Справа № 826/3336/14
Суддя: Санін Б.В.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1ПОСТАНОВА
05 травня 2014 року 09:05
№ 826/3336/14
Окружний адміністративний суд м. Києва
у складі судді Саніна Б.В., при
секретарі судового засідання
Борисовій Т. М. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Селл-Фаст
Україна»доДержавної податкової
інспекції у Голосіївському районі м.
Києва Головного управління Міндоходів
у м. Києвіпровизнання протиправною та
скасування податкового
повідомлення-рішенняВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду м.
Києва надійшов адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Селл-Фаст Україна»
(надалі - Позивач/ТОВ «Селл-Фаст
Україна») до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві (надалі-Відповідач /ДПІ у
Голосіївському районі), в якому просить
суд:
1. Визнати нечинними та скасувати
податкові повідомлення-рішення ДПІ у
16.10.2013 р. про збільшення податку на
прибуток підприємств (на суму: за
основним платежем 814 042,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями на
податку на додану вартість (на суму: за
основним платежем 26 302,00 грн. та
штрафними (фінансовими) санкціями на
Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25.03.2014 р. провадження
по справі було відкрито та призначено
справу до судового розгляду.
В судове засідання з'явився
представник Позивача, який позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просить позовні вимоги задовольнити із
підстав викладених в
адміністративному позові, зокрема
зазначає про порушення Відповідачем
положень Податкового кодексу України
(надалі - ПК України) під час винесення
податкових повідомлень-рішень.
В судове засідання не з'явився
представник Відповідача, який про час
та місце судового розгляду був
повідомлений належним чином,
клопотання про відкладення судового
розгляду справи подано не було,
інформації про причини неявки до
судового засідання до суду не
Відповідно до положень п.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення. Більше того, відповідно
до рішень Європейського суду з прав
людини, що набули статусу остаточного,
зокрема «Іззетов проти України»,
«Пискал проти України», «Майстер проти
України», «Субот проти України»,
«Крюков проти України», «Крат проти
України», «Сокор проти України»,
«Кобченко проти України», «Шульга
проти України», «Лагун проти України»,
«Буряк проти України», «ТОВ «ФПК
«ГРОСС» проти України», «Гержик проти
України» суду потрібно дотримуватись
розумного строку для судового
В судовому засіданні було допитано в
якості свідка директора Товариства з
обмеженою відповідальністю «Велика
Страхова Компанія» ОСОБА_2, який
повідомив щодо особливостей
господарських операцій із Позивачем,
порядку укладення із ними договору та
виконання умов даного договору.
Крім того, в судовому засіданні (в
режимі відеоконференції) було допитано
в якості свідка директора Товариства з
обмеженою відповідальністю «Прайд»
ОСОБА_3, який повідомив щодо
особливостей господарських операцій
із Позивачем та особливостей виконання
укладених договорів.
Зважаючи на положення ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України), суд дійшов
висновку про можливість перейти до
розгляду справи у порядку письмового
провадження за наявними в матеріалах
справи доказами.
Розглянувши наявні в матеріалах
докази, заслухавши пояснення Позивача
в судовому засіданні, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про наступне.
ТОВ «Селл-Фаст Україна» було
зареєстроване Голосіївською районною
у м. Києві державною адміністрацією
28.04.2006 р. та взято на податковий облік
03.05.2006 р. Основними видами діяльності
Позивача є: виробництво пластмас у
первинних формах; оптова торгівля
залізними виробами, водопровідним і
опалювальним устаткуванням і
приладдям до нього; роздрібна торгівля
залізними виробами, будівельними
матеріалами та санітарно-технічними
виробами в спеціалізованих магазинах.
В період з 10.09.2013 р. по 23.09.2013 р., на
підставі направлень ДПІ у
Голосіївському районі №2350/22-01, №2345/22-06
та №2389/17-02 від 10.09.2013 р., Відповідачем
було проведено документальну планову
виїзну перевірку Позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
31.12.2012 р., валютного та грошового
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
За результатами проведеної перевірки,
Відповідачем було складено Акт
№230/1-22-01/34288558 від 30.09.2013 р. «Про
результати документальної планової
виїзної перевірки ТОВ «Селл-Фаст
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
31.12.2012 р., валютного та грошового
законодавства за період з 01.01.2012 р. по
31.12.2012 р.» (надалі - Акт №230/1) (т.1 а/с.42-71).
В Акті №230/1 Відповідачем зафіксовано,
що Позивачем подано Декларації з
податку на прибуток підприємств (з
01.01.2012 р. по 31.12.2012 р.), в яких в р.06.2
відображено витрати на збут у сумі 9 676
435,00 грн. Крім того, Відповідачем в Акті
№230/1 вказано, про встановлення
протиправного завищення показників
р.06.3 (06.2) Декларацій з податку на
прибуток підприємств «витрати на збут»
