Справа № 2а-1970/2084/12
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 р.
№
9104/125106/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю
Виробничо-комерційного підприємства
«СТБ» на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 5
червня 2012 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
Виробничо-комерційного підприємства
«СТБ» до Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

встановив:

15.05.2012 позивач - ТзОВ ВКП «СТБ»
звернувся в суд із адміністративним
позовом до відповідача -
Тернопільської ОДПІ у якому просить
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 04.05.2012 №
.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що за результатами
проведеної перевірки щодо дотримання
суб'єктами господарювання норм
законодавства з питань регулювання
обігу готівки, порядку здійснення
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності ліцензій,
патентів, свідоцтв, Тернопільською
ОДПІ складено акт від 18.04.2012 року №
87/19/18/25/21138435 на підставі якого винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 04.05.2012 року про застосування
штрафних санкцій 39900 грн. Вважає, що
податковим органом зроблено
неправомірне трактування факту не
внесення у розділ 2 Книги обліку
розрахункових операцій - Облік руху
готівки та сум розрахунків, даних щодо
загальної суми розрахунків за період з
3 квітня по 10 квітня 2012 року та
безпідставно нараховано штрафні
санкції на підставі факту
неоприбуткування готівки в касі
підприємства, а відтак оскаржуване
податкове повідомлення-рішення є
незаконним та підлягає скасуванню.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 05.06.2012 у
задоволенні позову відмовлено.

Із цією постановою не погодився
позивач та оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає, що така прийнята з
неповним дослідженням наявних у справі
доказів, невідповідністю висновків
суду обставинам справи та з порушення
норм матеріального права, а тому
просить її скасувати та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги
апелянт посилається на те, що
Товариство не вчиняло порушень
законодавства, яке регулює обіг
готівкових коштів, оскільки проведено
отриману готівку через РРО, а фіскальні
звітні чеки роздруковано та підклеєно
в КОРО. Вважає, що чинне законодавство
України не передбачає
відповідальності за нездійснення
(несвоєчасне здійснення) запису до КОРО
у разі наявності у ній роздрукованого
Z-звіту, а тому це не можна вважати не
оприбуткуванням готівки.

Сторони у судове засідання своїх
представників не направили, хоча
належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового розгляду, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи повідомленнями про вручення
повісток, а тому у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України їх неприбуття не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

За таких обставин, враховуючи те, що цю
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у відповідності
до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України, апеляційний
розгляд справи проведено у порядку
письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 18.04.2012
Тернопільською ОДПІ проведено
перевірку щодо дотримання суб'єктами
господарювання норм законодавства з
питань регулювання обігу готівки,
порядку здійснення розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів, свідоцтв
ТзОВ Виробничо-комерційне
підприємство «СТБ», результати якої
оформлені актом № 87/19/18/25/21138435.

Під час перевірки встановлено, що
станом на 11 год. 06 хв 11.04.2012 не здійснено
облік готівкових коштів отриманих при
проведенні розрахунків за надані
послуги із застосуванням РРО у повній
сумі їх фактичних надходжень у КОРО на
підставі фіскальних звітних чеків РРО
(Z - звітів). Так, у КОРО № 17777р/2 від 14.09.2011
в розділі 2 «Облік руху готівки та сум
розрахунків» не оприбутковано
готівкові кошти згідно з фіскальних
звітних чеків (Z - звітів) № 0654 від 03.04.2012
на суму 5200 грн, № 0655 від 04.04.2012 на суму 2200
грн, № 0656 від 05.04.2012 на суму 0 грн, № 0657
від 06.04.2012 на суму 0 грн, № 0658 від 09.04.2012
на суму 430 грн та № 0659 від 10.04.2012 на суму
150 грн, а також непідклеєно ці звіти у
КОРО. Таким чином, виявлено порушення п.
2.6 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 № 637 (далі - Положення № 637) та
п. 7.5 Порядку реєстрації та ведення книг
обліку розрахункових операцій і
розрахункових книжок, затвердженого
наказом ДПА України від 01.12.2000 № 614 (далі
- Порядок № 614) на загальну суму
готівкових коштів не оприбуткованих в
КОРО 7980 грн.

