Справа № 9101/104734/2012
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2013-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2013 рокусправа № 2а-12513/09/0470

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Новошицька О.О.

за участю представників:

позивача: - Коваль Н.А. дов від
11.11.2013

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу державного
підприємства «Криворізький
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України»

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
09.06.2011

у справі № 2а-12513/09/0470

за позовом державного підприємства
«Криворізький експертно-технічний
центр Держгірпромнагляду України»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
підприємствами гірничо-металургійного
комплексу у м. Кривому Розі
Дніпропетровської області

про часткове скасування податкового
повідомлення-рішення № /0 від
10.04.09,-

встановила:

Державне підприємство «Криворізький
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України»
звернулося з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у м.
Кривому Розі Дніпропетровської
області, в якому просило частково
скасувати податкове
повідомлення-рішення № /0 від
10.04.2009 на суму 56205,21 грн. - в частині
визначення основного зобов'язання по
податку на додану вартість в розмірі
29248,58 грн., штрафних (фінансових) санкцій
- в розмірі 14624,29 грн.

Позов обґрунтовано неправомірністю
висновків податкового органу щодо
завищення позивачем суми податкового
кредиту у розмірі 29251,05 грн., сплаченої у
складі вартості компенсації послуг ВАТ
«АрселорМіттал Крививй Ріг», які
входять до складу загальновиробничих
витрат (пожежна охорона, медична
допомога, благоустрій території та ін.)
у розмірі 1,5% від вартості фактично
виконаних робіт (без урахування
вартості матеріалів) та компенсації
витрат з утримання приміщень, що
використовуються для харчування
робітників у розмірі 3% від вартості
фактично виконаних робіт (без
урахування вартості матеріалів)
відповідно до договорів підряду,
укладених з ВАТ «АрселорМіттал Крививй
Ріг».

Судом першої інстанції в судовому
засіданні 09.06.2011 допущено заміну
позивача - Державного підприємства
«Криворізький експертно-технічний
центр Національного
науково-дослідного інституту
промислової безпеки та охорони праці»
на Державне підприємство
«Криворізький експертно-технічний
центр Держгірпромнагляду України» (а.
с.121-128).

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
червня 2011 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що
виробничі, санітарно-побутові
приміщення та приміщення для
харчування робітників є власністю ВАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг», тому
витрати на їх утримання не можуть бути
віднесені до складу валових витрат ДП
«Криворізький ЕТЦ». Крім того,
договорами підряду не визначена
процедура фактичного виконання послуг
ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»
(замовником), тобто вартість послуг
передбачена у відсотковому відношенні
до вартості виконаних ДП «Криворізький
ЕТЦ», що є порушенням приписів ст.180 ГК
України. Також у ДП «Криворізький ЕТЦ»
відсутні документальні докази щодо
фактичного користування працівниками
підприємства
адміністративно-побутовими
приміщеннями чи їдальнями ВАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» з чітким
переліком наданих послуг із
зазначенням їх номенклатури та
кількості, а акти здачі-приймання
виконаних робіт ДП «Криворізький ЕТЦ»
та ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в
порушення вимог чинного законодавства
не містять відомостей про місце
складання актів, зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції (наданих
послуг) тощо.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу (а. с. 214), в якій
просить скасувати постанову суду,
постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги. Позивач
зазначає, що суд першої інстанції не
звернув уваги на приписи чинного
законодавства щодо визначення умов
договору на розсуд сторін, а також на
підтвердження актами здачі-приймання
отримання послуг, які пов'язані з
господарською діяльністю
підприємства.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання відповідач
повідомлений судом належним чином.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, відповідачем - СДПІ
ГМК у м. Кривому Розі прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 10.04.2009 про донарахування
платнику податків зобов'язань по
податку на додану вартість на загальну
суму 56205,21 грн., в тому числі 37470,14 грн. -
за основним платежем, 18735,07 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.
16).

Підставою для прийняття означеного
податкового повідомлення-рішення є
висновки, зроблені відповідачем в
результаті проведеної відповідачем
планової виїзної перевірки ДП
«Криворізький ЕТЦ» з питань дотримання
вимог податкового законодавства за
період з 01.04.2007 по 31.12.2008, валютного та
іншого законодавства за період з 01.04.2007
по 31.12.2008 (акт перевірки № 61/08-07-207/31223828
від 31.03.2009 - а.с. 167-198).

Спір між сторонами виник з приводу
правомірності донарахування
позивачеві грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі
29248,58 грн., нарахування позивачу
штрафних (фінансових) санкцій в розмірі
14624,29 грн.

Обставини, за яких податковий орган
здійснив вказані нарахування,
пролягають в наступному.