по взаємовідносинам із Товариством з
обмеженою відповідальністю «Велика
Страхова Комапнія» (надалі - ТОВ
«Велика Страхова Компанія») (на
загальну суму 3 572 387,00 грн.), Приватним
акціонерним товариством «Страхова
компанія «Мост» (надалі - ПрАТ «СК
«Мост») (на загальну суму 172 494,00 грн.) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Прайд» (надалі - ТОВ
«Прайд») (на загальну суму 131 508,00 грн.).
Як наслідок, Відповідач зафіксував в
Акті №230/1 виявлені порушення, а саме:
ь пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, у
зв'язку з чим було занижено податок на
прибуток підприємства на загальну суму
814 402,00 грн., в тому числі за 2 квартал 2012
р. на суму 84 814,00 грн., за 3 квартал 2012 р. на
суму 213 082,00 грн.. за 4 квартал 2012 р. на
суму 516 145,00 грн.;
ь ст.187, пп.198.1 ст.198, ст.201 ПК України
завищено суму податку на додану
вартість всього на загальну суму 26 302,00
грн., а саме, за травень 2012 р. у сумі 6 490,00
грн., за червень 2012 р. у сумі 6 507,00 грн., за
липень 2012 р. у сумі 8 230,00 грн., за серпень
2012 р. у сумі 5 075,00 грн.
16.10.2013 р., на підстав Акту №230/1,
Відповідачем було винесено податкові
повідомлення-рішення форми «Р»,
грошового зобов'язання Позивачу з
податку на прибуток підприємств,
створених за участю іноземних
інвесторів на суму 1 017 553,00 грн. (із яких
814 042,00 грн. - за основним платежем, 203 511,00
грн. - штрафні санкції) (т.1 а/с.82);
грошового зобов'язання Позивачу з
податку на додану вартість на суму 39
453,00 грн. (яз яких 26 302,00 грн. - за основним
платежем, 13 151,00 грн. - за штрафними
санкціями) (т.1 а/с.83).
Не погоджуючись із винесеним
податковим повідомленням-рішенням,
Позивачем було оскаржено його в
адміністративному порядку, за
результатами чого Позивачу було
відмовлено в задоволенні його скарг.
Вважаючи, що Відповідачем було
порушено права та охоронювані законом
інтереси Позивача під час винесення
податкових повідомлень-рішень,
останній оскаржив їх в судовому
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
усіх форм дискримінації; пропорційно,
зокрема з дотриманням необхідного
балансу між будь-якими несприятливими
наслідками для прав, свобод та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення (дія); з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення; своєчасно,
тобто протягом розумного строку.
Відповідно до пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК
України, податковий кредит це сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно р.V цього
В п.198.1 ст.198 ПК України передбачено, що
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.
Крім того, відповідно до п.198.2 ст.198 ПК
України, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
В п.198.3 ст.198 ПК України передбачено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст.39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п.193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
В п.198.6 ст.198 ПК України вказано, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи
не підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст.201 цього Кодексу
Аналіз наведених норм дає підстави
зробити висновок, що у ПК України
передбачено єдину підставу для
формування податкового кредиту, а саме
наявність у платника податку - покупця
належним чином оформленої податкової
накладної або митної декларації.
При цьому, згідно абз.1 п.138.2 ст.138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених р.II цього
В пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України
визначено, що не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.
Згідно з п.1 та п.5 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
№1379 від 01.11.2011 р. (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) (надалі - Порядок №1379)
податкову накладну заповнює особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.
Сплачена (нарахована) сума податку на
додану вартість у податковій накладній
повинна відповідати сумі податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг продавця у реєстрі
виданих та отриманих податкових
Пунктами 6.2 та 6.3 Порядку №1379 визначено,
що податкова накладна є підставою для
віднесення до податкового кредиту
витрат зі сплати податку на додану
вартість у покупця, зареєстрованого як
платник податку. Не дає права покупцю
на віднесення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту:
відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних;
порушення порядку заповнення
податкової накладної; податкова
накладна виписана платником,
звільненим від сплати податку за
рішенням суду, після набрання чинності
таким рішенням суду.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм
в сукупності, ПК України визначено
окремі випадки, за яких неможливе
формування податкового кредиту,
зокрема це відсутність зв'язку з
господарською діяльністю, фіктивність
операцій (відсутність поставок),
відсутність податкової
правосуб'єктності, відсутність на
момент перевірки податкових накладних
або видача їх особою, яка не є платником
податку на додану вартість.

