Справа № 2а-6780/10/2670
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2011-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 листопада 2011 року 11:27 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Літвінової А.В.,
при секретарі судового засідання Мороз
Ю.М., за участю представників сторін:
від позивача:Венгер Алли Василівни
від відповідача: Старощука Сергія
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомповного товариства «Ломбард
«Україна» додержавної податкової
інспекції у Святошинському районі
міста Києвапроскасування податкових
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 28
листопада 2011 року проголошено вступну
та резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
роз'яснено зміст судового рішення,
порядок і строк його оскарження, а
також порядок отримання повного тексту
постанови, визначеного статтею 167
Кодексу адміністративного судочинства
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Повне товариство «Ломбард «Україна»
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до державної податкової
інспекції у Святошинському районі
міста Києва про скасування податкових
Позовні вимоги мотивовано тим, що
органом державної податкової служби
при перевірці правильності обчислення
позивачем земельного податку з
юридичних осіб безпідставно
застосовано положення рішення
Київської міської ради від 25.12.2008 №944/944,
внаслідок чого державною податковою
інспекцією у Святошинському районі
міста Києва податковими
повідомленнями-рішеннями від 11.11.2009
донараховано податкове зобов'язання із
земельного податку з юридичних осіб у
розмірі 435,73 грн. та застосовано штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 217,86 грн.
Відповідач проти позову заперечив із
посиланням на правомірність
застосування положень рішення
Київської міської ради від 25.12.2008 №944/944
при перевірці правильності обчислення
позивачем земельного податку з
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 05.07.2010 в
адміністративній справі №2а-6780/10/2670
зупинено провадження до набрання
законної сили судовим рішенням у
справі №2а-3417/09 за позовом
Всеукраїнської громадської
організації «Український союз
промисловців і підприємців»,
Українського союзу об'єднань,
підприємств і організацій побутового
обслуговування населення
«УКРСОЮЗСЕРВІС», відкритого
акціонерного товариства «Фармак» до
Київської міської ради про скасування
пункту 2 рішення Київської міської ради
від 25.12.2008 №944/944 «Про врегулювання
питання користування земельними
ділянками в місті Києві».
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10.11.2011 в
адміністративній справі №2а-6780/10/2670
поновлено провадження, справу
призначено до судового розгляду на
В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
додатково зазначивши, що постановою
Шевченківського районного суду міста
Києва від 27.09.2010 у справі за позовом
закритого акціонерного товариства
«Фоззі», відкритого акціонерного
товариства «КФК», товариства з
обмеженою відповідальністю
«Комерційна компанія», товариства з
обмеженою відповідальністю «Брізпорт
Україна», товариства з обмеженою
відповідальністю «Деревообробна
компанія «Роїк», приватного
акціонерного товариства «Енергетичний
завод «Енергетик», приватного
акціонерного товариства «Український
проектно-вишукувальний інститут
підприємств м'ясної і молочної
промисловості «УКНДІМ'ЯСМОЛПРОМ» до
Київської міської ради про визнання
незаконним та нечинним з часу
прийняття 2 пункту рішення Київської
міської ради від 25.12.2008 №944/944 «Про
врегулювання питання користування
земельними ділянками в місті Києві»,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31.03.2011, позов задоволено - визнано
незаконним і нечинним з моменту
прийняття пункт 2 рішення Київської
міської ради від 25.12.2008 №944/944 «Про
врегулювання питання користування
земельними ділянками в місті Києві».
При цьому, представником позивача
зазначено, що ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
22.09.2011 постанову Шевченківського
районного суду міста Києва від 27.09.2010 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.03.2011
Представник відповідача проти позову
заперечив з огляду на правомірність
винесення державною податковою
інспекцією у Святошинському районі
міста Києва податкових
Розглянувши подані сторонами
документи, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд,
Державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі міста Києва
проведено планову виїзну перевірку
повного товариства «Ломбард «Україна»
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2006 по
30.06.2009, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2006 по
30.06.2007, за результатами якої складено
встановлено, що повним товариством
«Ломбард «Україна» на підставі
договору купівлі-продажу від 03.08.2007
придбано нежиле приміщення площею 76,4
м2 за адресою: місто Київ, вулиця Зодчих,
будинок 50. Згідно з витягом з технічної
Повним товариством «Ломбард «Україна»
28.01.2009 подано податковий розрахунок
земельного податку на 2009 рік, згідно з
яким сума, яка підлягає сплаті за
період з 01.01.2009 по 30.06.2009 складає 435,73
грн., щомісячна сума податку складає 72,62
Під час проведення перевірки з
урахуванням пункту 2 рішення Київської
міської ради 25.12.2008 №944/944 «Про
врегулювання питання користування
земельними ділянками в місті Києві»
державною податковою інспекцією у
Солом'янському районі міста Києва
зроблено висновок про заниження
позивачем податкового зобов'язання із
земельного податку з юридичних осіб за
І півріччі 2009 року у розмірі 435,73 грн.
На підставі акту перевірки від 15.10.2009
інспекцією у Святошинському районі
міста Києва прийнято податкове
повідомлення-рішення від 11.11.2009
«Ломбард «Україна» визначено
податкове зобов'язання із земельного
податку з юридичних осіб у розмірі 435,73
грн. та застосовано штрафні (фінансові)
санкції на підставі підпункту 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» у
Рішенням Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
міста Києва від 09.12.2009 №11259/10/25-003 про
результати розгляду скарги податкове
повідомлення-рішення від 11.11.2009
№/0 залишено без змін, а скаргу -
без задоволення.

