Справа № 813/193/14
Суддя: Ільчишин Н.В.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 р.
Справа № 876/2809/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Ільчишин Н.В.,

суддів
Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання
Федак С.Р.,

позивача
ОСОБА_1,

представників відповідача
Бадюка В.В., Скрипника С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 18.02.2014 року
у справі за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 13.01.2014 року звернувся до суду
з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№0000951/720/2299 від 27.08.2013 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 18.02.2014 року
позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції ДПІ у Шевченківському районі
м. Львова подано апеляційну скаргу. З
посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права в якій просить
скасувати постанову, та прийняти нову,
якою відмовити повністю в задоволенні
позовних вимог Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТзОВ «ВТ-Техбуд» за період з 01.10.2010 року
по 31.12.2010 року та ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс» за період з 01.10.2011
року по 30.04.2012 року.

За результатами вищевказаної
перевірки складено акт №53/31/17-2000/НОМЕР_1
від 07.08.2013 року, яким встановлено
порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п.198.3,
п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і
доповненнями), в результаті чого
завищено суму податкового кредиту по
ТзОВ «ВТ-Техбуд» на суму 1413,33 грн. за
листопад 2010 року та ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс» за лютий 2012 року в
сумі 1667,67 грн.

На підставі акта перевірки
№53/31/17-2000/НОМЕР_1 від 07.08.2013 року, ДПІ у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області винесено податкове
повідомлення-рішення №0000951/720/2299 від
27.08.2013 року на суму 3850,00 грн., в тому
числі за основним платежем - 3080,00 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 770,00 грн.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п. 14.1.36. ст. 14 Податкового
кодексу України (далі по тексту - ПК
України) господарською діяльністю є
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Відповідно до пп. 138.2. ст. 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку.

За приписами пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Виходячи із вказаних норм закону, до
складу валових витрат платника податку
належать витрати, які: 1) підтверджені
первинними документами; 2) пов'язані з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці.

З долучених до матеріалів справи
податкових накладних та договору про
надання послуг вбачається, що такі були
укладені із ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс».
Первинні документи, представлені
позивачем для підтвердження
господарських операцій з ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс» містять недоліки
та відображають у повній мірі
господарської операції між позивачем
та його контрагентом, встановлена
реальність вчиненої господарської
операції.

У відповідності до п. п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14
ПК України податкове зобов'язання для
цілей розділу V цього Кодексу - загальна
сума податку на додану вартість,
одержана (нарахована) платником
податку в звітному (податковому)
періоді.

Згідно пп. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно п. 198.2. ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

У відповідності до п. 198.4. ст. 198 ПК
України якщо платник податку придбає
(виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені (нараховані) у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

Згідно п. 198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1. ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну.

За приписами п. 201.4. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно п. 201.6. ст. 201 ПК України податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Згідно п. 201.10. ст. 201
ПК України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ визначається як документ, що
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» метою ведення
бухгалтерського обліку і складання
фінансової звітності є надання
користувачам для прийняття рішень
повної, правдивої та неупередженої
інформації про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за №168/704. Відповідно до п.п.1.2 п.1
вказаного Положення, господарські
операції відображаються у
бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення (п.п.2.1 п.2 Положення).

Згідно з п. 16 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України 21.12.2010 року № 969,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 29.12.2010 року за № 1401/18696,
всі складені примірники податкової
накладної підписуються особою,
уповноваженою платником податку
здійснювати постачання товарів/послуг,
та скріплюються печаткою такого
платника податку - продавця.

Водночас, відсутність у контрагента
позивача фізичних, технічних та
технологічних можливостей виконати
договір вказує не тільки на
відсутність у сторін наміру здійснити
господарську операцію, а і про
неможливість її вчинення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних лише в разі фактичного
здійснення господарської діяльності.
Якщо фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством. З
урахуванням викладеного, для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братись до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
діяльності, визначальною ознакою якої
є те, що вона повинна спричиняти
реальні зміни майнового стану платника
податків. За відсутності ж факту
придбання товарів чи послуг відповідні
суми не можуть включатись до складу
податкового кредиту чи валових витрат
навіть за наявності формально
складених, але недостовірних
документів.

Аналіз наведених норм чинного
законодавства дає підстави для
однозначного висновку, що єдиною
підставою для виникнення у платника
права на податковий кредит є виписана
йому продавцем товарів (робіт, послуг)
податкова накладна, яка має
відповідати правильній формі
заповнення.

