Справа № 813/1260/14
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/1260/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючий суддя
представника позивача Рісна
представника відповідача
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Екотеп» про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
Обставини справи.
Позивач, товариство з обмеженою
відповідальністю «Екотеп», звернувся
до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом про
визнання протиправними та скасування
16.01.2014 р., прийнятих відповідачем,
Державною податковою інспекцією у
Галицькому районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
Позовні вимоги обґрунтовано
безпідставністю прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, оскільки
господарські операції між позивачем та
його контрагентом - ТзОВ «Нові
Технології ТПВ» фактично відбувались,
у позивача наявні всі підтверджуючі
документи, пов'язані із здійсненням
господарської діяльності, тому вимог
чинного законодавства позивач не
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві, подав додаткові докази
в обґрунтування позовних вимог,
просить позов задовольнити.
Представник відповідача проти позову
заперечив повністю з тих підстав, що
позивачем не підтверджено фактичності
здійснення господарських операцій із
вказаним у акті перевірки
контрагентом, просить у задоволенні
позову відмовити повністю.
Суд заслухав пояснення представників
сторін, повно, всебічно і об'єктивно
оцінив подані докази у їх сукупності,
Відповідачем, Державною податковою
інспекцією у Галицькому районі м.
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області з
04.10.2013р. по 10.10.2013 року проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екотеп» з питань фінансово-господарських
відносин з ТОВ «Нові Технології ТПВ»
березень-квітень 2012 року, а також
документальне підтвердження
використання у власній господарській
діяльності товарів (робіт, послуг) чи
подальшу реалізацію цих товарів (робіт,
послуг) від вищевказаного контрагента,
про що 17.10.2013 р. складено акт №
269/22-40/19332414 (т.1 а.с.13-36).
На підставі складеного за результатами
перевірки акта, відповідачем 06.11.2013р.
збільшення позивачеві грошового
зобовязання за платежем податок на
прибуток у сумі 208758,00 грн. (139172,00 грн. -
санкція) (т.1 а.с.41) та податкове
збільшення позивачеві грошового
зобов'язання за платежами: податок на
додану вартість у сумі 321765,87 грн. (214510,58
грн. - основний платіж, 107255,29 грн. -
штрафна санкція) (т.1 а.с.39).
Спірні податкові повідомлення рішення
прийняті згідно викладених у акті
перевірки вісновків про порушення
позивачем п.п. 138.1.1. п. 138.1., п. 138.2., п.п.
138.8.1. п. 138.8. ст. 138, п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139
Податкового кодексу України, внаслідок
чого позивачем занижено податок на
прибуток, що підлягав сплаті до
бюджету, на загальну суму 139172,00 грн. в
т.ч. за перший квартал 2012 року на суму
198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198, п. 200.1 ст 200, п. 201.1
ст. 201 Податкового кодексу України,
внаслідок чого позивачем занижено
податок на додану вартість, що підлягає
нарахуванню і сплаті, у сумі 214510,58 грн.,
в т.ч. за березень 2012 року у сумі 111785,31
грн., за квітень 2012 року у сумі 102725,27
грн., а також порушення п.п. 44.3., п. 121.1 ст.
121 Податкового кодексу України щодо
ненадання платником податків
оригіналів документів.
повідомлення-рішення оскаржені
позивачем в адміністративному порядку.
Рішенням про результати розгляду
скарги Головного управління
Міндоходів у Львівській області від
27.12.2013 року № 20307/10/10-8005/1132 скарга
позивача залишена без задоволення,
податкові повідомлення-рішення №
та № від 06.11.2013 р. залишено в
силі, податкове повідомлення-рішення №
від 06.11.2013 р. скасовано та
зобов'язано відповідача направити
позивачу податкове
повідомлення-рішення про застосування
до позивача штрафних санкцій у розмірі
510,00 грн. за формою «Р», а не «Ш».