За результатами процедури
апеляційного узгодження державною
податковою інспекцією у
Святошинському районі міста Києва
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 14.12.2009
№/1, яким суму податкового
зобов'язання та штрафних (фінансових)
санкцій залишено без змін.

Рішенням Державної податкової
адміністрації у місті Києві від 12.02.2010
№4002/10/25-214 про результати розгляду
повторної скарги повного товариства
«Ломбард Україна» податкові
повідомлення-рішення від 11.11.2009
№/0 та від 14.12.2009 №/1 залишено
без змін, а повторну скаргу - без
задоволення.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Відповідно до пункту 2 рішення
Київської міської ради від 25.12.2008 №944/944
«Про врегулювання питання
користування земельними ділянками в
місті Києві» встановлено, що з 01.04.2009
плата за земельні ділянки (крім земель,
які використовуються державними
(казенними) підприємствами,
підприємствами оборонно-промислового
комплексу, визначеними розпорядженням
Кабінету Міністрів України від 30.10.2008
№1382-р, для будь-яких потреб та
комунальними підприємствами,
установами, організаціями для ведення
лісового господарства, для
водогосподарських потреб, та земель,
зайнятих зеленими насадженнями
загального користування, житловим
фондом, об'єктами
інженерно-транспортної
інфраструктури, крім присадибних і
садових земельних ділянок, а також
визначених Київською міською радою
земельних ділянок, які
використовуються підприємствами, що
забезпечують життєдіяльність міста, та
земельних ділянок, щодо яких Київською
міською радою прийняті рішення про їх
передачу у власність або в
користування, але документи, що
посвідчують права на такі земельні
ділянки, не зареєстровані), які
використовуються суб'єктами
господарської діяльності, але право
власності на які або право оренди яких
в установленому законодавством
порядку не оформлено (не
переоформлено), справляється в розмірі
мінімальної річної орендної плати за
земельні ділянки, встановленої статтею
21 Закону України «Про оренду землі».

Законом, який на момент виникнення
спірних правовідносин визначав
принципи побудови системи
оподаткування в Україні, податки і
збори (обов'язкові платежі) до бюджетів
та до державних цільових фондів, а
також права, обов'язки і
відповідальність платників, був Закон
України «Про систему оподаткування».

Спеціальним законом, який визначав
розміри та порядок плати за
використання земельних ресурсів, а
також відповідальність платників та
контроль за правильністю обчислення і
справляння земельного податку був
Закон України «Про плату за землю» в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 8 частини першої
статті 14 Закону України «Про систему
оподаткування» плата за землю
(земельний податок, а також орендна
плата за земельні ділянки державної і
комунальної власності) належить до
загальнодержавних податків і зборів
(обов'язкових платежів).

Згідно з частиною другою названої
статті загальнодержавні податки і
збори (обов'язкові платежі)
встановлюються Верховною Радою
України і справляються на всій
території України.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про плату за землю» ставки земельного
податку, порядок обчислення і сплати
земельного податку не можуть
встановлюватись або змінюватись
іншими законодавчими актами, крім
цього Закону. Зміни і доповнення до
цього Закону вносяться не пізніше ніж
за три місяці до початку нового
бюджетного року і набирають чинності з
початку нового бюджетного року.

Згідно з частиною четвертою статті 21
Закону України «Про оренду землі», в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, річна орендна
плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, надходить до
відповідних бюджетів, розподіляється і
використовується відповідно до закону
і не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється Законом України «Про
плату за землю»; для інших категорій
земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Законом України «Про плату за землю».

Згідно із статтею 85 Конституції
України прийняття законодавчих актів
відноситься до компетенції вищого
законодавчого органу України -
Верховної Ради України.

З системного аналізу пункту 8 частини
першої статті 14 Закону України «Про
систему оподаткування» та статті 4
Закону України «Про плату за землю»
вбачається, що повноваження щодо
встановлення ставок земельного
податку як загальнодержавного
обов'язкового платежу належить до
виключних повноважень Верховної Ради
України та може реалізовуватися лише у
вигляді внесення відповідних змін до
Закону України «Про плату за землю».

Так, відповідно до частини першої
статті 7 Закону України «Про плату за
землю» ставки земельного податку з
земель, грошову оцінку яких
встановлено, встановлюються у розмірі
одного відсотка від їх грошової оцінки,
за винятком земельних ділянок,
зазначених у частинах п'ятій - десятій
цієї статті та частині другій статті 6
цього Закону.

Відповідно до частини четвертої статті
9 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Враховуючи, що відповідно до положень
спеціальних законів у сфері сплати
земельного податку повноваження щодо
встановлення ставок такого податку, як
загальнодержавного обов'язкового
платежу, належить до виключних
повноважень Верховної Ради України та
може реалізовуватись лише у вигляді
внесення відповідних змін до Закону
України «Про плату за землю», суд
дійшов висновку, що пункт 2 рішення
Київської міської ради від 25 грудня 2008
року №944/944 «Про врегулювання питання
користування земельними ділянками в
місті Києві», яким встановлюються
підвищені ставки земельного податку,
не відповідає положенням Законів
України «Про плату за землю» та «Про
систему оподаткування», а тому при
визначенні ставки земельного податку,
який підлягає сплаті суб'єктами
господарської діяльності при
використанні земельних ділянок, право
власності на які або право оренди яких
в установленому законодавством
порядку не оформлено (не
переоформлено), застосуванню підлягає
частина перша статті 7 Закону України
«Про плату за землю» як
нормативно-правового акту, який має
вищу юридичну силу.

Відповідачем не заперечувалось,
позивач сплатив земельний податок за
ставкою, встановленою частиною першою
статті 7 Закону України «Про плату за
землю», у повному обсязі.

Крім того, суд звертає увагу, що
відповідно до постанови
Шевченківського районного суду міста
Києва від 27 вересня 2010 року в
адміністративній справі №2а-332/10,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 березня 2011 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 22
вересня 2011 року, визнано незаконним і
нечинним з моменту прийняття пункт 2
рішення Київської міської ради від 25
грудня 2008 року №944/944 «Про питання
користування земельними ділянками в
місті Києві».

У вказаній постанові встановлено, що
пункт 2 рішення Київської міської ради
від 25 грудня 2008 року №944/944 «Про питання
користування земельними ділянками в
місті Києві» прийнятий Київською
міською радою з перевищенням
повноважень, наданих Законом України
«Про місцеве самоврядування», не
відповідає нормам Законів України «Про
систему оподаткування» та «Про плату
за землю», і, відповідно, не є підставою
для встановлення плати за землю.

Частина перша статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Одночасно з викладеним, відповідно до
підпункту 6.1 статті 6 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», у разі
коли сума податкового зобов'язання
розраховується контролюючим органом
відповідно до статті 4 цього Закону,
такий контролюючий орган надсилає
платнику податків податкове
повідомлення, в якому зазначається,
зокрема, посилання на норму
податкового закону, відповідно до якої
був зроблений розрахунок або
перерахунок податкових зобов'язань.

В спірних податкових
повідомленнях-рішеннях не зазначено
норми податкового закону, відповідно
до якої здійснено перерахунок
податкових зобов'язань, а лише
міститься посилання на пункт 2 рішення
Київської міської ради від 25 грудня 2008
року №944/944 «Про питання користування
земельними ділянками в місті Києві»,
яке в свою чергу не є податковим
законом.

Враховуючи викладене, визначення
повному товариству «Ломбард «Україна»
суми податкового зобов'язання з
податку на землю на підставі пункту 2
рішення Київської міської ради від 25
грудня 2008 року №944/944 «Про врегулювання
питання користування земельними
ділянками в місті Києві» та накладення
штрафних санкцій на підставі підпункту
17.1.3 пункту 17.1 статті 17 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» є
протиправним.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги повного
товариства «Ломбард «Україна» про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 11.11.2009 №/0
та від 14.12.2009 №/1 є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Керуючись статтями 9, 69, 70, 71 та 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити. Визнати
протиправним та скасувати податкові
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Святошинському
районі міста Києва від 11.11.2009 №/0
та від 14.12.2009 №/1.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 05.12.2011