23.11.2010 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Замовник) та
ТзОВ «ВТ-Техбуд» (Виконавець) укладено
договір про надання послуг №1/23-11,
згідно з яким Замовник доручає і
оплачує, а Виконавець зобов'язується
виконати та здати комплекс робіт з
виготовлення рулонних покрівель 50 кв.
м. протягом листопада 2010 року. Надані
послуги надаються Виконавцем і
приймаються Замовником на підставі
акту здачі-приймання наданих послуг,
загальна вартість послуг Виконавця за
цим Договором становить 8480,00 грн., в
тому числі ПДВ - 1413,33 грн.

ТзОВ «ВТ-Техбуд», як стверджує позивач
проводило ремонтні роботи в
орендованому ним приміщенні за адресою
м. Львів, вул. Липинського, 56. Крім цього,
під час проведення позапланової
виїзної документальної перевірки
встановлено, що надані послуги по
поточному ремонту складських
приміщень та виробничих площ згідно
податкової накладної від 23.11.2010 року
№109 виписаної ТзОВ «ВТ- Техбуд» в
листопаді 2010 року не проводились за
адресою: м. Миколаїв, Львівської
області по вул. Привокзальна, 4,
виписаній податковій накладній
виконавця ТзОВ «ВТ- Техбуд».

20.02.2012 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (Замовник) та
ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс» (Виконавець)
укладено договір про надання послуг
№ДГ20/02-2012, згідно з яким Виконавець
зобов'язується, за завданням Замовника,
надати наступні послуги: укладання
паркетної дошки - 55 кв. м.; встановлення
системи опалення на площі - 55 кв. м.
вартість послуг визначається
сторонами по факту їх надання та
фіксується в актах виконаних робіт.
Виконавцем робіт ТзОВ
«Гарант-Буд-Сервіс», відбулось
укладання паркетної дошки на 55 м. кв. та
встановлення системи опалення на площі
55 м. кв.

На підтвердження фактичного виконання
робіт, обумовлених даними договорами,
позивачем подано акт здачі-приймання
наданих послуг №30/11-13 від 30.11.2010 року за
договором по надання послуг №1/23-11 від
23.11.2010 року, з якого вбачається, що
Виконавець виконав для Замовника
будівельні роботи, а саме рулонні
покрівлі та акт виконаних робіт №29/02-15
від 29.02.2012 року за договором №ДГ20/02-2012,
Виконавець надав Замовнику
передбачені договором послуги.

Податкові накладні №410 від 23.02.2012 року
на загальну суму 10 000,00 грн., в тому числі
ПДВ 1666,67 грн. та №109 від 23.11.2010 року на
загальну суму 8 480,00 грн., в тому числі
ПДВ 1413,33 грн. вказують на відображення
господарських операцій з ТзОВ
«ВТ-Техбуд» та ТзОВ «Гарант-Буд-Сервіс»
в бухгалтерському, податковому обліку
позивача в періоди за листопад 2010 року
та лютий 2012 року, та відповідність
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Позивачем підтверджено свої доводи
викладені в позовній заяві, надані
договори та акти виконаних робіт та
інші встановлені законодавством
документи.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК
України витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
встановлюються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення та зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку та інших
документів, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
достатньою підставою для правомірного
формування податкового кредиту за
умови реальності проведених
господарських операцій є наявність у
платника податку - покупця належно
оформленої податкової накладної, яка є
водночас податковим і розрахунковим
документом, та сплата продавцю
вартості товару з податком на додану
вартість.

Первинні бухгалтерські документ
доводять реальність господарських
операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТзОВ «Гарант
Буд Сервіс» та ТзОВ «ВТ-Техбуд».

Представлені позивачем документи
відповідають вимогам, встановленим
Законом України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» до первинних документів, та
підтверджують реальність (товарність)
здійснення господарської операції ФОП
ОСОБА_1 з ТзОВ «ВТ-Техбуд», ТзОВ
«Гарант-Буд-сервіс», по придбанню
послуг та використання їх в
господарській діяльності позивача.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду. Враховуючи
вищевикладене апеляційний суд
встановив, що апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області слід залишити без
задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Львова
Головного управління Міндоходів у
Львівській області - залишити без
задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 18.02.2014 року
у справі №813/193/14 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складення
такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України,
протягом того ж строку з часу складення
в повному обсязі.

Головуючий
Н.В. Ільчишин

Судді
М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 08.05.2014
року