У відповідності до правової позиції
Вищого адміністративного суду України,
що викладена у його листі №742/11/13-11 від
02.06.2011 р., податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість має бути
фактично здійснений і підтверджений
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків. За
відсутності факту придбання товарів чи
послуг або в разі якщо придбані товари
чи послуги не призначені для
використання у господарській
діяльності платника податку
відповідні суми не можуть включатися
до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, із зазначеного вище також
випливає те, що при дослідженні факту
здійснення господарської операції,
оцінці підлягають як відносини
безпосередньо між учасниками тієї
операції, на підставі якої сформовані
дані податкового обліку, так і первинні
документи на підставі яких сформований
потоковий облік платника податку.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні регулюються
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» (надалі - Закон №996). Цей Закон
поширюється на всіх юридичних осіб,
створених відповідно до законодавства
України, незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством (ч.1 ст.2 Закону №996).

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку (ч.2 ст.3 Закону №996).

Відповідно до ст.1 Закону №996 первинний
документ це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону №996 підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

При цьому, п.1.1 р.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88 від 24.05.1995 р. (надалі - Положення №88)
передбачено, що дане Положення
встановлює порядок створення,
прийняття і відображення у
бухгалтерському обліку, а також
зберігання первинних документів,
облікових регістрів, бухгалтерської
звітності підприємствами, їх
об'єднаннями та госпрозрахунковими
організаціями (крім банків) незалежно
від форм власності, установ та
організацій, основна діяльність яких
фінансується за рахунок коштів
бюджету.

Пунктом 2.1 р.2 Положення №88 встановлено
порядок створення, прийняття і
відображення у бухгалтерському обліку,
а також зберігання первинних
документів, облікових регістрів,
бухгалтерської звітності
підприємствами, їх об'єднаннями та
госпрозрахунковими організаціями
(крім банків) незалежно від форм
власності (підприємства), установ та
організацій, основна діяльність яких
фінансується за рахунок коштів бюджету
(установи), первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів.

Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо (п.2.2 р.2 Положення
№88).

Як наслідок, суд дійшов висновку, що
будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Крім того, в листі Вищого
адміністративного суду України
№1936/11/13-11 від 01.11.2011 р. передбачено, що
сама по собі наявність або відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні не є підставою для
висновків про відсутність
господарської операції, якщо з інших
даних вбачається, що фактичний рух
активів або зміни у власному капіталі
чи зобов'язаннях платника податків у
зв'язку з його господарською
діяльністю мали місце. Водночас
наявність формально складених, але
недостовірних первинних документів,
відповідність яких фактичним
обставинам спростована належними
доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

З огляду на вищевказане податковий
кредит формується за наслідками
реальної господарської операції, що
підтверджується належними податковими
накладними та первинними документами,
в рамках господарської діяльності
платника податків.

При цьому, суд приймає до уваги, що
відповідно до позиції Вищого
адміністративного суду України, яка
викладена в листі №742/11/13-11 від 02.06.2011 р.
з метою встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати, зокрема, такі обставини:

1. Рух активів у процесі здійснення
господарської операції.

2. Установлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції

3. Установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Як вбачається із матеріалів справи, між
Позивачем та ТОВ «Велика Страхова
Компанія» було укладено ряд договорів
добровільного страхування фінансових
ризиків, а саме майнових інтересів
Страхувальника (Позивача), в
цивільно-правових відносинах
внаслідок втрати доходів або прибутку
в результаті невиконання (неналежного
виконання) його контрагентами
фінансових зобов'язань у відповідності
з Договором поставки №3217/90/10 від 01.04.2010
р., укладеним між ТОВ «Селл-Фаст
Україна» та ТОВ «Епіцентр К», зокрема:

ь №ФР_ЕК/т10.12-0002 від 01.06.2012 р. із
страховим тарифом 7,3 % від страхової
суми та 3% безумовної франшизи (вартість
предмета договору 3 000 000,00 грн.,
загальний страховий платіж - 220 000,00
грн.). Строк дії договору з 01.06.2012 р. по
29.06.2012 р. (т.1 а/с.135-138);