Проведеною відповідачем перевіркою
встановлено порушення підприємством
п.5.1, пп.5.2.1 п. 5.2, пп. 5.4.9 п. 5.4 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 № 334/94-ВР. Суть
виявленого порушення полягає в тому, що
позивачем за період з 01.07.2007 по 31.12.2008
включено до складу валових витрат
витрати на загальну суму 146242,99 грн., які
не пов'язані із охороною праці
робітників ДП «Криворізький ЕТЦ» та
його господарською діяльністю, а саме -
компенсацію послуг ВАТ «АрселорМітал
Кривий Ріг», які входять до складу
загальновиробничих витрат (пожежна
охорона, медична допомога, благоустрій
території та ін.) у розмірі 1,5% від
вартості фактично виконаних робіт (без
урахування вартості матеріалів) та
компенсацію витрат з утримання
приміщень, що використовуються для
харчування робітників у розмірі 3% від
вартості фактично виконаних робіт (без
урахування вартості матеріалів)
відповідно до п. 4.5 договорів підряду,
укладених з ВАТ «АрселорМіттал Крививй
Ріг» (а.с. 172).

Виходячи з наведених з обставин,
податковий орган зазначив, що платник
податків не мав права на віднесення
суми податку на додану вартість,
сплаченої у складі вартості таких
витрат, до складу податкового кредиту.
В порушення п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», підприємством у періоді, що
перевірявся, завищено суму податкового
кредиту з податку на додану вартість на
29248,58 грн. - суму податку на додану
вартість, сплачену ВАТ «АрселорМіттал
Крививй Ріг» у вартості компенсації
послуг, які входять до складу його
загальновиробничих витрат (а.с. 190).

Отже спірним є питання правомірності
формування позивачем податкового
кредиту за рахунок ПДВ, сплаченого у
ціні придбаних (компенсованих) послуг
ВАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», які
входять до складу загальновиробничих
витрат (пожежна охорона, медична
допомога, благоустрій території та ін.)
та з утримання приміщень, що
використовуються для харчування
робітників підприємства.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
не погоджується з судом першої
інстанції про правильність висновків
податкового органу.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України
«Про охорону праці» № 2694-XII від 14.10.92
умови праці на робочому місці, безпека
технологічних процесів, машин,
механізмів, устаткування та інших
засобів виробництва, стан засобів
колективного та індивідуального
захисту, що використовуються
працівником, а також
санітарно-побутові умови повинні
відповідати вимогам законодавства.

За положеннями ч.1 ст.8 вказаного
Закону № 2694-XII на роботах із шкідливими
і небезпечними умовами праці, а також
роботах, пов'язаних із забрудненням
або несприятливими метеорологічними
умовами, працівникам видаються
безоплатно за встановленими нормами
спеціальний одяг, спеціальне взуття та
інші засоби індивідуального захисту, а
також мийні та знешкоджувальні засоби.

Згідно ч.4 ст.179 ГК України при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі: вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь-які умови договору, що
не суперечать законодавству.

З матеріалів справи вбачається що між
ДП «Криворізький ЕТЦ» (Підрядник) та
ВАТ «АрселорМітал Кривий Ріг»
(Замовник) укладено договори підряду
від 05.02.2007 №1-07Д/598, від 18.04.2007 № 2-07Д/2348,
від 19.03.2007 № 671-07Д/1648, предметами яких є
виконання Підрядником робіт по
технічному діагностуванню обладнання
ВАТ «АрселорМітал Кривий Ріг» (а. с.31-58).

Однією з умов договорів є забезпечення
безпечними умовами праці для
робітників Підрядника відповідно до
Закону України «Про охорону праці» та
інших нормативних документів про
охорону праці і пожежну безпеку в
частині Замовника, в тому числі
забезпечення працівників, робота яких
пов'язана із забрудненням, побутовими
приміщеннями (побутова кімната, баня,
приміщення для харчування і т.п.)

Так, за умовами п.4.5 договорів ДП
«Криворізький ЕТЦ» компенсує ВАТ
«АрселорМітал Кривий Ріг» вартість
послуг щодо забезпечення працівників
Підрядника даними приміщеннями.

Зокрема, зазначено, що передача
Підряднику наданих йому цехами
Замовника послуг проводиться в
наступному порядку:

- послуг, що входять до складу
загальновиробничих витрат (пожежна
охорона, медична допомога, благоустрій
території та ін.), проводиться за
наданими Замовником рахунками,
складеними на підставі двосторонніх
актів, у розмірі 1,5 % вартості фактично
виконаних робіт (без урахування
вартості матеріалів);

- Підрядник компенсує витрати
Замовника по утримуванню приміщень
Замовника, використаних для харчування
робітників Підрядника, в розмірі 3% від
вартості фактично виконаних робіт (без
урахування вартості матеріалів) за
пред'явленими Замовником рахунками,
складеними на підставі двосторонніх
актів.

