного
суду від 13.03.2014 року по справі №818/361/14
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянтів, позивача та
відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, Охтирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Сумській області
залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014р. по
справі №818/361/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик
А.П.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Калиновський В.А.