ь №ФР_ЕК/z40.12-0034 від 02.07.2012 р. із
страховим тарифом 5,9 % від страхової
суми та 3% безумовної франшизи (вартість
предмета договору 3 114 658,64 грн.,
загальний страховий платіж - 183 7641,86
грн.). Строк дії договору з 02.07.2012 р. по
31.07.2012 р. (т.1 а/с.142-145);

ь №ФР_ЕК/р90.12-0015 від 02.07.2012 р. із
страховим тарифом 5,9 % від страхової
суми та 3% безумовної франшизи (вартість
предмета договору 8 475 959,15 грн.,
загальний страховий платіж - 500 051,59
грн.). Строк дії договору з 02.07.2012 р. по
31.07.2012 р. (т.1 а/с.149-152);

ь №ФР_ЕК/т10.12-0015 від 02.07.2012 р. із
страховим тарифом 8,1 % від страхової
суми та 3% безумовної франшизи (вартість
предмета договору 3 422 617,28 грн.,
загальний страховий платіж - 277 232,00
грн.). Строк дії договору з 02.07.2012 р. по
31.07.2012 р. (т.1 а/с.177-180);

ь №ФР_ЕК/р90.12-0022 від 01.10.2012 р. із
страховим тарифом 8,1 % від страхової
суми та 3% безумовної франшизи (вартість
предмета договору 10 262 550,00 грн.,
загальний страховий платіж - 831 266,55
грн.). Строк дії договору з 01.10.2012 р. по
31.10.2012 р. (т.1 а/с.184-187, т.4 а/с.46-49);

ь №ФР_ЕК/z90.12-0053 від 01.10.2012 р. із
страховим тарифом 8,1 % від страхової
суми та 3% безумовної франшизи (вартість
предмета договору 3 752 672,22 грн.,
загальний страховий платіж - 303 966,45
грн.). Строк дії договору з 01.10.2012 р. по
31.10.2012 р. (т.1 а/с.191-194);

ь №ФР_ЕК/т10.12-0095 від 01.10.2012 р. із
страховим тарифом 3,1 % від страхової
суми та 3% безумовної франшизи (вартість
предмета договору 10 919 322,60 грн.,
загальний страховий платіж - 338 499,00
грн.). Строк дії договору з 02.10.2012 р. по
31.10.2012 р. (т.1 а/с.198-201);

ь №ФР_ЕК/р90.12-0045 від 01.12.2012 р. із
страховим тарифом 8,1 % від страхової
суми та 3% безумовної франшизи (вартість
предмета договору 7 648 000,49 грн.,
загальний страховий платіж - 619 488,04
грн.). Строк дії договору з 01.12.2012 р. по
31.12.2012 р. (т.1 а/с.156-159, т.4 а/с.53-56);

ь №ФР_ЕК/z90.12-0077 від 01.12.2012 р. із
страховим тарифом 8,1 % від страхової
суми та 3% безумовної франшизи (вартість
предмета договору 2 857 110,62 грн.,
загальний страховий платіж - 231 425,96
грн.). Строк дії договору з 01.12.2012 р. по
31.12.2012 р. (т.1 а/с.163-166);

ь №ФР_ЕК/т10.12-0154 від 01.12.2012 р. із
страховим тарифом 3,1 % від страхової
суми та 3% безумовної франшизи (вартість
предмета договору 2 150 419,40 грн.,
загальний страховий платіж - 66 663,00 грн.).
Строк дії договору з 01.12.2012 р. по 31.12.2012 р.
(т.1 а/с.170-173).

Позивачем додатково надано в судовому
засіданні Заяви на добровільне
страхування фінансових ризиків (в яких
вказані страхові ризики, які бажав
застрахувати Позивач) (т.1 а/с.133-134, 140-141,
147-148, 154-155, 161-162, 168-169, 175-176, 182-183, 189-190, 196-197),
на підстав яких укладались вищевказані
договори, а також Акти
приймання-передачі наданих страхових
послуг (т.1 а/с.132, 139, 146, 153, 160, 167, 174, 181, 188,
195).