У зв'язку з наведеним, 16 січня 2014 року
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № (т.1 а.с.43)
про застосування до позивача штрафних
санкцій у розмірі 510,00 грн., за ненадання
під час перевірки документів.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 10.02.2014 року № 2522/6/99-99-10-01-15
податкові повідомлення-рішення
залишені без змін, повторна скарга
позивача - без задоволення.

Зазначені у акті перевірки порушення
полягають у тому, що
фінансово-господарські відносини
позивача з ТОВ «Нові Технології ТПВ» не
мали реального товарного характеру,
оскільки позивачем не підтверджено
фактичне здійснення господарських
операцій з ТОВ «Нові Технології ТПВ».

Таких висновків відповідач дійшов з
огляду на акт ДПІ у Печерському районі
м. Києва ДПС від 12.08.2013 року за №
771/26-55-22-2/35921869 про неможливість
проведення зустрічної звірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нові Технології
ТПВ» (код за ) щодо
підтвердження господарських відносин
за січень, лютий, березень, квітень,
серпень, вересень 2012 року (т.2 а.с.214-226).

Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч.1 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч.2
цієї ж статті можуть бути оскаржені
будь-які рішення, дії чи бездіяльність
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження.

Згідно з п.1.1 ст.1 Податкового кодексу
України (далі ПК України), відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулюються
Податковим кодексом України.

Згідно п.75.1 ст.75 ПК України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Документальною перевіркою згідно із
п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України вважається
перевірка, предметом якої є
своєчасність, достовірність, повнота
нарахування та сплати усіх
передбачених цим Кодексом податків та
зборів, а також дотримання валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Відповідно до положень Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого Наказом
ДПА України № 984 від 22.12.2010 року, акт - це
службовий документ, який підтверджує
факт проведення документальної
перевірки фінансово-господарської
діяльності платника податків і є
носієм доказової інформації про
виявлені порушення вимог податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби.

Акт документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Згідно із п.5.2 Порядку, у разі
встановлення перевіркою порушень
податкового законодавства за кожним
відображеним в акті фактом порушення
необхідно:

чітко викласти зміст порушення з
посиланням на конкретні пункти і
статті законодавчих актів, що порушені
платником податків, зазначити період
(місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків та господарську
операцію, в результаті якої здійснено
це порушення, при цьому додати до акта
письмові пояснення посадових осіб
платника податків або його законних
представників щодо встановлених
порушень;

зазначити первинні документи, на
підставі яких вчинено записи у
податковому та бухгалтерському обліку,
навести регістри бухгалтерського
обліку, кореспонденцію рахунків
операцій та інші документи, пов'язані з
обчисленням і сплатою податків і
зборів, та докази, що підтверджують
наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних
документів або ненадання для перевірки
первинних та інших документів, що
підтверджують факт порушення,
зазначити перелік цих документів.

Згідно із п.6.2 Порядку виявлені
порушення податкового та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, відображаються у
гривнях у розрізі податків та зборів з
розбивкою за роками та податковими
періодами у межах періоду, що
перевіряється. Виявлені порушення
валютного законодавства
відображаються у розрізі
зовнішньоекономічних договорів
(контрактів).

Судом з матеріалів справи встановлено
укладення позивачем з ТОВ «Нові
Технології ТПВ» договору № 0203-5 від
02.03.2012 року (т.2 а.с.238), предметом якого є
здійснення поставок поліграфічних
матеріалів (п. 1.1. Договору).

На виконання вказаного договору ТОВ
«Нові Технології ТПВ» поставлено, а ТОВ
«Екотеп» прийнято у власність товар на
загальну суму 1287063,48 грн. в т.ч. 214510,58 грн.
ПДВ, що підтверджується представленими
видатковими накладними від 02.03.2012 р.,
23.03.2012 р., 26.03.2012 р., 28.03.2012 р., 29.03.2012 р.,
24.04.2012 р., 25.04.2012 р., 26.04.2012 р., 27.04.2012 р. (т.1
а.с.57-70. Оплату придбаного товару
позивачем проведено у безготівковому
порядку згідно банківських виписок (т.1
а.с.9-11, 85-88) та отримано від продавця
належним чином оформлені податкові
накладні (т.1 а.с.71-84)

Представлені позивачем податкові
накладні, надані ТзОВ «Нові Технології
ТПВ», відповідають вимогам, визначеним
законом, та містять усі обов'язкові
реквізити. З цього приводу відсутні
будь-які зауваження як у акті
перевірки, так і у запереченнях
відповідача.

