Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/3863/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Рибченка А.О.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційні скарги
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у місті Києві по роботі з
великими платниками податків та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юнілівер Україна»
на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 08.12.2011 року
по справі № 2а-16185/10/2670 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юнілівер Україна»
до Спеціалізованої державної
податкової інспекції у місті Києві по
роботі з великими платниками податків
про скасування податкових
повідомлень-рішень та зобов'язання
утриматись від дій, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Юнілівер Україна»
звернулось до суду з позовною заявою до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у місті Києві по роботі з
великими платниками податків про
скасування податкових
повідомлень-рішень та зобов'язання
утриматись від дій.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
12.04.2010 року відмовлено у задоволенні
позовних вимог з огляду на їх
безпідставність.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 08.12.2011 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
часткове задоволення позову. Скасовано
податкові повідомлення-рішення від
21.08.2010 року №/0, від 08.11.2010 року
№/1 про донарахування податку на
додану вартість в сумі 195093,00 грн. та
нарахування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 97547,00 грн., усього 292640,00
грн. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
його скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
оскільки вважає, що постанову суду
апеляційної інстанції було прийнято з
порушенням норм матеріального права та
без належного врахування всіх обставин
справи.

Позивач у своїй касаційній скарзі
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції в частині
відмови в задоволенні позову із
прийняттям в цій частині нового
рішення про задоволенні позову, а в
решті залишити рішення суду
апеляційної інстанції без змін.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що СДПІ у м. Києві по
роботі з великими платниками податків
проведено перевірку ТОВ «Юнілівер
Україна» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства.

За результатами перевірки
відповідачем прийнято спірні
податкові повідомлення-рішення. від
21.08.2010 року №/0 яким позивачу
донараховано податок на додану
вартість в сумі 195093,00 грн. та
нараховано штрафні (фінансові) санкції
в сумі 97547,00 грн., усього 292640,00 грн., від
08.11.2010 року №/1, від 08.11.2010 року
№/1 на суму 896,65 грн. та штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 1793,30 грн.

Після розгляду первинної скарги
відповідачем, податкове
повідомлення-рішення з податку з
доходів найманих працівників від 21.08.2010
року скасовано в частині 1817,35 грн.
основного платежу та 3634,70 грн. штрафних
санкцій, інші податкові
повідомлення-рішення залишено без
змін.

Задовольняючи позов частково, суд
апеляційної інстанції виходив з
наступних мотивів, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з
висновком апеляційного суду щодо
відсутності в діях позивача порушень
вимог пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.4.4 п. 5.4. ст. 5
Закону України від 28.12.1994 року № 334/94-ВР
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (далі - Закон № 334/94-ВР) та
пп. 7.4.1, пп. 7.4.3 ст. 7 Закону України від
03.04.1997 року № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР).

Пунктом 5.1 статті 5 Закону № 334/94-ВР
встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону №
334/94-ВР до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Згідно з абз. 4 пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону №
334/94-ВР не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що всі необхідні первинні
бухгалтерські документи є в наявності
у позивача.

Згідно з п. 5.11 ст. 5 Закону № 334/94-ВР
встановлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Також, відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону
№168/97-ВР податковий кредит - сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону №168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в матеріалах справи
наявні всі необхідні первинні
документи, які складені у
відповідності до вимог підпункту 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР, що
підтверджують право позивача на
податковий кредит у відповідний
період.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком апеляційного
суду про порушення позивачем вимог пп.
5.4.8, п. 5.4, ст. 5 Закону № 334/94-ВР та вимог
пп. 4.2.9, пп. 4.2.15 п. 4.2 ст. 4, пп. 3.4 ст. 3, п.9.10
ст. 9 Закону України від 22 травня 2003 року
№ 889-IV «Про податок з доходів фізичних
осіб» (далі - Закон № 889-IV), р. 1
Інструкції про службові відрядження в
межах України та за кордон.

Пунктом 1 Постанови КМУ від 23.04.1999 року
№663 «Про норми відшкодування витрат на
відрядження в межах України та за
кордон» визначено установити для
працівників підприємств, установ та
організацій усіх форм власності (крім
державних службовців та осіб, які
направляються у відрядження
підприємствами, установами та
організаціями, що повністю або
частково утримуються (фінансуються) за
рахунок бюджетних коштів) граничні
норми добових витрат.

Підпунктом 4.2.15 п. 4.2 ст. 4 Закону № 889-IV
визначено, що до складу загального
місячного оподаткованого доходу
включається сума надміру витрачених
коштів, отриманих платником податку на
відрядження або під звіт та не
повернутих у встановленій
законодавством строки, розмір якої
розраховується згідно з п. 9.10 ст.9 цього
Закону.

Тобто, різниця (перевищення суми
добових, виплачених товариством) не
підлягає включенню до валових витрат
товариства та повинно включатися до
оподатковуваного доходу працівників
товариства.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем при розрахунку добових не
враховано включення харчування до
готельних рахунків та проїзних
документів, чим порушено норми
податкового законодавства.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для часткового
задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційних скарг порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційні скарги слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційні скарги Спеціалізованої
державної податкової інспекції у місті
Києві по роботі з великими платниками
податків та Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юнілівер Україна»
відхилити.

Постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 08.12.2011 року по справі № 2а-16185/10/2670
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили та
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку передбаченому ст. ст.
235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписРибченко А.О.