Крім того, як вбачається із матеріалів
справи, між Позивачем та ПрАТ «СК
«Мост» було укладено ряд договорів
страхування фінансових ризиків,
відповідно до яких предметом договору
страхування є майнові інтереси
Страхувальника (Позивача), які не
суперечать чинному законодавству
України, та пов'язані з матеріальними
збитками Страхувальника внаслідок
невиконання (неналежного виконання)
його контрагентами фінансових
зобов'язань у відповідності з
договором поставки №3214/90/10 від 01.04.2010 р.,
укладеному із ТОВ «Епіцентр К»,
зокрема:

ь №ФР_ЕК/т10.12-0038 від 02.04.2012 р. із
страховим тарифом 8,0 % від страхової
суми та 3% безумовної франшизи (вартість
предмета договору 243 450,00 грн., загальний
страховий платіж - 19 476,00 грн.) (т.1
а/с.205-207);

ь №ФР_ЕК/z90.12-0036 від 02.04.2012 р. із
страховим тарифом 2 % від страхової суми
та 3% безумовної франшизи (вартість
предмета договору 1 812 001,50 грн.,
загальний страховий платіж - 36 240,03 грн.)
(т.1 а/с.211-213);

ь №ФР_ЕК/р90.12-0032 від 02.04.2012 р. із
страховим тарифом 2 % від страхової суми
та 3% безумовної франшизи (вартість
предмета договору 5 838 898,50 грн.,
загальний страховий платіж - 116 777,97 грн.)
(т.1 а/с.217-219).

Позивачем додатково надано в судовому
засіданні Заяви на добровільне
страхування фінансових ризиків (в яких
вказані страхові ризики, які бажав
застрахувати Позивач) (т.1 а/с.203-204, 209-210,
215-216), на підстав яких укладались
вищевказані договори, а також Акти
приймання-передачі наданих страхових
послуг (т.1 а/с.202, 208, 214).

В якості доказів проведення оплати за
укладеними договорами Позивачем
надано банківські виписки, із яких
вбачається факт перерахування коштів
від Позивача до контрагентів (ТОВ
«Велика Страхова Компанія» та ПрАТ «СК
«Мост») (додаток №9 а/с.14-16).

Так, в судовому засіданні представник
Позивача вказав, що укладення
договорів страхування фінансових
ризиків мало на меті реальну
господарську мету, з врахування
наступних обставин.

Так, Позивачем надано до матеріалів
справи протокол №1/1, загальних зборів
ТОВ «Селл-Фаст Україна» від 09.01.2012 р.,
відповідно до якого було затверджено
страховий бюджет Позивача, пов'язаного
зі страхуванням дебіторської
заборгованості за товари,
відвантажених ТОВ «Епіцентр К» для
реалізації кінцевому споживачу, а саме
було вказано що виходячи з існуючої
практики співпраці з гіпермаркетом ТОВ
«Епіцентр К», які реалізують продукцію
та товари Позивача по регіонам України,
існує загроза непогашення
дебіторської заборгованості за товари
надані на реалізацію, а тому було
запропоновано здійснювати страхування
дебіторської заборгованості за товари
на реалізацію у мережі гіпермаркетів
ТОВ «Епіцентр К».

Відповідно до положень Господарського
кодексу України та Цивільного кодексу
України, рішення загальних зборів
товариства є обов'язковими для їх
виконання виконавчими органами такого
товариства.

Як вбачається із матеріалів справи, між
ТОВ «Селл-Фаст Україна» та ТОВ
«Епіцентр К» було укладено Договір
поставки №3214/90/10 від 01.04.2010 р. (надалі -
Договір №3214/90/10) (додаток №2 а/с.147-154),
відповідно до якого Постачальник
(Позивач) зобов'язується поставляти
Покупцеві Товар у встановлені строки, а
Покупець (ТОВ «Епіцентр К»)
зобов'язаний приймати такий Товар і
сплачувати за нього на умовах даного
Договору (п.1.1 Договору №3214/90/10).

Поставка Товару здійснюється
Постачальником на умовах DDP (офіційні
правила тлумачення торговельних
термінів Міжнародної торгової плати
Інкотермс 2000) склад Покупця згідно
заявок останнього. Разом з Товаром
Постачальник повинен передати Покупцю
бухгалтерські документи (видаткова та
податкова накладна) (п.2.1 та п.2.2
Договору №3214/90/10). При цьому, в п.3.1
Договору №3214/90/10 передбачено, що
загальна кількість Товару, що підлягає
поставці, одинці вимірювання, його
часткове співвідношення (асортимент,
номенклатура тощо) за сортами, групами,
підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами, визначається Специфікацією
за згодою Сторін.