На підставі цього акта перевірки,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 04.05.2012 №
, яким на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст.
54 ПК України та згідно п. 1 абз. 3 Указу
Президента України від 12.06.1995 № 436/95
«Про застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання готівки»
(далі - Указ № 436/95) до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в сумі 39900 грн.

Суд першої інстанції першої інстанції
дійшов висновку, що позов задоволеним
бути не може, оскільки згідно приписів
Положення № 637 та Порядку № 614 належним
оприбуткування готівки слід вважати
наявність книги ОРО на місці
проведення розрахунків, де встановлено
РРО, підклеювання фіскальних звітних
чеків на відповідних сторінках книги
ОРО, щоденне виконання записів про рух
готівки та суми розрахунків. Оскільки
позивачем готівка не була проведена у
КОРО на підставі фіскальних звітних
чеків, а чеки не були підклеєні в КОРО,
такий випадок слід кваліфікувати як
неповне оприбуткування, а тому
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є правомірним.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Визначення порядку ведення операцій
для банків, інших фінансових установ,
підприємств і організацій віднесено до
повноважень НБУ (пункт 6 статті 33 Закону
України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про
Національний банк України).

Згідно з абзацом третім пункту 2.6
Положення № 637 у разі проведення
готівкових розрахунків із
застосуванням РРО або використанням
розрахункової книги оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у КОРО на
підставі фіскальних звітних чеків РРО
(даних розрахункової книги).

Відповідно до статті 2 Закону України
від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин), пункту 1.2
Положення № 637, КОРО - це прошнурована і
належним чином зареєстрована в органах
державної податкової служби України
книга, що містить щоденні звіти, які
складаються на підставі відповідних
розрахункових документів щодо руху
готівкових коштів, товарів (послуг).

Відповідно до абзацу першого та
другого п. 4.2 глави 4 цього Положення усі
надходження і видачу готівки в
національній валюті підприємства
відображають у касовій книзі.

Кожне підприємство (юридична особа), що
має касу, веде одну касову книгу для
обліку операцій з готівкою в
національній валюті (без урахування
кас відокремлених підрозділів).

Записи в касовій книзі проводяться за
операціями одержання або видачі
готівки за кожним касовим ордером і
видатковою відомістю в день її
надходження або видачі (абзац перший п.
4.3 вищезгаданого Положення).

Абзацом першим п. 7.5 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року № 637, передбачено, що
використання книги ОРО, зареєстрованої
на господарську одиницю, передбачає,
зокрема, щоденне виконання записів про
рух готівки та суми розрахунків, при
цьому дані за сумами, отриманими від
покупців (клієнтів), та дані за сумами,
виданими покупцям (клієнтам),
записуються окремо.

Абзацом третім статті 1 Указу № 436/95
установлено, що у разі порушення
юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються НБУ, до них
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафу, зокрема за
неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування у касах
готівки - у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

З огляду на викладене, можна дійти
висновку, що у разі проведення
готівкових розрахунків із
застосуванням РРО або використанням
розрахункової книги оприбуткуванням
готівки є сукупність таких дій:
фіксація повної суми фактичних
надходжень готівки у фіскальних
звітних чеках РРО (даних розрахункової
книги) та відображення на їх підставі
готівки у КОРО. Невиконання будь-якої
із цих дій є порушенням порядку
оприбуткування готівки, за яке
встановлена відповідальність (абзац
третій статті 1 Указу № 436/95).

Вказаний висновок суду апеляційної
інстанції у цій справі відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України викладеній у постанові від 11
грудня 2012 року (справа № 21-400а12) і з тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, у
відповідність якій суди зобов'язані
привести свою судову практику згідно
ст. 244-2 КАС України.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем станом на 11 год. 06 хв 11.04.2012 не
здійснено облік готівкових коштів
отриманих при проведенні розрахунків
за надані послуги із застосуванням РРО
у повній сумі їх фактичних надходжень у
КОРО на підставі фіскальних звітних
чеків РРО (Z - звітів). Так, у КОРО № 17777р/2
від 14.09.2011 станом на момент проведення
перевірки, останні запис здійснено за
02.04.2012 згідно фіскального звітного чеку
№ 0653 на суму 1600 грн. Отже, у розділі 2
«Облік руху готівки та сум
розрахунків» не оприбутковано
готівкові кошти згідно з фіскальних
звітних чеків (Z - звітів) № 0654 від 03.04.2012
на суму 5200 грн, № 0655 від 04.04.2012 на суму 2200
грн, № 0656 від 05.04.2012 на суму 0 грн, № 0657
від 06.04.2012 на суму 0 грн, № 0658 від 09.04.2012
на суму 430 грн та № 0659 від 10.04.2012 на суму
150 грн, а також непідклеєно ці звіти у
КОРО.

