Справа № 817/830/14
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/830/14

11 квітня 2014 року 10год. 05хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Сало А.Б. за участю
секретаря судового засідання Школяр
О.І. та сторін і інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник Полюхович Л.С.,

відповідача: представник Солімчук І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Державної фінансової інспекції у
Рівненській області

до Дочірнього підприємства
"Смигаторф" Державного підприємства
"Рівнеторф" про зобов'язання
вчинення певних дій , -ВСТАНОВИВ :

Державна фінансова інспекція в
Рівненській області звернулась до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Дочірнього підприємства «Смигаторф»
Державного підприємства «Рівнеторф»
про зобов'язання вчинення дій.

З змісту заявлених в
адміністративному позові вимог
вбачається, що позивач просить суд
зобов'язати відповідача, ДП
«Смигаторф» ДП «Рівнеторф» вчинити
дії по забезпеченню виконання в
повному обсязі п.2 вимоги Дубенської
об'єднаної державної фінансової
інспекції Державної фінансової
інспекції в Рівненській області
направлених листом від 25.11.2013 №140-13/1646
про усунення порушень.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач вказав на те, що відповідно до
ухвали про надання дозволу на
проведення позапланової
документальної виїзної ревізії
Дубенського міськрайонного суду
Рівненської області від 09.10.2013
Дубенською об'єднаною фінансовою
інспекцією ДФІ в Рівненській області
проведено ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності ДП
«Смигаторф» ДП «Рівнеторф» за період з
13.06.2013 по 31.08.2013 за результатом якої
виявлено ряд порушень та недоліків.
Що викладені в акті ревізії від 12.11.2013
№140-16/13.

За результатом ревізії на адресу
відповідача листом №140-13/1646 від 25.11.2013
направлені вимоги щодо усунення
виявлених порушень та встановлено
термін інформування про повне їх
усунення до 23.12.2013.

Станом на момент звернення до суду з
вказаним позовом, відповідачем не
забезпечено повного відшкодування
збитків. Завданих в наслідок виявлених
ревізією фінансових порушень, зокрема
не виконано п.2 Вимоги на суму 3 571,04
грн.

За таких обставин, на підставі п. 7, 8, 10
ст.10 Закону України «Про основні
засади здійснення державного
фінансового контролю в Україні»
позивач звернувся до суду із вказаним
позовом.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав, з
підстав викладених у позовній заяві.
Просила позов задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав. На обґрунтування своїх
заперечень повідомив суду, що висновки
викладені в акті за результатом
ревізії окремих питань
фінансово-господарської діяльності ДП
«Смигаторф» ДП «Рівнеторф» за період з
13.06.2013 по 31.08.2013 є суперечливими. Вимоги
ДФІ щодо стягнення з винних осіб
нестачі матеріальних цінностей на
суму 3 571,04 грн. - безпідставні.

Факт встановлення нестачі
документально (первинними
бухгалтерськими документами) не
підтверджується

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши всі наявні письмові
докази у справі в їх сукупності, судом
встановлено наступне.

Відповідно до ухвали Дубенського
міськрайонного суду Рівненської
області про надання дозволу на
проведення позапланової
документальної виїзної ревізії від
19.10.2013, постанови слідчого СВ
Дубенського МВ УМВС України в
Рівненській області від 07.10.2013, листа
Державної фінасової інспекції в
Рівненській області від 14.10.2013
№17-02-15/7873 головним державним
фінансовим інспектором Дубенської
ОДФІ на підставі направлення на
проведення ревізії від 16.10.2013 №174
проведено ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності
ДП «Смигаторф» ДП «Рівнеторф» за
період з 13.06.2013 по 31.08.2013.

За результатами проведеної ревізії
складено акт №140-16/13 від12.11.2013.

На підставі висновків акту ревізії ДФІ
на адресу ДП «Смигаторф» ДП
«Рівнеторф» направлено вимогу від
25.11.2013 № 140-13/1646 про усунення порушень,
виявлених ревізією окремих питань
фінансово-господарської діяльності.

Зокрема, п.2 вимоги позивача було
зобов'язано стягнути з винних осіб
нестачу матеріальних цінностей на
загальну суму 3 571,04 грн. У разі
неможливості відшкодування коштів,
стягнути з осіб, винних у проведенні
зайвих виплат, шкоду у порядку та
розмірі, встановленому ст.ст. 130-136
Кодексу законів про працю України.