На підтвердження обставин щодо
використання позивачем у подальшій
господарській діяльності поставленого
від ТзОВ «Нові Технології ТПВ» товару,
позивач надав видаткові накладні про
подальшу його реалізацію своїм
клієнтам - третім особам,
оборотно-сальдові відомості,
довіреності (т.2 а.с.1-201, 245-250, т.3 а.с.1-8).

Допитаний у судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_4, який працює на
посаді директора ТОВ «Екотеп»,
підтвердив факт здійснення поставок
товару з боку ТзОВ «Нові Технології
ТПВ», його фактичного прийняття,
оприбуткування, перебування на складі
та подальшу реалізацію.

Відсутність у позивача транспортних
документів на поставку товарів не може
однозначно свідчити про нереальність
господарської операції. Згідно умов
договору, укладеного позивачем з ТзОВ
«Нові Технології ТПВ», та показів
свідка, доставка товару здійснювалась
силами та за рахунок контрагента
позивача - ТзОВ «Нові Технології ТПВ».

З приводу відсутності
товарно-транспортної документації
Міністерство доходів і зборів України
у своєму листі від 19.09.2013 р. №
11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 зазначило, що
підставою для формування податкового
кредиту є належним чином оформлені
податкова накладна, митна декларація,
заява зі скаргою на постачальника,
подана відповідно до п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України,
бухгалтерська довідка, складена
відповідно до п. 198.5 ст. 198 Податкового
кодексу України, або інші документи,
передбачені п. 201.11 ст. 201 Податкового
кодексу України.

Товарно-транспортна накладна не
міститься в переліку документів, що
визначають право на формування
податкового кредиту.

Крім того, судом враховано, що згідно зі
ст. 1 Указу Президента України «Про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади» від
03.10.1992 р. № 493/92 (з наступними змінами та
поповненнями) нормативно-правові акти,
які видаються міністерствами, іншими
органами виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю
і які зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація нормативно-правових актів
міністерств, інших центральних органів
виконавчої влади, органів
господарського управління та контролю
здійснюється Міністерством юстиції
України. Однак, спільний Наказ
Міністерства транспорту України та
Міністерства статистики України «Про
затвердження типових форм первинного
обліку роботи вантажного автомобіля» N
488/346, 29.12.1995 року, яким затверджено форму
товарно-транспортних накладних 1-ТН, не
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України, а тому не може бути
обов'язковим для застосування
господарюючими суб'єктами.

Покликання відповідача на висновки
акту ДПІ у Печерському районі м. Києва
ДПС від 12.08.2013 року за № 771/26-55-22-2/35921869
про неможливість проведення
зустрічної звірки Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нові
Технології ТПВ» (код за )
щодо підтвердження господарських
відносин за січень, лютий, березень,
квітень, серпень, вересень 2012 року
судом відхиляються з огляду на
положення ст. 73 Податкового кодексу
України, Методичних рекомендацій щодо
організації та проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затверджених
Наказом Державної податкової
адміністрації України № 236 від 22.04.2011
року, та Порядку проведення органами
державної податкової служби
зустрічних звірок, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 1232 від 27.12.2010 року. Акт про
неможливість проведення зустрічної
звірки є документом, який містить
податкову інформацію та засвідчує факт
неможливості проведення зустрічної
звірки. Зустрічні звірки не є
перевірками в розумінні ст. 75
Податкового кодексу України, а тому у
відповідача відсутні правові підстави
покликатись на обставини, встановлені
у даному Акті, і на його підставі робити
висновки про завищення позивачем
податкового кредиту з ПДВ.

Правила податкового обліку
визначаються відповідними
нормативними документами, що
регламентують порядок оподаткування в
Україні.

Виходячи з вимог Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999р.,
обґрунтування відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.

У статті 2 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» зазначено, що
сфера дії Закону поширюється на всіх
юридичних осіб, створених відповідно
до законодавства України, незалежно
від їх організаційно-правових форм і
форм власності, а також на
представництва іноземних суб'єктів
господарської діяльності (далі -
підприємства), які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Відповідно до вимог п.3.2 ст. 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Крім того, Наказом ДПА України «Про
затвердження форми декларації з
податку на прибуток підприємства та
порядку її складання» від 29.03.2003 р. №143,
передбачено, що дані, наведені в
декларації, повинні підтверджуватись
первинними документами обліку та
відповідати податковому обліку
(звітності).

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
збереження записів у бухгалтерському
обліку, затвердженого Наказом
Міністерства фінансів України від
24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за №168/704.

Відповідно до п.п.1.2 п.1 вказаного
Положення, господарські операції
відображаються у бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог цього
Положення.

Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, що
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю й
упорядкування оброблених даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(п.2 ст.9 цього Закону).

Частиною 5 статті 8 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» передбачено, що
підприємство самостійно визначає
облікову політику; обирає форму
бухгалтерського обліку як певну
систему регістрів обліку, порядку і
способу реєстрації та узагальнення
інформації в них з додержанням єдиних
засад, встановленим цим Законом, та з
урахуванням особливостей своєї
діяльності і технології обробки
облікових даних; розробляє систему і
форму внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій,
визначає права працівників на
підписання бухгалтерських документів.

З урахуванням вищенаведеного та
встановлених фактичних обставин
справи, твердження відповідача щодо
недоведеності господарських операцій
позивача з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нові Технології
ТПВ» щодо поставки товарів, якщо
витрати на їх придбання підтверджені
первинними документами, у матеріалах
справи є докази використання їх у
власній господарській діяльності з
метою отримання прибутку, договори
позивача не визнані у встановленому
законом порядку недійсними і немає
інших відомостей, які б свідчили про
порушення позивачем вимог податкового
законодавства, є безпідставними.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
представлені позивачем докази в повній
мірі підтверджують реальність
здійснення господарських операцій з
ТзОВ «Нові Технології ТПВ».

У листі Державної податкової
адміністрації України від 08.04.2008р.
№3146/6/15-016 зазначено, що частиною другою
та третьою статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» передбачається,
що підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, що фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Висновки акта перевірки щодо зайвого
віднесення позивачем до складу валових
витрат вартості товару та податкового
кредиту сум податку на додану вартість
з вартості товару, поставленого ТзОВ
«Нові Технології ТПВ», не ґрунтуються
на нормах закону та не містять посилань
на первинні або інші документи, які
зафіксовані в бухгалтерському та
податковому обліку, що б
підтверджували наявність факту
порушення податкового законодавства
саме позивачем.

Згідно з п.138.1. Податкового кодексу
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються, зокрема, із витрат
операційної діяльності. П.138.1.1.
Податкового кодексу визначено, що
витрати операційної діяльності
включають собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати, які беруться
для визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей
142 і 143 та інших статей цього Кодексу,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Відповідно до п.138.2. Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

Відповідно до пп. 139.9 ст. 139 Податкового
кодексу України не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Виходячи із наведених норм закону, до
складу валових витрат платника податку
належать витрати, які: 1) підтверджені
первинними документами; 2) пов'язані з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

Відповідно до п.п.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Податковий кредит звітного періоду у
відповідності до п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою встановленою п. 193.1
статті 193 цього кодексу, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

За змістом наведених правових норм
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника.

Судом на підставі зібраних у справі
доказів встановлено фактичне
здійснення господарських операцій
позивача з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нові Технології
ТПВ».

Відповідно до п.180.1. Податкового
кодексу України, для цілей
оподаткування платником податку є:

1) будь-яка особа, що провадить
господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу;

2) будь-яка особа, що зареєстрована або
підлягає реєстрації як платник
податку;

3) будь-яка особа, що ввозить товари на
митну територію України в обсягах, які
підлягають оподаткуванню, та на яку
покладається відповідальність за
сплату податків у разі переміщення
товарів через митний кордон України
відповідно до Митного кодексу України,
а також:

- особа, на яку покладається дотримання
вимог митних режимів, які передбачають
повне або часткове умовне звільнення
від оподаткування, у разі порушення
таких митних режимів, встановлених
митним законодавством;

- особа, яка використовує, у тому числі
при ввезенні товарів на митну
територію України, податкову пільгу не
за цільовим призначенням та/або
всупереч умовам чи цілям її надання
згідно із цим Кодексом, а також будь-які
інші особи, що використовують
податкову пільгу, яку для них не
призначено.

Датою виникнення права платника
податку на податковий кредит згідно з
п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України
є дата здійснення першої з наступних
подій:

а) дата списання коштів з банківського
рахунку платника податку в оплату
товарів (робіт, послуг);

б) дата отримання податкової накладної.

У відповідності до п.201.1 ст.201
Податкового кодексу України, податкова
накладна має містити: порядковий номер
податкової накладної; дату її
виписування, назву юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місце розташування юридичної
особи або місце податкової адреси
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість;
опис (номенклатуру) товарів (робіт,
послуг) та їх кількість (обсяг, об'єм);
повну назву отримувача; ціну продажу
без врахування податку; ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надається покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом (п.201.6
Податкового Кодексу України).

Не дозволяється включення до
податкового кредиту будь-яких витрат
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами (п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України).

Податковим Кодексом України
передбачено лише один випадок не
включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку -
відсутність податкової накладної.

Як встановлено судом та знайшло своє
підтвердження в матеріалах справи, між
позивачем та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нові Технології
ТПВ» відбулися господарські операції,
факт виконання яких підтверджений
належним чином оформленими первинними
документами (видатковими накладними),
відтак позивач правомірно відобразив
виписані Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нові Технології
ТПВ» податкові накладні у податковому
обліку і правомірно сформував
податковий кредит.

Судом встановлено, що отримані
позивачем від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Нові Технології
ТПВ» податкові накладні містять всі
необхідні реквізити вказані у п.201.1 ст.
201 ПК України.

Наявні в матеріалах справи договір,
видаткові і податкові накладні
свідчить про те, що документи, на
підставі яких позивач сформував валові
витрати та включив до податкового
кредиту відповідні суми ПДВ,
відповідають критеріям первинного
документу, що не заперечується
податковим органом, через що зазначені
дії позивача щодо формування валових
витрат та податкового кредиту є
правомірними. Подані позивачем
банківські документи, за якими
здійснювалася оплата поставленого
товару є достовірними доказами
виконання контрагентом позивача умов
договору.

Проте, вказані первинні документи,
надані позивачем як платником
податків, невмотивовано не взяті до
уваги податковим органом і не вплинули
на висновки, які викладені у акті
перевірки від 17.10.2013 р. № 269/22-40/19332414.

Судом також досліджувались обставини
добросовісності позивача при вчиненні
згаданих господарських операцій з
вищенаведеним контрагентом, адже
згідно з витягами з Єдиного державного
реєстру контрагент позивача на час
здійснення господарських операцій був
зареєстрованим у встановленому
законом порядку та був платником ПДВ.

Отже, на час укладення правочинів
позивач мав офіційно оприлюднену
інформацію щодо свого контрагента з
метою зменшення ризиків негативних
наслідків вчинення господарських
операцій.

За таких обставин, добросовісність та
обачність позивача по згаданих
господарських операціях
підтверджується тим, що ним була
зібрана оприлюднена інформація, яка б
вказувала на недобросовісність його
контрагента.