Вказані порушення підтверджуються
також поясненнями наданими
податковому органу головним
бухгалтером позивача Швогла Н.Д., у яких
вона визнала те, що Z-звіти за 3, 4, 5, 6, 9, 10
квітня 2012 року не підклеєні у КОРО та не
записані відповідні колонки.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції про допущення позивачем
порушень порядку оприбуткування
готівки, за яке встановлена
відповідальність (абзац третій статті 1
Указу № 436/95), а тому оскаржуване
податкове повідомлення рішення є
правомірним.

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги посилання апелянта на те, що
штрафні санкції до платників податків
можуть бути застосовані лише у
випадках передбачених Податковим
кодексом України та іншими законами
України, до яких не відноситься Указ №
436/95.

8 червня 1995 року між Верховною Радою
України та Президентом України був
прийнятий Конституційний Договір №
1к/95-ВР про основні засади організації
та функціонування державної влади і
місцевого самоврядування в Україні на
період до прийняття нової Конституції
України.

Відповідно до частини другої статті 25
цього Конституційного Договору
Президент України видає укази з питань
економічної реформи, не врегульованих
чинним законодавством України, які
діють до прийняття відповідних
законів.

12 червня 1995 року Президент України
видав Указ № 436/95, яким, зокрема,
врегулював питання відповідальності
суб'єктів господарювання за
неоприбуткування у касах готівки.

6 липня 1995 року було прийнято Закон
України № 265/95-ВР «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (далі - Закон №
265/95-ВР), у якому передбачено, крім
іншого, відповідальність суб'єктів
господарювання за порушення вимог
цього Закону.

Так, розділом V згаданого вище Закону
визначено вичерпний перелік порушень,
за які передбачено фінансові санкції.
Як убачається зі змісту його положень,
серед них відсутнє таке порушення як
неоприбуткування у касах готівки, а
отже й не встановлена відповідальність
за це.

Водночас зазначене питання прямо
врегульоване в Указі № 436/95. Зокрема,
абзацом 3 статті 1 вказаного
нормативно-правового акта встановлено
штраф у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми за
неоприбуткування (неповне та/або
несвоєчасне) оприбуткування у касах
готівки.

Таким чином, предмети правового
регулювання Указу № 436/95 та Закону №
265/95-ВР є різними.

Слід зазначити також, що, незважаючи на
зміни, які в подальшому вносились до
Указу (останні - у 2001 році), правове
регулювання відповідальності та
розмір штрафу за неоприбуткування
готівки не змінилися.

Проаналізувавши наведені норми, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що відносини стосовно
відповідальності суб'єктів
господарювання за неоприбуткування
(неповне та/або несвоєчасне)
оприбуткування у касах готівки не
врегульовані Законом № 265/95-ВР,
прийнятим у часі пізніше, ніж видано
Указ № 436/95. Окрім цього, на час
виникнення спірних відносин не було
прийнято й будь-яких інших законів,
сфера дії яких би охоплювала такі
відносини, тому відповідачем
правомірно застосовано до Товариства
штрафні (фінансові) санкції на підставі
абзацу третього статті 1 Указу № 436/95.

Такі висновки суду апеляційної
інстанції відповідають правовій
позиції Верховного Суду України
викладеній у постанові від 02.04.2013 року
№ 21-77а13.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
задоволенні позовних вимог, правильно
і повно встановив обставини справи та
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування
оскаржуваної постанови, суд
апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
Виробничо-комерційного підприємства
«СТБ» - залишити без задоволення, а
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 5 червня 2012
року у справі № 2а-1970/2084/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з
моменту набрання нею законної сили
може бути подана касаційна скарга
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін