Справа № 2а-1648/11 (2а/441/113/12)
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/9837/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Пасічник
С.С.,

Штульман
І.В.,

провівши в порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи

за позовом ОСОБА_4 до виконавчого
комітету Тернівської районної у місті
Кривому Розі Дніпропетровської
області ради про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень, поновлення на роботі,
зобов'язання вчинити певні дії,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Тернівського районного суду міста
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 5 липня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 6 лютого
2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_4 пред'явила у
суді позов до Тернівської районної у
місті Кривому Розі Дніпропетровської
області ради (далі - Тернівської
райради), в якому, з урахуванням
уточнень, просила:

- поновити строк звернення до суду
з адміністративним позовом;

- визнати протиправним та
скасувати розпорядження Голови
Тернівської райради № 3-к від 6 січня 2011
року "Про внесення змін до штатного
розпису та скорочення чисельності
працівників виконкому Тернівської
районної у місті ради" в частині
скорочення та виключення із штатного
розпису виконкому цієї ради посади
головного спеціаліста з питань захисту
прав споживачів, яку вона обіймала;

- визнати протиправним та
скасувати розпорядження Голови
Тернівської райради № 79-к від 9 березня
2011 року "Про звільнення ОСОБА_4", якою її
звільнено з посади головного
спеціаліста з питань захисту прав
споживачів виконкому Тернівської
райради;

- зобов'язати Тернівську райраду
негайно поновити її на посаді та
стягнути з неї середній заробіток за
час вимушеного прогулу та моральну
шкоду в розмірі 15 000 гривень;

- зобов'язати Тернівську райраду
виключити з її трудової книжки запис
від 9 березня 2011 року про звільнення на
підставі пункту 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України (далі - КЗпП
України) та внести запис про
продовження терміну перебування на
службі в органах місцевого
самоврядування по 16 березня 2012 року,
відповідно до розпорядження Голови
Тернівської райради № 397-к від 16 липня
2010 року;

- зобов'язати Тернівську райраду
надати їй щорічну відпустку за
2011 рік, з виплатою матеріальних допомог
на оздоровлення та для вирішення
соціально-побутових питань.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що її звільнення відбулося
за відсутності визначених чинним
законодавством України підстав та з
порушенням процедури вивільнення
працівників, визначеної статтею 492 КЗпП
України, зокрема, без попередження за
два місяці про наступне вивільнення, з
одночасною пропозицією іншої роботи.
Окрім того, відповідач не попередив
державну службу зайнятості про
наступне її вивільнення.

Постановою Тернівського районного
суду міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 5 липня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 6 лютого 2013
року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково. Поновлено ОСОБА_4 строк
звернення до суду з адміністративним
позовом. Зобов'язано Тернівську
райраду внести до трудової книжки
ОСОБА_4 запис про продовження терміну
її перебування на службі в органах
місцевого самоврядування по 16 березня
2012 року. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_4 посилається на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим ставить питання
про скасування ухвалених ними рішень в
частині, якою в задоволенні позову
відмовлено, та прийняття в цій частині
нового рішення про задоволених
позовних вимог.

В запереченні на касаційну скаргу
виконавчий комітет Тернівської
райради (далі - Виконком) просить
залишити без змін ухвалені судами
попередніх інстанцій рішення,
посилаючись на їх законність і
обґрунтованість.

З огляду на те, що особи, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча були належним чином повідомлені
про дату, час і місце його проведення,
не з'явилися, суд, на підставі положень
пункту 2 частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), здійснює
касаційний розгляд справи в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на таке.

Однією із гарантій забезпечення права
громадян на працю є передбачений у
статті 5-1 КЗпП України правовий
захист від необґрунтованої відмови у
прийнятті на роботу і незаконного
звільнення, а також сприяння у
збереженні роботи.

За положеннями пункту 1 частини першої,
частини другої статті 40 цього Кодексу
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників. Звільнення з цих підстав
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно зі статтею 49І цього ж Кодексу,
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
зі змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у пункті 19 своєї постанови від 6
листопада 1992 року № 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів", суди,
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП
України, зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника за
його згодою на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Судами встановлено, що розпорядженням
Голови Тернівської райради від 16 липня
2010 року за № 397-к, головному спеціалісту
з питань захисту прав споживачів
виконкому цієї ради ОСОБА_4 продовжено
термін перебування на службі в
органах місцевого самоврядування до 16
березня 2012 року.

Рішенням Тернівської райради від 19
листопада 2010 року за № 16 "Про структуру
та чисельність виконавчого комітету
районної у місті ради" затверджено
структуру та загальну чисельність
Виконкому - 139 штатних одиниць, які
утримуються за рахунок районного
бюджету, а наступним її рішенням від 30
грудня 2010 року за № 41 затверджено нову
загальну чисельність працівників
Виконкому, зі зменшенням штатних
одиниць до 134.

Розпорядженням Голови Тернівської
райради від 6 січня 2011 року за № 3-к "Про
внесення змін до штатного розпису та
скорочення чисельності працівників
виконкому Тернівської районної у місті
ради" скорочено та виключено із
штатного розпису Виконкому з 10 березня
2011 року посаду головного спеціаліста з
питань захисту прав споживачів, яку
обіймала ОСОБА_4

6 січня 2011 року ОСОБА_4 попереджена про
майбутнє звільнення з 9 березня 2011 року.
Однак, від підписання попередження
вона відмовилася, не пояснюючи причин
та не мотивуючи свої дії, про що
Виконкомом 6 січня 2011 року складено
відповідний акт № 1.

25 січня 2011 року ОСОБА_4 відмовилася від
запропонованої їй посади головного
спеціаліста з питань погоджувальних
процедур Виконкому. Під час розгляду
справи позивач пояснила суду, що
відмовилася від зазначеної посади, у
зв'язку з її тимчасовістю.

Згоду від профспілкового комітету
Виконкому на розірвання трудового
договору з головним спеціалістом з
питань захисту прав споживачів ОСОБА_4
отримано 23 лютого 2011 року.

9 березня 2011 року ОСОБА_4 відмовилася
від написання заяви про відмову від
переведення на іншу посаду, про що
Виконкомом 9 березня 2013
року складено відповідний акт № 2.

Розпорядженням Голови Тернівської
райради за № 79-к від 9 березня 2011 року
ОСОБА_4 звільнено з займаної посади 9
березня 2011 року на підставі пункту 1
статті 40 КЗпП України, у зв'язку із
скороченням штату працівників та її
відмовою від переведення на іншу
посаду.

Задовольняючи позов у частині
зобов'язання Тернівської райради
внести до трудової книжки ОСОБА_4 запис
про продовження терміну перебування на
службі в органах місцевого
самоврядування до 16 березня 2012 року,
суд першої інстанції виходив з того, що
запис про це рішення до трудової книжки
позивача не вносився, незважаючи на те,
що обов'язок по його внесенню чинним
законодавством покладається на
роботодавця. Рішення суду про відмову в
задоволенні решти позовних вимог
мотивовано тим, що звільнення ОСОБА_4 на
підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України
проведено законно, оскільки від
запропонованих вакансій вона
відмовилася, переваг на залишення на
роботі не мала; відповідачем дотримано
порядок вивільнення та забезпечення
всіх прав працівника, а тому її права не
порушені.

Апеляційний суд з такими висновками
суду першої інстанції погодився.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
законодавства, вирішив справу згідно
із законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Так, із системного аналізу пункту 1
частини першої, частини другої статті
40, статті 492 КЗпП України слідує, що
власник або уповноважений ним орган
одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці
зобов'язаний запропонувати
працівникові всі наявні вакантні
посади, які він може обіймати
відповідно до своєї кваліфікації.

У справі, що розглядається, суди, не
досліджуючи питання щодо наявності
інших вакантних посад, які відповідно
до своєї кваліфікації могла обіймати
ОСОБА_4, встановили, що їй пропонувалася
лише посада головного спеціаліста з
питань погоджувальних процедур, від
якої вона відмовилася. Суди, зазначивши
у своїх рішеннях, що за таких обставин
позивач звільнена з посади з
дотриманням вимог статей 40 та 492 КЗпП,
надали власне тлумачення зазначеним
нормам права, що суперечить їх точному
змісту.

Окрім того, судами не враховано
встановлений частиною третьою статті
492 КЗпП України принцип одночасного з
попередженням про звільнення у зв'язку
зі змінами в організації виробництва і
праці власником або уповноваженим ним
органом пропонування працівникові
іншої роботи на тому ж підприємстві, в
установі, організації та вжиття
заходів до переведення працівника за
його згодою на іншу роботу.

У порушення вказаних норм
матеріального права, під час
попередження ОСОБА_4 про звільнення з
роботи за скороченням чисельності
працівників, відповідно до
розпорядження Голови Тернівської
райради від 6 січня 2011 року, інша робота
їй запропонована не була. І лише 25 січня
2011 року ОСОБА_4 була запропонована
тимчасово вакантна посада головного
спеціаліста з питань погоджувальних
процедур, від якої вона відмовилася.

Колегія суддів не може погодитися і з
висновком судів про наявність підстав
для покладення на Тернівську райраду
обов'язку внести до трудової книжки
ОСОБА_4 запис про продовження терміну
перебування на службі в органах
місцевого самоврядування, оскільки
такий обов'язок може покладатися лише
на орган, в якому позивач працює. Як
встановлено судами та підтверджено
матеріалами справи, ОСОБА_4 працювала у
виконкомі Тернівської ради, а тому цей
обов'язок суди поклали на Тернівську
райраду, яка є окремою юридичною
особою, безпідставно. Зазначене
свідчить і про те, що суди не
визначилися, котрий із названих
органів місцевого самоврядування є
належним відповідачем у справі.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що усі ухвалені
судові рішення залишатися в силі не
можуть і підлягають скасуванню, з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно перевірити доводи, на
яких ґрунтуються вимоги та заперечення
сторін, і в залежності від установлених
обставин вирішити спір відповідно до
норм матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Керуючись статтями 222, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Тернівського районного суду
міста Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 5 липня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 6 лютого 2013
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т. Ф. Весельська

С. С. Пасічник

І. В. Штульман