Таким чином, вказані договори підряду
містять умови надання позивачеві
послуг, що стосуються санітарних та
побутових умов, які повинні бути
утворені працівникам підприємства
(Підрядника) під час виконаних робіт на
об'єктах Замовника в силу приписів
чинного законодавства про охорону
праці.

Отже, хибним є висновок суду першої
інстанції про те, що витрати на такі
послуги з утримання виробничих,
санітарно-побутових приміщень та
приміщень для харчування робітників,
які є власністю ВАТ «АрселорМіттал
Кривий Ріг», не можуть бути віднесені
до складу валових витрат ДП
«Криворізький ЕТЦ».

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 28.12.94 № 334/94-ВР валові витрати
виробництва та обігу сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт,послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Не належить до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5
Закону № 334/94-ВР).

У відповідності до п.2 ст.3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.95
за №168/704, первинні документи це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Згідно ст.9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкуванням оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку № 88, який
наведено вище, встановлено, що первинні
документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону України
Закону Україна «Про податок на додану
вартість» від 03.04.97 № 168/97 визначено, що
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону № 168/97
(чинного на момент виникнення
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Якщо у подальшому такі товари (послуги)
починають використовуватися в
операціях, які не є об'єктом
оподаткування згідно зі статтею 3 цього
Закону або звільняються від
оподаткування згідно зі статтею 5 цього
Закону, чи основні фонди переводяться
до складу невиробничих фондів, то з
метою оподаткування такі товари
(послуги), основні фонди вважаються
проданими за їх звичайною ціною у
податковому періоді, на який припадає
початок такого використання або
переведення, але не нижче ціни їх
придбання (виготовлення, будівництва,
спорудження).

Згідно з п.п.7.4.4 п.7.4 ст. 7 Закону № 168/97
якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97 не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Доказів того, що станом на момент
проведення господарської операції
позивачем з ВАТ «АрселорМіттал Крививй
Ріг» сторони за договорами підряду не
знаходились в Єдиному реєстрі як
юридичні особи та не були платниками
ПДВ, відповідачем суду не надано.

Факт реальності здійснення
вищевказаних господарських операцій
між позивачем та ВАТ «АрселорМіттал
Крививй Ріг» підтверджується
первинними документами, що містяться в
матеріалах справи: вищевказаними
договорами, актами прийому виконаних
підрядних робіт за серпень 2007 року №
122-37-08, № 122-36-08, за липень 2007 року,
№7129-01-07, за вересень 2007 року № 122-01-09 (а.
с.58-59, 61, 63, 65-72), а також актами
прийому-передачі послуг замовника, що
входять до складу
загальновиробничих витрат від ВАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» ДП
«Криворізький ЕТЦ» (а. с.60, 62, 64, 73).

При цьому, як вбачається з актів
прийому-передачі послуг замовника, що
входять до складу
загальновиробничих витрат, вказані
акти відповідають вимогам ст.9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
містять назву документа, дату
складання, назву підприємства від
імені якого складено документ, зміст та
обсяг господарської операції, посади
та особистий підпис осіб,
відповідальних за здійснення даних
господарських операцій.

Отже, наведеним спростовуються доводи
відповідача та висновки суду першої
інстанції на те, що вищевказані акти не
відповідають приписам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність».

Відсутність же у вказаних актах
прийому-передачі послуг місця
складання цих актів не може бути
підставою для висновків щодо
неправомірності формування платником
податків податкового кредиту. Тим
більш, що за приписами п.п.7.2.6 п.7.2 ст.7
Закону № 168/97 підставою для формування
податкового кредиту з ПДВ є податкові
накладні, надання яких Підприємством
під час проведення перевірки
податковим органом не заперечується.

Факт використання позивачем
поставленого товару та послуг у
власній господарській діяльності
відповідачем не спростовується.

Частиною 2 статті 71 КАС України
обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається саме на відповідача (якщо
він заперечує проти адміністративного
позову).

Доказів порушень відображення
вищевказаних господарських операцій в
бухгалтерському та податковому обліку
позивача матеріали справи не містять.

Також необґрунтованими колегія суддів
вважає висновки суду першої інстанції
про невідповідність ст.180 ГК України
договорів підряду через відсутність
домовленості між сторонами договорів
щодо істотних умов, а саме: щодо
визначення ціни вищевказаних послуг.

Так, згідно ч.2, ч.3 ст.181 ГК України
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Як зазначено вище, пунктом 4.5 договорів
підряду визначена вартість цих послуг
у процентному відношенні до вартості
виконаних Підрядником робіт по
технічному діагностуванню обладнання.
Таке визначення позивачем пояснюється
тим, що протягом дії договору до нього
вносяться ряд доповнень у зв'язку із
змінами обсягів робіт і неможливо
передбачити заздалегідь обсяг надання
послуг по забезпеченню працівників ДП
«Криворізький ЕТЦ» побутовими
приміщеннями, приміщеннями для
харчування та ін., тобто не можливо
передбачити період і час виконання
робіт та кількість працівників ЕТЦ.