До матеріалів справи Позивачем надано
Специфікації на постачання продукції
(додаток №2 а/с.155-161, додаток №9 а/с.48-55).
Крім того, в якості доказів передачі
товарів Позивача від ТОВ «Селл-Фаст
Україна» до ТОВ «Епіцентр К», Позивачем
було надано копії таких документів:
видаткових накладних, із яких
вбачається факт передачі товару від
Позивача до ТОВ «Епіцентр К»;
товарно-транспортні накладні, які
посвідчують факт транспортування
товару від Позивача до ТОВ «Епіцентр
К»; довіреності на отримання ТМЦ від
Позивача до ТОВ «Епіцентр К» (додаток
№1 а/с.5-250, додаток №2 а/с.1-145, додаток №3
а/с.42-250, додаток №4 а/с.1-250, додаток №5
а/С.1-250, додаток №6 а/с.1-250, додаток №7
а/с.1-232, додаток №8 а/с.1-246).

Такими чином, в судовому засіданні було
встановлено факт передачі товарів від
Позивача до ТОВ «Епіцентр К».

В той же час, із змісту Договору №3214/90/10
вбачається, що оплата за поставлений
Постачальником Товар здійснюється
після його реалізації споживачам (п.9.2).

Позивачем надано до суду Акт звірки
взаємних розрахунків за період з 01.01.2012
р. по 31.12.2012 р. між ТОВ «Епіцентр К» та
ТОВ «Селл-Фаст Україна», із якого
вбачається факт надходження товарів на
суму 55 452 819,01 грн. та факт надходження
коштів від ТОВ «Епіцентр К» (додаток №7
а/с.238-303).

Таким чином, суд погоджується із
доводами Позивача про наявність
фінансових ризиків, а саме існування
імовірності не проведення ТОВ
«Епіцентр К» вчасної оплати за
поставлений товар (страхування ризику
неплатежу).

Водночас, суд приймає до уваги
посилання Позивача, що одним із дієвих
механізмів деференціації ризиків
господарської діяльності є
добровільне страхування господарюючим
суб'єктом фінансових ризиків, що
передбачено Законом України «Про
страхування» та Цивільним кодексом
України. Суд погоджується із доводами
Позивача, що економічний зміст
страхування фінансових гарантій
полягає у тому, що страховик за
дорученням страхувальника бере на себе
зобов'язання гарантії та
поручительство з його зобов'язань щодо
вітчизняних та зарубіжних
контрагентів відповідно до договорів
страхування.

Як наслідок, суд погоджується із
доводами Позивача щодо наявності
господарської мети укладення
договорів страхування фінансових
ризиків із ТОВ «Велика Страхова
Компанія» та ПрАТ «СК «Мост», а також
підтвердження руху грошових коштів від
Позивача до вказаних контрагентів (ТОВ
«Велика Страхова Компанія» та ПрАТ «СК
«Мост»).

Крім того, суд приймає до уваги надані
Позивачем документи, які посвідчують
правосуб'єктність страхових компаній
із якими укладені договори, зокрема:
Свідоцтво про реєстрацію фінансової
установи ТОВ «Велика Страхова
Компанія» СТ №585 від 05.08.2010 р. (т.4 а/с.123);
витяг із інформаційної бази реєстрації
фінансових установ (т.4 а/с.124-125);
ліцензія, видана Державною комісією з
регулювання ринків фінансових послуг
України щодо страхової діяльності у
формі добровільного страхування
фінансових ризиків, виданого ТОВ
«Велика Страхова Компанія» серія АВ
№547019 (т.4 а/с.126); ліцензія, видана
Державною комісією з регулювання
ринків фінансових послуг України щодо
страхової діяльності у формі
добровільного страхування здоров'я на
випадок хвороби, виданого ТОВ «Велика
Страхова Компанія» серія АВ №547014 (т.4
а/с.127); ліцензія, видана Державною
комісією з регулювання ринків
фінансових послуг України щодо
страхової діяльності у формі
добровільного страхування майна (крім
залізничного, наземного, повітряного,
водного транспорту (морського
внутрішнього та інших видів водного
транспорту), вантажів та багажу
(вантажобагажу)), виданого ТОВ «Велика
Страхова Компанія» серія АВ №547015 (т.4
а/с.128); ліцензія, видана Державною
комісією з регулювання ринків
фінансових послуг України щодо
страхової діяльності у формі
добровільного страхування наземного
транспорту (крім залізничного),
виданого ТОВ «Велика Страхова
Компанія» серія АВ №547016 (т.4 а/с.129);
ліцензія, видана Державною комісією з
регулювання ринків фінансових послуг
України щодо страхової діяльності у
формі добровільного страхування від
нещасних випадків, виданого ТОВ
«Велика Страхова Компанія» серія АВ
№547017 (т.4 а/с.130); ліцензія, видана
Державною комісією з регулювання
ринків фінансових послуг України щодо
страхової діяльності у формі
добровільного страхування
відповідальності перед третіми
особами (крім цивільної
відповідальності власників наземного
транспорту, відповідальності
власників повітряного транспорту,
відповідальності власників водного
транспорту (включаючи
відповідальність перевізника)),
виданого ТОВ «Велика Страхова
Компанія» серія АВ №547018 (т.4 а/с.131);
ліцензія, видана Державною комісією з
регулювання ринків фінансових послуг
України щодо страхової діяльності у
формі добровільного страхування
фінансових ризиків, виданого ПрАТ «СК
«Мост» серія АВ №594132 (додаток №9 а/с.56).