Окрім того, позивачем представлено акт
планової перевірки його діяльності,
складений ДПІ у Галицькому районі м.
Львова Львівської області за період, що
охоплює спірний період по даній справі
(т.1 а.с102-174).

У вказаному акті ДПІ не зафіксовано
жодних порушень позивачем податкового
законодавства при здійсненні
взаємовідносин з ТзОВ «Нові Технології
ТПВ».

Положеннями Податкового кодексу
України передбачено проведення
повторної перевірки платника податку з
тих же самих питань за той же самий
період лише у випадку, коли органом
державної податкової служби вищого
рівня в порядку контролю за діями або
бездіяльністю посадових осіб органу
державної податкової служби нижчого
рівня здійснено перевірку документів
обов'язкової звітності платника
податків або матеріалів
документальної перевірки, проведеної
контролюючим органом нижчого рівня, і
виявлено невідповідність висновків
акта перевірки вимогам законодавства
або неповне з'ясування під час
перевірки питань, що повинні бути
з'ясовані під час перевірки для
винесення об'єктивного висновку щодо
дотримання платником податків вимог
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби (пп. 78.1.12 п. 78.1 ст. 78
Податкового кодексу України).

При цьому, рішення про проведення
документальної позапланової перевірки
в цьому випадку приймається органом
державної податкової служби вищого
рівня лише у тому разі, коли стосовно
посадових осіб органу державної
податкової служби нижчого рівня, які
проводили документальну перевірку
зазначеного платника податків,
розпочато службове розслідування або
їм повідомлено про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення.

Аналогічні підстави проведення
повторної перевірки визначені п. 4
Указу Президента України від 23.07.1998 №
817/98 "Про деякі заходи щодо
дерегулювання підприємницької
діяльності": "вищестоящий контролюючий
орган вправі прийняти рішення щодо
повторної перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності лише в тому
разі, коли стосовно посадових або
службових осіб контролюючого органу,
які проводили планову або позапланову
перевірку зазначеного суб'єкта,
розпочато службове розслідування або
порушено кримінальну справу. Державна
податкова адміністрація України
вправі прийняти рішення про проведення
повторної перевірки суб'єкта
підприємницької діяльності в разі,
коли таке рішення оформляється наказом
за підписом її Голови".

У даному випадку щодо підстав
позапланової перевірки позивача
посилання на службове розслідування
або кримінальну справу відсутнє та
відсутній наказ органу державної
податкової служби вищого рівня.

Відтак, оскільки у законах України не
передбачається обов'язку податкових
органів проводити повторні перевірки
за той же самий період, то визначення
податкових зобов'язань за результатами
такої перевірки є неправомірним.

Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропущення строку для звернення до
суду тощо) та які належить встановити
при ухваленні судового рішення у
справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів,
висновків експертів.

Суд звертає увагу відповідача, що
відповідно до абзацу 1 частини 2 статті
215 ЦК України недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Згідно статті 228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Відповідно до пункту 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
України має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

В процесі розгляду справи, зазначені
факти встановлено не було та
відповідачем не було надано доказів на
підтвердження недотримання сторонами
в момент укладення договорів вимог,
встановлених частинами першою-третьою,
п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, що є
підставою для визнання правочинів
недійсними.

Окрім цього, з 01 січня 2011 року набули
чинності зміни, внесені до ЦК України,
зокрема, було викладено частину першу
статті 203 у новій редакції та доповнено
статтю 228 частиною третьою. На підставі
частини 3 статті 228 ЦК України чи статті
207 Господарського кодексу України (далі
ГК України) доводити недійсність
правочинів (господарських зобов'язань)
органи державної податкової служби
зобов'язані виключно у судовому
порядку.

Чинне законодавство України не ставить
у залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Так, у постановах Верховного Суду
України від 9 вересня 2008 року в справі №
21-500во08, від 1 червня 2010 року в справі №
21-573во10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це спричиняє
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Крім того, згідно з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ вдруге, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
31 січня 2011 року справа №21-47а10.

