Справа № 623/704/14-а
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 р.Справа № 623/704/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 26.03.2014р. по справі №
623/704/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської міської
ради Харківської області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області з позовом до Управління праці
та соціального захисту населення
Ізюмської міської ради, в якому просив
суд визнати неправомірними дії
Управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської міської
ради Харківської області щодо відмови
по перерахуванню, нарахуванню та
виплаті щорічної разової допомоги на
оздоровлення ОСОБА_1 як інваліду II
групи - 5( п'ять) мінімальних заробітних
плат згідно абзацу другому, частини
четвертої, статті 48 Закону України " Про
статусі соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991р.
№ 796 - XII за 2013 рік та зобов'язати
Управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської міської
ради Харківської області здійснити
перерахунок та виплату щорічної
грошової допомоги ОСОБА_1 на
оздоровлення за 2013 рік згідно абзацу
другому, частини четвертої, статті 48
Закону України " Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" від 28.02.1991р. № 796 - XII за 2013
рік у розмірі 5 мінімальних заробітних
плат, з урахуванням сплачених сум.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач вказує на те, що згідно ст. 7
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", він як інвалід ІІ групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС має право на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення в розмірі 5 мінімальних
заробітних плат, згідно ст. 48 ч. 4 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". У 2013 році
він отримав на оздоровлення 120 грн.

Постановою Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 26.03.14 року
у задоволені позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просив скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити
нову, якою задовольнити позовні вимоги
у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу у порядку
письмового провадження за наявними у
справі доказами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що позивач є учасником
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС 1 категорії, інвалід 2 групи, що
підтверджується матеріалами справи.

Позивач перебуває на обліку в
Управління праці та соціального
захисту населення Ізюмської міської
ради Харківської області.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу виплачується допомога на
оздоровлення, розмір якої встановлено
постановою Кабінету Міністрів України
№562 від 12 липня 2005 року "Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", яка
складає 120,00 гривень.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
правомірності дій відповідача щодо
нарахування та виплати позивачу
щорічної грошової допомоги на
оздоровлення в розмірах, встановлених
постановами КМУ.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19
Конституції України органи виконавчої
влади здійснюють свої повноваження в
межах встановлених цією Конституцією
та законами України; органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, та в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

В ст. 48 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" визначено, що одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника із числа
осіб, віднесених до учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та смерть яких
пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених КМУ.

В ст. 62 вказаного Закону зазначено, що
роз'яснення порядку застосування цього
Закону проводиться в порядку,
визначеному КМУ, рішення якого є
обов'язковим для виконання
міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання
незалежно від їхньої відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Відповідно п. 4 Прикінцевих положень
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2013 рік", у 2013 р. норми і
положення ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених КМУ, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України на 2013 р.

Згідно п. 3 ст. 116 Конституції України,
Кабінет Міністрів України забезпечує,
зокрема, проведення політики у сфері
соціального захисту. Згідно з
бюджетними призначеннями КМУ
встановлює розмір окремих видів
компенсацій і допомог, зокрема у
розмірах визначених постановами КМУ №
836 від 26.07.96 р. "Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
та № 562 від 12.07.05 р. "Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Також, рішенням Конституційного Суду
від 25.01.12 р. № 3-рп/2012 у справі за
конституційним поданням правління
Пенсійного фонду України щодо
офіційного тлумачення положень ст. 1, ч.
1, ч. 2, ч. 3 ст. 95, ч. 2 ст. 96, п. 2, п. 3, п. 6 ст. 116,
ч. 2 ст. 124, ч. 1 ст. 129 Конституції України,
п. 5 ч. 1 ст. 4 БК України, п. 2 ч. 1 ст. 9 КАС
України в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України
встановлено, що однією з ознак України
як соціальної держави є забезпечення
загальносуспільних потреб у сфері
соціального захисту за рахунок коштів
Державного бюджету України, виходячи з
фінансових можливостей держави, яка
зобов'язана справедливо і неупереджено
розподіляти суспільне багатство між
громадянами і територіальними
громадами та прагнути до
збалансованості бюджету України. При
цьому рівень державних гарантій права
на соціальний захист має відповідати
Конституції України, а мета і засоби
зміни механізму нарахування
соціальних виплат та допомоги -
принципам пропорційності і
справедливості. Повноваження КМУ щодо
розробки проекту закону про Державний
бюджет України та забезпечення
виконання відповідного закону
пов'язані з його функціями, в т.ч. щодо
реалізації політики у сфері
соціального захисту та в інших сферах.
Кабінет Міністрів України регулює
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів Державного бюджету
України відповідно до Конституції та
законів України.

Рішення Конституційного Суду України є
обов'язковими до виконання на
території України, остаточними і не
можуть бути оскаржені.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що нарахування та
виплата допомоги на оздоровлення
позивачу здійснені відповідно до вимог
чинного законодавства України. Доводи
апеляційної скарги колегія суддів
вважає такими, що не спростовують
правомірності висновків суду першої
інстанції, з огляду на вище зазначене.

Суд першої інстанції належним чином
оцінив надані докази і на підставі
встановленого, обґрунтовано відмовив у
задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції від 26.03.14 р.
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення фактичних обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1
ст.198, ч.1 ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, 206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 26.03.2014р.
по справі № 623/704/14-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова
С.С.Судді(підпис) (підпис) Катунов В.В.
Ральченко І.М.