Більше того, суд критично ставиться до
твердження Відповідача про
відсутність взаємозв'язку між розміром
страхової суми та страховим тарифом,
оскільки розміри страхових внесків за
договорами страхування фінансових
ризиків є різними (в залежності від
страхової суми).

Так, в судовому засіданні було допитано
в якості свідка ОСОБА_2 (директора ТОВ
«Велика Страхова Компанія»), який
повідомив суд про порядок формування
розмірів страхових сум у договорах із
Позивачем, при цьому вказав, що такі
суми визначались залученою свідком
особою, що володіє кваліфікованими
знаннями (актуарієм), при цьому, при
визначенні страхових сум та страхових
тарифів застосовувались відповідні
методики та враховувались розрахунки
брутто-ставки страхового платежу (із
відповідним розрахунком показників по
нетто-ставці та навантаженню). При
цьому, в судовому засіданні свідок
вказав, що розмір страхового тарифу
змінювався, в зв'язку із відповідними
змінами ставок перестрахування
ризиків, зміні страхових резервів
страховка, зміні розміру прибутку
страховика.

Крім того, як вбачається із матеріалів
справи, між Позивачем та ТОВ «Прайд»
було укладено ряд Договорів-заявок про
надання транспортних послуг (із
ідентичним номером №200502, на різні суми,
транспортними засобами які здійснюють
перевезення та різними маршрутами
перевезення), та підписано акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
(т.1 а/с.221-251, т.2 а/с.1-250, т.3 а/с.1-123, т.4
а/с.132-136).

Відповідно до п.201.1 ст.201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну. Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс). Відповідно до
п.201.10 ст.201 ПК України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ
«Прайд» було надано Позивачу податкові
накладні за Договорами-заявами про
надання транспортних послуг (т.3
а/с.124-250, т.4 а/с.1-39).

Крім того, в якості доказів проведення
оплати за договорами Позивачем надано
банківські виписки (додаток №9 а/с.17-37).

Водночас, суд погоджується із
посиланнями Позивача, про
безпідставність посилання Відповідача
що ТОВ «Прайд» здійснює господарську
діяльність з порушенням вимог чинного
законодавства, оскільки відсутнє за
своїм місцезнаходженням.

В даному випадку, суд звертає увагу, що
перевірка фактичного місцезнаходження
контрагента не є кваліфікуючою умовою
виникнення у платника права на
формування даних податкового обліку за
операціями з таким постачальником.
Відсутність підприємства за його
місцезнаходженням може мати значення
для вирішення питання про анулювання
реєстрації суб'єкта господарювання
платником ПДВ чи для припинення
юридичної особи, однак дана обставина
не стосуються належного виконання
господарських зобов'язань виконавцем
робіт (постачальником товарів) за
укладеними договорами.

Водночас, Відповідачем не надано
жодних доказів, що в ЄДРПОУ наявний
запис про відсутність ТОВ «Прайд» за
його зареєстрованим місцем, а також
докази анулювання реєстрації суб'єкта
господарювання платником ПДВ.

Крім того, суд критично ставиться до
посилання Відповідача, що
Договори-заявки про надання
транспортних послуг не мали на меті
реального настання наслідків, оскільки
контрагент Позивача не має власних
складських приміщень, трудових
відносин із працівниками тощо.

Так, податкове законодавство не
ставить право платника на податковий
кредит в залежності від того, за
рахунок яких ресурсів (власних або
залучених) здійснюється виготовлення
робіт контрагентом.