При цьому, визначення ціни у вказаний
спосіб чинним законодавством не
забороняється.

Виходячи з наведеного, зазначені вище
договори підряду неможна вважати
неукладеними відповідно до приписів ч.8
ст.181 ГК України, оскільки сторони за
цими договорами досягли згоди з усіх
істотних умов господарського договору.
Фактичне виконання вказаних договорів
ні позивачем, ні ВАТ «АрселорМіттал
Кривий Ріг» не оспорюється та не
заперечується.

Колегія суддів вважає за необхідне
також зазначити, що питання надання ВАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» означених
вище послуг і зв'язок цих послуг з
діяльністю позивача було предметом
дослідження в межах справи
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду №2а-12510/09/0470.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.09.2010 у справі №2а-12510/09/0470 (а. с.221, 222)
скасовано прийняте на підставі
вищевказаного акту перевірки
податкове повідомлення-рішення СДПІ
ГМК у м.Кривому Розі від 10.04.2009 №/0
в частині сплати податку на прибуток та
стягнення штрафних санкцій у зв'язку з
завищенням валових витрат, сформованих
ДП «Криворізький ЕТЦ» на підставі тих
же договорів підряду, укладених між ДП
«Криворізький ЕТЦ» та ВАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» стосовно
компенсації тих же послуг ВАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» - пожежна
охорона, медична допомога, благоустрій
території та ін. у розмірі 1,5 % від
вартості фактично виконаних робіт (без
урахування вартості матеріалів) та
компенсацію витрат з утримання
приміщень, що використовуються для
харчування робітників у розмірі 3% від
вартості фактично виконаних робіт (без
урахування вартості матеріалів)
відповідно до п. 4.5 договорів підряду і
дослідивши їх колегія суддів прийшла
до висновку ДП «Криворізький ЕТЦ»
обґрунтовано відніс суми витрати,
пов'язані з виконанням умов договору,
до складу валових витрат.

Постанова Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.09.2010 у справі №2а-12510/09/0470 набрала
законної сили і у відповідності до ч.1
ст.72 КАС України обставини встановлені
даною постановою стосовно
правомірності віднесення до валових
витрат позивачем витрат, пов'язаних
виробничим процесом, не потребують
доказування.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів дійшла висновку, що позивачем
виконані всі умови для віднесення
відповідних сум до складу податкового
кредиту по операціям з ВАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг», у зв'язку з
чим у відповідача відсутні правові
підстави для нарахування позивачу
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість згідно оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС
України не доведено порушення
підприємством п.п.7.4.1, п.п.7.4.4 п.7.4 ст.7
Закону № 168/97, що свідчить про
неправомірність донарахування
платнику податків зобов'язань з
податку на додану вартість у сумі 29248,58
грн.

Згідно п.п.17.1.3 п.17.1 ст.17 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» у разі
коли контролюючий орган самостійно
донараховує суму податкового
зобов'язання платника податків за
підставами, викладеними у підпункті "б"
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 цього
Закону, такий платник податків
зобов'язаний сплатити штраф у розмірі
десяти відсотків від суми недоплати
(заниження суми податкового
зобов'язання) за кожний з податкових
періодів, установлених для такого
податку, збору (обов'язкового платежу),
починаючи з податкового періоду, на
який припадає така недоплата, та
закінчуючи податковим періодом, на
який припадає отримання таким
платником податків податкового
повідомлення від контролюючого органу,
але не більше п'ятдесяти відсотків
такої суми та не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян сукупно за весь строк
недоплати, незалежно від кількості
податкових періодів, що минули.

Оскільки податкові зобов'язання у
вказаній частині оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
визначені позивачу неправомірно, то і
штрафні санкції у пропорційній частині
- 29248,58 грн. є такими, що нараховані
неправомірно, всупереч приписам
чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про протиправність
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 10.04.2009 в частині
донарахування позивачу зобов'язань з
податку на додану вартість на загальну
суму у сумі 29248,58 грн. - за основним
платежем, та 14624,29 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Під час розгляду даної
адміністративної справи судом першої
інстанції не в повному обсязі з'ясовано
усі обставини, які мають значення для
даної справи, не правильно застосовано
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення спору, що
відповідно до ст.202 КАС України є
підставою для скасування постанови
суду першої інстанції, прийняття
нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Криворізький
експертно-технічний центр
Держгірпромнагляду України»
задовольнити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 09
червня 2011 року у справі № 2а-12513/09/0470
скасувати.

Позов задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з підприємствами
гірничо-металургійного комплексу у
м.Кривому Розі №/0 від 10.04.2009 в
частині визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в загальному розмірі 43872, 86
грн., із яких 29248,58 грн. - основний платіж,
14624,29 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко