Справа № 2а-4368/10/0770
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14 березня 2014 рокум. Ужгород№ 2а-4368/10/0770

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Луцович М.М., суддів
Дору Ю.Ю. та Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання -
Симканич Ю.В.,

за участю сторін:

сторони в судове засідання не
з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Державної судової адміністрації
України, Територіального управління
державної судової адміністрації в
Закарпатській області, Державного
казначейства України та Міністерства
фінансів України про визнання
бездіяльності протиправною та
перерахунок заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до
Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовом до
територіального управління державної
судової адміністрації в Закарпатській
області (далі відповідач 2, ТУ ДСА в
Закарпатській області), Державної
судової адміністрації України (далі
відповідач 1, ДСА України), Державного
казначейства України (далі відповідач
3, Держказначейство України) та
Міністерства фінансів України (далі
відповідач 4) яким просить суд: визнати
неправомірною бездіяльність
Міністерства фінансів України щодо
невиконання постанови Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№865, Державної судової адміністрації
України, ТУ ДСА у Закарпатській області
по не нарахуванню мені, як судді
Виноградівського районного суду
Закарпатської області, заробітної
плати у період з 1 березня 2010 року по 30
вересня 2010 року включно, виходячи із
розміру законодавчо встановленого
розміру мінімальної заробітної
відповідно до Законів України «Про
Державний бюджет України на 2009- 2010
роки»; зобов'язати Державну судову
адміністрацію України провести
перерахунок та виплату мені, як судді
Виноградівського районного суду
Закарпатської області,
проіндексованої заробітної плати за
період з 01 березня 2010 року по 30 вересня
2010 року включно, з розрахунку
мінімальної заробітної плати,
встановленої законами про Державний
бюджет на 2009-2010 роки; зобов'язати
Державне казначейство України
провести видатки з Державного бюджету
України, передбачені Державній судовій
адміністрації України за бюджетною
програмою «Виконання рішень судів На
користь суддів».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
гарантії незалежності суддів, які
передбачені Конституцією України та
Законами України «Про судоустрій»,
«;Про статус суддів», не можуть бути
скасовані чи змінені у бік зниження
іншими нормативними актами України.
Проте, постановою Кабінету Міністрів
України «Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року №865» від 31 грудня
2005 року за №1310 постанову Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№865 доповнено пунктом 4 - 1, яким
встановлено, що розміри посадових
окладів, передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться. Постановою
Печерського районного суду м. Києва від
19 березня 2007 року вказаний пункт
постанови визнано протиправним та
скасовано. Незважаючи на це, Державна
судова адміністрація України
продовжує нараховувати та виплачувати
заробітну плату з розрахунку
мінімальної заробітної плати у розмірі
332 гривні, що є порушенням його права, як
судді, на оплату праці, яка повинна
нараховуватися та виплачуватися,
виходячи із встановленого законами про
Державний бюджет України на відповідні
роки, розміру мінімальної заробітної
плати.

Позивач в судове засідання не з'явився
хоча про дату, час та місце судового
засідання був повідомлений вчасно та
належним чином, подав суду клопотання
про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача 1- Державної
судової адміністрації України та
відповідача 2 ТУ ДСА в Закарпатській
області подав суду клопотання про
розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача 3 - Державного
казначейства України не забезпечив в
судове засідання явку належним чином
уповноваженого представника, хоча про
час та місце проведення судового
засідання повідомлявся вчасно та
належним чином, проте надав суду
письмові пояснення на позов, якими
просить відмовити в задоволені позову
та розглядати справу без участі
представника.

Представник відповідача 4 -
Міністерства фінансів України не
забезпечив в судове засідання явку
належним чином уповноваженого
представника, хоча про час та місце
проведення судового засідання
повідомлявся вчасно та належним чином,
проте надав суду письмові пояснення на
позов, якими просить відмовити в
задоволені позову та розглядати справу
без участі представника.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялися
належним чином, а відтак у
відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України
фіксація судового процесу технічними
засобами не здійснюється.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи суд вважає, що
позов не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що позивач до 30.09.2010
р. працював суддею Виноградівського
районного суду Закарпатської області.

Відповідно до ст. ст. 92, 126 Конституції
України статус суддів визначається
виключно Конституцією і законами
України, які повинні гарантувати
незалежність і недоторканість суддів.

Відповідно до ч. 3 статті 11 Закону
України «Про статус суддів» (у
редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
гарантії незалежності судді, включаючи
заходи його правового захисту,
матеріального і соціального
забезпечення, передбачені цим Законом,
поширюються на всіх суддів України і не
можуть бути скасовані чи знижені
іншими нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим.

Конституційний Суд України у своєму
рішенні №8 - рп/2005 роз'яснив, що за
змістом ст. 126 Конституції України
положення ч. 3 ст. 11 Закону України «Про
статус суддів» у взаємозв'язку із ч. 8
ст. 14 Закону України «Про судоустрій
України» треба розуміти як таке, що
гарантує досягнутий рівень
незалежності суддів і забороняє при
прийнятті новихзаконів та інших
нормативних актів, внесенні змін до них
скасовувати чи звужувати існуючі
гарантії незалежності суддів, у тому
числі заходи їх правового захисту та
матеріального і соціального
забезпечення.

Згідно із ст. 44 Закону України «Про
статус суддів» (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
заробітна плата судді, як складова його
матеріального і соціально - побутового
забезпечення, є елементом статусу
судді. Вона складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношеннідо посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. У свою чергу посадовий оклад
судді не може бути меншим від 80
відсотків посадового окладу голови
суду, в якому працює суддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України
«Про оплату праці», умови та розміри
оплати праці працівників установ та
організацій, що фінансуються з
державного бюджету, визначаються
Кабінетом Міністрів України.

На виконання вказаного Закону 30 червня
2005 року та 03 вересня 2005 року Кабінет
Міністрів України прийняв постанови
відповідно: №514 «Про оплату праці
Голови, першого заступника та
заступника Голови Верховного суду»,
абзацом другим пункту 1 якої було
визначено, що посадовий оклад Голови
Верховного Суду України з 01 червня 2005
року становить 15 розмірів мінімальної
заробітної плати та №865 «Про оплату
праці суддів», якою затверджена Схема
посадових окладів голови та заступника
голови судової палати, голови
Військової судової колегії, секретаря
Пленуму та суддів Верховного Суду
України, керівників та суддів вищих
спеціалізованих судів, апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів.

До набрання чинності постановою
Кабінету Міністрів України від 03
вересня 2005 року № 865, яка повинна була
набрати чинності з 01 січня 2006 року,
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання
оплати праці вищих посадових осіб
України, окремих керівних працівників
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування та суддів»
було зафіксовано розрахункову
величину для обчислення посадових
окладів, зокрема, суддів, у розмірі 332
гривні, тобто у розмірі, визначеному з 01
вересня 2005 року Законом України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік».

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року №1310 «Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року № 865» , до
набрання нею чинності, постанову було
доповнено пунктом 4 - 1, згідно з яким
також встановлено, що розміри
посадових окладів, передбачені
постановою від 03 вересня 2005 року №865,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати в сумі 332
гривні і у подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Таким чином, у зв'язку з прийняттям
Кабінетом Міністрів України
зазначених постанов значно збільшено
оклади суддям та головам судів.

Оскільки вказана постанова у редакції
до внесення доповнень згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року №1310 не була
введена в дію, то підстав для
висновку про те, що таким рішенням
Кабінетом Міністрів України
звужуються існуючі гарантії
незалежності суддів немає.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року №865
встановлювалися надбавки та доплати за
виконання особливо важливої роботи, за
науковий ступінь, виплати для
вирішення соціально - побутових питань,
а також визначався порядок
преміювання, а не зменшувалися виплати.

Крім цього, вони не передбачають будь -
якої заборони щодо застосування до
грошових доходів суддів, як і до
доходів інших громадян, механізму їх
підвищення шляхом індексації
відповідно до положень Закону України
«Про індексацію грошових доходів
громадян».

Таким чином, Кабінет Міністрів України
при прийнятті оскаржуваних постанов не
зменшив розрахунок посадових окладів
суддів, а отже й не обмежив
матеріальний і соціальний захист
суддів.

Що стосується посилань на постанову
окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року, то постановою Вищого
адміністративного суду України від 13
квітня 2011 року вказані вище судові
рішення скасовано та у задоволенні
позову відмовлено.

Відповідно до ч. 1. ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно ч. 3. ст. 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони, зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

За таких обставин, коли пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
"Про оплату праці суддів" № 865 від 03.09.2005
року протиправним не визнаний,
підстави для задоволення позову ОСОБА_1
відсутні.

Керуючись статями 2, 9, 11, 70, 71,
86, 160-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Державної судової
адміністрації України,
Територіального управління державної
судової адміністрації в Закарпатській
області, Державного казначейства
України та Міністерства фінансів
України про визнання бездіяльності
протиправною та перерахунок
заробітної плати - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом
десяти днів з дня її проголошення, а у
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Апеляційна
скарга подається через Закарпатський
окружний адміністративний суд з
одночасним надсиланням її копії до
суду апеляційної інстанції. У випадках,
встановлених статтею 167 частиною 4 КАС
України десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду. У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Головуючий-суддя
Луцович М.М.

Судді
Дору Ю.Ю.

Іванчулинець Д.В.