Натомість, в судовому засіданні було
допитано в якості свідка ОСОБА_3
(директора ТОВ «Прайд»), який повідомив,
що його товариство займається
перевезенням вантажів по Україні, як за
допомогою власного транспорту так і
шляхом залучення інших транспортних
засобів. Так, після укладення договорів
із Позивачем, працівниками ТОВ «Прайд»
здійснювався пошук найближчого
транспортного засобу та здійснювалось
транспортування продукції Позивача.

Додатково Позивачем надано до суду
копії товарно-транспортних накладних,
виданих ТОВ «Прайд», які посвідчують
перевезення товару Позивача до
контрагентів Позивача (зокрема, ТОВ
«Епіцентр К» та Приватного
акціонерного товариства «Нова Лінія»)
(додаток №2 а/с.166-250, додаток №3 а/с.1-41).

Крім того, суд вважає доцільним
зазначити, що до загальновизнаних у
світі дієвих механізмів, завдяки яким
здійснюється аналіз господарських
угод, виявлення та класифікація
протиправних схем та методик
незаконного ухилення від сплати
податків, відносяться спеціальні
судові доктрини.

Щодо правочинів між Позивачем та його
контрагентами доречним є застосування
доктрини «ділова мета», сутність якої
полягає в тому, що передбачені
податковим законодавством податкові
вигоди поширюються лише на операції, що
мають розумну економічну причину.

Вказана доктрина закріплена у пп.14.1.231
п.14.1 ст.14 ПК України, згідно якого
розумна економічна причина (ділова
мета) - це причина, яка може бути наявна
лише за умови, що платник податків мав
намір одержати економічний ефект у
результаті господарської діяльності.

Верховний Суд України, скасовуючи
рішення судів у справах про
відшкодування ПДВ, неодноразово
зазначав, що в справах не встановлено
наміру одержати економічний ефект у
результаті підприємницької або іншої
економічної діяльності.

Зокрема, доктрину «ділова мета»
застосовано Верховним Судом України у
постанові Судової палати в
адміністративних справах від 12.02.2008 р. у
справі №08/28 (за позовом ТОВ
«Метпромсервіс» до ДПІ у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення), в якій зазначено
про те, що задовольняючи позов, суди
виходили тільки з наявності у позивача
податкових накладних продавців, проте,
не взяли до уваги того, що позивач
протягом тривалого часу набував через
посередників сировину у осіб, які
систематично не сплачували податки,
діяльність яких мала ознаки фіктивного
підприємства, за юридичною адресою не
знаходилися, не звітували про свою
діяльність або подавали податкові
декларації про відсутність такої,
зареєстровані власники та посадові
особи яких не визнають своєї
причетності до їхньої діяльності, а
також, що позивач, продавці та їхні
постачальники працювали в одному
сегменті ринку, у якому існують
налагоджені стабільні зв'язки й
часники якого обізнані стосовно один
одного.

Водночас, Позивачем надані достатні
докази, які доводять ділову мету щодо
укладення договорів із контрагентами
(ТОВ «Велика Страхова Компанія», ПрАТ
«СК «Мост» та ТОВ «Прайд»).

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною1 ст.6 КАС України гарантовано,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, завданням
адміністративного судочинства є
захист саме порушених прав, свобод та
інтересів фізичної особи.

Частинами 1 та 2 ст.11 КАС України,
визначено, що розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України
зазначено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на вищевказане суд дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог Позивача.
Крім того, відповідно до ст.94 КАС
України та Закону України «Про судовий
збір», судовий збір підлягає
відшкодуванню Позивачу в розмірі 487,20
грн., а решта суми (4 384,80 грн.) підлягає
стягненню з Відповідача.

Керуючись положеннями ст.2, ст.17, ст.71,
ст.86, ст.158-ст.163, ст.167, ст.254 КАС України,
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Селл-Фаст
Україна» до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві задовольнити.

2. Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення № та №
від 16.10.2013 р., що винесені Державною
податковою інспекцією у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві.

3. Присудити на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Селл-Фаст Україна» понесені судові
витрати в розмірі 487 (чотириста
вісімдесят сім) грн. 20 коп. із
Державного бюджету направлених на
асигнування діяльності Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві.

4. Зобов'язати відповідний
підрозділ Державної казначейської
служби України стягнути решту суми
судового збору у розмірі 4 384 (чотири
тисячі триста вісімдесят чотири) грн. 80
коп. на розрахунковий рахунок №4007
у ГУ ДКСУ у місті Києві, код 38004897, МФО
820019, код класифікації доходів бюджету
22030001 із Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунків Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя
Б. В. Санін