Відповідно до ч.1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України, а згідно з ч. 2 цієї ж
статті, невиконання судових рішень
тягне за собою відповідальність,
установлену законом.

У п.38 рішення Європейського суду з прав
людини у справі «Інтерсплав проти
України» від 09.01.2007р. Суд вказав на те,
що якщо державні органи мають
інформацію про зловживання в системі
оподаткування конкретною компанією,
вони повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживання
з їх боку. Отже платника податку не може
бути позбавлено відшкодування ПДВ за
відсутності доказів того, що його було
залучено до протиправної діяльності,
пов'язаної з незаконним отриманням
бюджетного відшкодування.

В матеріалах справи відсутні докази на
предмет визнання недійсними в
установленому порядку правочинів
позивача, а в Акті перевірки не
зазначено, чи винесено обвинувальний
вирок щодо будь-кого з посадових осіб
та чи притягнуто будь-кого посадових
осіб ТзОВ «Нові Технології ТПВ» до
кримінальної відповідальності за
злочини передбачені ст. 205 та ст. 212
Кримінального кодексу України щодо
створення та господарської діяльності
ТзОВ «Нові Технології ТПВ».

Відтак висновки акта перевірки про
відсутність господарських операцій
позивача з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Нові Технології
ТПВ» не ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Належні та допустимі докази в
спростування факту здійснення
господарських операцій позивачем у
матеріалах справи відсутні.

Щодо застосування до позивача штрафних
санкцій у розмірі 510,00 грн., у зв'язку з
порушенням позивачем п.п. 44.3., п. 121.1 ст.
121 Податкового кодексу України, а саме
ненаданням платником податків
оригіналів документів, суд враховує
наступне:

У своїх запереченнях представник
відповідача стверджує про те, що до
перевірки не було надано
товарно-транспортних накладних,
шляхових листів, договору постачання,
платіжних документів, актів
прийому-передачі товару та документів
про подальшу реалізацію придбаного
товару. Однак такі твердження
спростовуються доводами, наведеними
позивачем, а також даними самого акту
перевірки. Зокрема,
товарно-транспортні накладні, шляхові
листи, акти прийому-передачі товару не
могли бути надані при перевірці,
оскільки як зазначає позивача у нього
такі документи відсутні: акти
прийому-передачі товару сторонами не
оформлялись, і позивач не виступав
учасником відносин з перевезення
товару. Докази подальшої реалізації
товару були представлені податковому
органу при перевірці, однак
безпідставно не взяті до уваги, у
зв'язку з чим позивач при поданні
заперечень на акт перевірки, зазначив
про існування таких документів та
надав оборотно-сальдові відомості по
рахунку 281 за березень 2012 року та за
квітень 2012 року. Окрім того, на сторінці
8 акту перевірки зазначено про те, що
податковим органом досліджувались
операції з подальшої реалізації
поставленого товару та його оплати.
Таким чином, позивачем надано до
перевірки належні первинні документи,
що підтверджують його взаємовідносини
з ТзОВ «Нові Технології ТПВ».

Згідно з ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Оскільки у даній справі оспорюються
рішення прийняті відповідачем,
суб'єктом владних повноважень, суд
відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України,
перевіряє чи прийняті (вчинені) вони: 1)
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Матеріали справи свідчать, що
відповідні положення відповідачем
дотримані не були, що в свою чергу
зумовило необхідність звернення
позивача за захистом свого порушеного
права до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позовні вимоги є підставними та
обґрунтованими, а тому
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Оскільки позивачем документально
підтверджено сплату судового збору в
сумі 487,20 грн. (т.1 а.с.7), такий відповідно
до ст. 94 КАС України слід стягнути з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 94, 143, 158, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі м. Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № від 06.11.2013 р., №
від 06.11.2013 р. та № від 16.01.2014 р.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Екотеп»
(79013, м. Львів, вул. Архітекторська, 7/5,
) судовий збір в сумі 487
(чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У судовому засіданні оголошено вступну
те резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано 12.05.2014р. о 10:00 год.

Суддя
Коморний О.І.