Справа № 2-а-473/11/1424
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2-а-473/11/1424

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Бобровський І.М. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Южноукраїнської
міської ради Миколаївської області на
постанову Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 19
квітня 2011 року по справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Южноукраїнської
міської ради Миколаївської області про
визнання дій неправомірними та
стягнення невиплачених коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулась до суду з
адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Южноукраїнської
міської ради Миколаївської області, в
якому просила визнати неправомірними
дії Управління праці та соціального
захисту населення Южноукраїнської
міської ради Миколаївської області за
2008-2010 роки у відмові в перерахунку та
виплати компенсації на оздоровлення,
як учаснику ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС 2-ї
категорії, в розмірі встановленому ст.
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати
встановленої чинним законодавством та
стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Южноукраїнської міської ради
Миколаївської області на її користь
недоплачену щорічну компенсацію на
оздоровлення у сумі 10485,00 грн.

Постановою Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 19
квітня 2011 року вказані вимоги
задоволено частково. Визнано
неправомірними дії Управління праці та
соціального захисту населення
Южноукраїнської міської ради
Миколаївської області у відмові
позивачу в перерахунку та виплаті
компенсації на оздоровлення за 2008-2010
роки, як учаснику ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС 2-ї категорії, в розмірі
встановленому ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».
Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Южноукраїнської міської ради
Миколаївської області провести
перерахунок та виплату позивачу
щорічної допомоги на оздоровлення за
2008-2010 роки в порядку ч. 4 ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною та прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, відповідач оскаржив її в
апеляційному порядку. У апеляційній
скарзі просить скасувати постанову
суду першої інтенції та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що відповідно
до ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», розміри одноразової
допомоги на оздоровлення визначені не
в конкретних грошових розмірах, а
виходячи з мінімальних розмірів
заробітної плати. Апелянт зазначає, що
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.07.2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», визначено
суми щорічних допомог на оздоровлення
і ця постанова не суперечить Закону та
видана на його виконання. Кошторисні
призначення за відповідними статтями
видатків передбачені Законами України
«Про державний бюджет України» і,
зокрема, на 2008-2010 роки, виходячи з
розмірів компенсацій, передбачених
вищевказаною постановою. На даний
момент зміни до цієї постанови щодо
розміру щорічної допомоги на
оздоровлення постраждалим громадянам
не вносилися.

Виходячи з приписів п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України, а також враховуючи те, що в
матеріалах справи достатньо доказів
для вирішення справи, вищезазначена
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що,
також, обґрунтовано було встановлено
судом першої інстанції, позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії, що
підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога на оздоровлення учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії
виплачується в розмірі - 5 мінімальних
заробітних плат. Тобто, вихідним
критерієм нарахування цієї
компенсації є мінімальна заробітна
плата, розмір якої визначається на
момент виплати.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що позивач, як
учасник ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії, має
право на отримання щорічної допомоги
на оздоровлення в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, згідно вимог ч. 4 ст. 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Доводи апелянта, що розмір допомоги
повинен визначатись у відповідності з
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (із змінами, внесеними
постановою Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005 року № 562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»), колегія
суддів вважає необґрунтованими,
оскільки статтею 92 Конституції України
встановлено, що виключно Законами
України визначаються основи
соціального захисту, форми і види
пенсійного забезпечення, а також
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами. Крім того, Закон
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
є спеціальним Законом, який визначає
основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я та створює єдиний порядок
соціального захисту потерпілого
населення.

Також, колегія суддів вважає,
безпідставними посилання апелянта на
відсутність бюджетного фінансування
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» розмірів
щорічної грошової допомоги на
оздоровлення, як на причину
невиконання покладених на нього
зобов'язань, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитися з твердженням суду першої
інстанції, що позивачем не пропущено
строк звернення до суду з позовними
вимогами за період 2008-2009 роки, та
погоджується з доводами апеляційної
скарги, оскільки, як видно з матеріалів
справи, позивач щорічно отримував
допомогу на оздоровлення та був
обізнаний про її розмір, зміни ж у
законодавстві, якими обґрунтовані
позовні вимоги, належним чином були
оприлюднені та доведені до відома
населення, таким чином необізнаність
позивача не є обґрунтованою причиною
пропуску строку та підставою для його
відновлення.

Таким чином, у зв'язку з безпідставним
поновленням судом першої інстанції
позивачу строку звернення до суду з
позовними вимогами за період 2008-2009
роки, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку про скасування
постанови суду першої інстанції в
частині вирішення позовних вимог за
вказаний період із залишенням без
розгляду зазначених вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 155, 195, 197, 198, 200, 203, 205, 206,
254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Южноукраїнської міської ради
Миколаївської області на постанову
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 19 квітня 2011
року - задовольнити частково.

Постанову Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 19
квітня 2011 року в частині вирішення
позовних вимог за період 2008-2009 роки -
скасувати, а позовні вимоги ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Южноукраїнської
міської ради Миколаївської області про
визнання дій неправомірними та
стягнення невиплачених коштів у
вказаній частині - залишити без
розгляду.

В частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 за 2010 рік постанову
Южноукраїнського міського суду
Миколаївської області від 19 квітня
2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту постановлення,
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/