Листом ДП «Смигаторф» ДП «Рівнеторф»,
вих. №883 від 26.12.2013 було повідомлено
Дубенську ОДФІ ДФІ в Рівненській
області про те, що на вимогу про
усунення виявлених ревізією окремих
питань фінансово-господарської
діяльності порушень, працівників
підприємства відповідальних за дану
ділянку роботи було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності з
позбавленням 100% місячної премії на
загальну суму 3 890,30 грн.

Завідуючого складом готової
продукції відділу збуту Некифорова
В.А. звільнено з займаної посади та
переведено на посаду транспортерщика
складу готової продукції брикетного
цеху.

В свою чергу, враховуючи те, що в акті
ревізії зазначено ряд порушень, які
були допущені з вини як працюючих, так
і тих працівників, з якими трудові
угоди розірвані, однозначно встановити
винну особу або осіб виявилось не
можливо, що в свою чергу унеможливлює
стягнення грошових коштів за нестачу
матеріальних цінностей.

Листом вих. №96 від 12.02.2014 повідомлено
Дубенську ОДФІ ДФІ в Рівненській
області про те, що по факту виявленої
різниці в обліку напівбрикетів
торфяних за серпень 2013 року було
відкрито кримінальне провадження.

Разом з тим, постановою СВ
Дубенського МВ УМВС України в
Рівненській області від 28.03.2014
закрито кримінальне провадження за
фактом привласнення чужого майна
працівниками ДП «Смигаторф» ДП
«Рівнеторф» порушеного за ознаками
злочину передбаченого ч.1 ст.191 КК
України.

З змісту вказаної постанови
вбачається, що в ході проведення
документальної ревізії, щодо
проведення залишків напівбрикетів на
складі готової продукції щодо
неправовірності передачі складу
Никифору В.А. не вдалось встановити
факт нестачі напівбрикетів торфяних
на складі готової продукції на
підставі даних бухгалтерського та
складського обліку в період часу з
13.06.2013 по день проведення ревізії.
Виявлено лишки напівбрикетів тофяної
продукції в кількості 5,19 тон на суму
1744,15 грн., а облікова вартість
недостачі, виходячи із собівартості
напівбрикетів становить 3 571,04 грн.

Дані порушення, як було встановлено
під час досудового розслідування,
могли виникнути із несправності ваги
та неналежної щомісячної перевірки
залишків, оскільки вона проводилась
без зважування.

Таким чином, під час кримінального
провадження було встановлено
відсутність в діянні складу злочину
передбаченого ч.1 ст.191 КК України.

Саме враховуючи наведені вище
обставини, п.2 вимоги Дубенської
об'єднаної державної фінансової
інспекції Державної фінансової
інспекції в Рівненській області не
був виконаний відповідачем.

В свою чергу, на виконання
підконтрольною установою вимог щодо
усунення виявлених під час
здійснення ревізії порушень ДФІ у
Рівненській області звернулась до
суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам суд виходить з
наступного.

Правові засади діяльності Державної
фінансової інспекції визначені
Законом України від 26.01.1993 р. № 2939-XII "Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні" (зі змінами і доповненнями) в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин (далі-Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що Державна
контрольно-ревізійна служба
складається з Головного
контрольно-ревізійного управління
України, контрольно-ревізійних
управлінь в Республіці Крим, областях,
містах Києві і Севастополі,
контрольно-ревізійних підрозділів
(відділів, груп) в районах, містах і
районах у містах.

Головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування ( ч.1, 2 ст.2 Закону).

Відповідно до ст.3 Закону Державна
контрольно-ревізійна служба у своїй
діяльності керується Конституцією
України, цим Законом, іншими
законодавчими актами, актами
Президента та Кабінету Міністрів
України.

Пунктом 7 ч.1 ст.10 Закону органам
контрольно-ревізійної служби надано
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів.

Проведення ревізій органами
контрольно-ревізійної служби
регулюється ст.11 Закону.

