Справа № 2а-1556/11
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
Справа № 9104/93187/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді
Сапіги В.П.,

суддів
Левицької Н.Г., Обрізко І.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Шевченківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради на постанову
Шевченківського районного суду
м.Львова від 05 листопада 2010 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Шевченківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
визнання дій протиправними та
стягнення заборгованості,-

В С Т А
Н О В И В :

20.10.2010 року позивач звернувся в суд
першої інстанції з адміністративним
позовом до Шевченківського відділу
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради про визнання дій
відповідача протиправними та
стягнення з нього недоплаченої
щорічної одноразової щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
ст.. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Постановою Шевченківського районного
суду м.Львова від 05 листопада 2011 року
позов задоволено. Зобов'язано
Залізничний відділ соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу
на оздоровлення в розмірі чотирьох
мінімальних заробітних плат за 2009 рік з
урахуванням фактично виплаченої суми,
а також виплачувати йому таку допомогу
на оздоровлення у вказаному розмірі в
подальшому до зменшення розміру цієї
надбавки, відповідно до ст.48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
виходячи з розміру, що обчислюється на
підставі встановленого Законом
України «Про державний бюджет України
на 2009 рік» розміру мінімальної
заробітної плати, яка діяла у січні 2009
року.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, Залізничний відділ
соціального захисту управління
соціального захисту департаменту
гуманітарної політики Львівської
міської ради оскаржило його в
апеляційному порядку, незгідне з
постановою суду першої інстанції з
підстав, викладених в апеляційній
скарзі, а тому просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні
позовних вимог.

У відповідності до ч.1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
суд апеляційної інстанції вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та інвалідом ІІІ групи, захворювання
пов'язане з виконанням обов'язків
військової служби по ліквідації аварії
на ЧАЕС (а.с.6, 7).

Право позивача на одержання допомоги
на оздоровлення відповідно до ст. 48 ЗУ
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
відповідачем не оспорюється та
доказуванню не підлягає у
відповідності до ст.72 ч.3 КАС України.

Відповідно до ч.4 ст.48 Закону України
„Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи",
передбачено щорічну допомогу на
оздоровлення інвалідам І та II груп -
п'ять . мінімальних заробітних плат;
інвалідам III групи - чотири мінімальних
заробітних плат; учасникам ліквідації
наслідків аварії 2 та 3 категорій
відповідно 5 та 3 мінімальних
заробітних плат. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

Позивачу нараховано та виплачено
вказану допомогу на оздоровлення в 2009
році в відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 №
562, що не відповідає розміру допомоги,
визначеному законом.

Законом України „Про статус і
соціальних захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" не уповноважено Кабінет
Міністрів України зменшувати суми
компенсацій і допомоги, змінювати
розмір допомоги на оздоровлення,
встановлений Законом.

Частиною 1 статті 67 Закону України „Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" було
встановлено, що конкретні розміри всіх
доплат, пенсій і компенсацій
(передбачених цим Законом)
підвищуються Кабінетом Міністрів
України відповідно до зміни індексу
вартості життя і зростання мінімальної
заробітної плати.

Згідно ч.2. ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що посилання відповідача на постанову
Кабінету Міністрів України №562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» згідно
якої виплата щорічної допомоги на
оздоровлення позивачу повинна
здійснюватися в розмірі 90 грн., до уваги
не приймаються, оскільки відповідно до
ч.3. ст.22 Конституції України
передбачено, що при прийнятті нових
законів або внесення змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Тому постанова Кабінету Міністрів
України № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» суперечить Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» оскільки
цим законом встановлено розмір
щорічної допомоги як величину кратну
відносно розміру мінімальної
заробітної плати, а вказаною
постановою Кабінету Міністрів України
встановлені конкретні розміри такої
допомоги в твердій грошовій сумі,
розміри допомоги, визначені у цій
постанові є значно меншими ніж
визначені Законом, що звужує зміст та
обсяг існуючих прав, і є неприпустимими
з огляду на вимоги Конституції України,
що вказані вище.

Такі висновки суду першої інстанції
частково відповідають обставинам
справи та є вірними, однак суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки щодо
застосування строку звернення до
адміністративного суду, який позивачем
був пропущений.

У відповідності до ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до ст. 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

З матеріалів справи слідує, що позивачу
щорічна допомогу на оздоровлення, як
інваліду ІІІ групи захворювання якої
пов'язане з наслідками Чорнобильської
катастрофи в розмірі 90 грн. була
виплачена в жовтні 2009 року, що вказано
управлінням праці та соціального
захисту населення в апеляційній
скарзі.

Враховуючи те, що позивач звернувся до
суду з позовом лише 20.10.2010р., клопотання
про поновлення строку звернення до
суду не подав, а тому судом першої
інстанції безпідставно поновлено
строк звернення до суду визначений ст.
99 КАС України, а тому вимоги позивача
про зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплату на користь
позивача щорічну допомогу на
оздоровлення за період 2009 року
належить залишити без розгляду.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, неповноту
з'ясування ним обставин, які мають
значення для справи, що призвело до
неправильного вирішення спору по суті.
Відтак, оскаржувана постанова підлягає
скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 195, 197, п. 4 ч. 1
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції,-

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу Шевченківського
відділу соціального захисту
управління соціального захисту
департаменту гуманітарної політики
Львівської міської ради задовольнити
частково, постанову Шевченківського
районного суду м.Львова від 05 листопада
2010 року у справі № 2а-1556/10 скасувати.

Адміністративний позовом ОСОБА_1 до
Шевченківського відділу соціального
захисту управління соціального
захисту департаменту гуманітарної
політики Львівської міської ради про
зобов'язання перерахувати і виплатити
щорічну допомогу на оздоровлення за 2009
рік залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Сапіга В.П.

Судді
Обрізко І.М.

Левицька Н.Г.