Зокрема, п.5 ч. 5 даної статті визначено,
що позапланова ревізія проводиться у
разі надходження доручення щодо
проведення ревізій у підконтрольних
установах від Кабінету Міністрів
України, органів прокуратури,
державної податкової служби,
Міністерства внутрішніх справ України,
Служби безпеки України, в якому
містяться факти, що свідчать про
порушення підконтрольними установами
законів України, перевірку додержання
яких віднесено законом до компетенції
органів державної
контрольно-ревізійної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 20.05.2006 № 550 (зі змінами і
доповненнями) визначений Порядок
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами
(далі-Порядок).

Вказаним Порядком передбачено
особливості проведення ревізії за
зверненням правоохоронного органу.
Зокрема, п.31 Порядку передбачено, що
ревізія в такому випадку проводиться в
межах питань, що містяться у зверненні,
постанові слідчого або прокурора чи
рішенні суду. Результати ревізії
оформляються актом (п.35 Порядку).

У міру виявлення ревізією порушень
законодавства посадові особи
контролюючого органу, не чекаючи
закінчення ревізії, мають право усно
рекомендувати керівникам об'єкта
контролю невідкладно вжити заходів
для їх усунення та запобігання у
подальшому (п.45 Порядку).

Пунктом 46 визначено, що якщо вжитими в
період ревізії заходами не забезпечено
повне усунення виявлених порушень,
контролюючим органом у строк не
пізніше ніж через 10 робочих днів
після реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів
порушення законодавства цей об'єкт
контролю у строк, визначений вимогою
про їх усунення, повинен інформувати
відповідний контролюючий орган з
поданням завірених копій первинних,
розпорядчих та інших документів, що
підтверджують усунення порушень.

Однак, у разі проведення ревізії на
підставі звернення правоохоронних
органів, а також коли ревізією,
проведеною з інших підстав, виявлено
порушення, за які передбачено
кримінальну відповідальність або які
містять ознаки корупційних діянь,
матеріали таких ревізій у визначені в
пункті 46 цього Порядку строки
передаються до правоохоронних органів
(п.48 Порядку).

Системний аналіз зазначених норм дає
підстави для висновку, що у разі
проведення ревізії за зверненнями
правоохоронних органів, вимоги про
усунення виявлених порушень органами
ДФІ не виносяться, а рішення за їх
результатами приймає відповідний
орган, за зверненням якого було
проведено таку ревізію.

Таким чином, враховуючи те, що акт від
12.11.2013 №140-16/13 про результат
позапланової виїзної документальної
ревізії фінансово-господарської
діяльності ДП «Смигаторф» ДП
«Рівнеторф» складений за наслідками
ревізії, проведеної за зверненням
слідчого СВ Дубенського РВУМВС
України у Рівненській області,
матеріали ревізії мали бути передані
правоохоронним органам.

Відповідно до п.10 ч. 1 ст. 10 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні», органу державного
фінансового контролю надається право
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених під час здійснення
державного фінансового контролю
порушень законодавства з питань
збереження і використання активів.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Разом з тим, враховуючи те, що вимога
пред'явлена ДП «Смигаторф» ДП
«Рівненторф» винесена Дубенською ОДФІ
ДФІ у Рівненській області в порушення
вимог чинного законодавства (Порядку
проведення інспектування Державною
фінансовою інспекцією, її
територіальними органами) суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача не підлягають до
задоволення.

В свою чергу суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду доказів і
доведеності перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.2 вказаної статті суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог.

Зміст позовних вимог визначається,
виходячи із принципів
адміністративного судочинства
визначається виключно позивачем та
становить предметом позову.

Право визначати (чи змінювати)
підставу або предмет позову належить
виключно позивачу.

За таких обставин суд не вправі
надавати правову оцінку і приймати
відповідні рішення щодо правовідносин
поза межами предмету спору.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим кодексом звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням дією, чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи чи інтереси.

Статтею 71 КАС України встановлено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно
статті 86 цього Кодексу, оцінює докази,
які є у справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, у ході судового засідання
позивач не довів суду обґрунтованості
позовних вимог, а відповідач
підтвердив правомірність своїх дій, а
відтак, у суду відсутні підстави для
задоволення позову.

Судові витрати по справі згідно ч.4 ст.94
КАС України з відповідача не
стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Сало А.Б.