Справа № 812/902/14
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тріфанова С.С.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
справа №812/902/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Шишова О.О., суддів
Сіваченка І.В., Попова В.В., секретарі
судового засідання Сульженко А.В.,
представика позивача Трубіцина Р.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Луганську
Межрегіонального головного управління
Міндоходів на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 24
березня 2014 року у справі № 812/902/14 за
позовом публічного акціонерного
товариства "Стахановський
вагонобудівний завод" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Луганську
Межрегіонального головного управління
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області про
стягнення залишку невідшкодованого
податку на додану вартість, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду задоволені
позовні вимоги публічного
акціонерного товариства
"Стахановський вагонобудівний завод"
до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників у м.Луганську
Межрегіонального головного управління
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області про
стягнення залишку невідшкодованого
податку на додану вартість, що підлягає
відшкодуванню по податковій
декларації з ПДВ за січень 2011 року в
сумі 37 275 347,00 грн.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь публічного акціонерного
товариства «Стахановський
вагонобудівний завод» ()
залишок невідшкодованого податку на
додану вартість, що підлягає
відшкодуванню по податковій
декларації з ПДВ за січень 2011 року в
сумі 37 275 347,00 грн. (тридцять сім
мільйонів двісті сімдесят п'ять тисяч
триста сорок сім грн. 00 коп.).

З рішенням суду першої інстанції не
погодився СДПІ та звернувся з
апеляційною скаргою у якій вказав, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначив, що
умовами реалізації права платника, на
податковий кредит є фактичне придбання
товарів (робіт, послуг) з господарською
метою, наявність первинних документів
(зокрема, податкових накладних),
оформлених у відповідності з вимогами
чинного законодавства та сплата
платником податку у звітному періоді
відповідних сум ПДВ. Необґрунтована
податкова вигода характеризується
відсутністю фактичного виконання
господарських операцій, здійсненням
операцій без ділової мети та обліком
операцій безвідносно до їх реального
економічного змісту, узгодженістю дій
покупця та постачальника для штучного
створення умов для податкової
економії. Втім за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або
придбання їх не у тієї особи, яка
зазначена у первинних документах
постачальником, суми ПДВ у складі
вартості таких товарів та послуг не
можуть включатися до складу
податкового кредиту навіть за
наявності формально складених
документів або сплати грошових
коштів». Просив скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Позивач у судовому засіданні просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення а постанову суду першої
інстанції без змін.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час і місце судового засідання, тому
суд апеляційної інстанції розглянув
справу у відсутність особи, яка не
з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

За наслідками проведеної невиїзної
камеральної перевірки, результати якої
оформлено довідкою від 26.01.2011 №259, СДПІ
ВПП у м. Луганську підтверджено
правомірність визначення від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту з ПДВ за грудень 2010 у сумі 49 120 260
грн. У подальшому СДПІ ВПП у м.
Луганську з 23.03.11 по 12.04.11, на підставі
пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 розділу І та п.п. 78.1.8 п.
78.1 ст. 78 розділу І ПК України здійснила
позапланову виїзну перевірку
відкритого акціонерного товариства
«Стахановський вагонобудівний завод»
з питань достовірності нарахування
суми бюджетного відшкодування ПДВ на
розрахунковий рахунок за січень 2011
року, яка виникла за рахунок від'ємного
значення з ПДВ, що декларувалось в
період з 01.12.2010 по 31.12.2010 року.

За результатами даної перевірки
складено Довідку №300/08-3/00210890 від 18.04.2011,
в якій податковим органом підтверджено
задекларовані обсяги як податкового
кредиту, так і податкового
зобов'язання.

Відповідно до наказу від 19.04.2011 №184
відповідачем-1 відносно позивача була
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка ВАТ «Стахановський
вагонобудівний завод» з питань
достовірності нарахування сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на рахунок платника у
банку за січень 2011.

За результатами проведеної перевірки
СДПІ ВПП у м. Луганську було складено
Акт №316/08-3/00210890 від 20.04.2011 та винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 20.04.2011 згідно з яким ВАТ
«Стахановський вагонобудівний завод»
було зменшено суму бюджетного
відшкодування з ПДВ за січень 2011 у
розмірі 49 120 260,00 грн. та встановлено
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1
грн.

Зазначене податкове
повідомлення-рішення оскаржувалось
позивачем у судовому порядку.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 06.07.2011,
залишеною в силі ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06.09.2011 у справі № 2а-3690/11/1270, позовні
вимоги ВАТ «Стахановський
вагонобудівний завод» були задоволені,
скасовано податкове
повідомлення-рішення СДПІ ВПП у м.
Луганську № від 20.04.2011, тобто
рішення у справі № 2а-3690/11/1270 набрало
законної сили.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 10.04.2012 рішення судів першої
та апеляційної інстанцій залишені без
змін.

Таким чином, в судовому порядку були
спростовані доводи податкового органу
щодо завищення позивачем суми
бюджетного відшкодування за січень 2011
року та, відповідно, підтверджена
правомірність його формування.

Також, суди, задовольняючи позовні
вимоги щодо скасування податкового
повідомлення-рішення № від 20.04.2011
виходили з того, що позивачем виконані
всі необхідні дії, передбачені Законом
України «Про податок на додану
вартість» щодо необхідності
підтвердження бюджетного
відшкодування суми податку на додану
вартість податковому органу.

Відповідно до ч.1 ст.69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно ч.1 ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.2 ст. 255 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, які були
встановлені постановою, що набрала
законної сили, в одній
адміністративній справі не можуть
оспорюватися в іншій судовій справі за
участю тих самих сторін.

У зв'язку з тим, що спірні
правовідносини виникли до набрання
законної сили Податковим кодексом
України, розгляд та вирішення
адміністративної справи здійснюється
з урахуванням норм законодавства, що
діяло до 01.01.2011.

Відповідно до п.1.8. ст.1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
бюджетне відшкодування - сума, що
підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою
податку у випадках, визначених цим
Законом.

Згідно пп.7.7.1., пп.7.7.2. п.7.7. ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пп.7.7.1 цього
пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пп.7.7.1 цього
пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Якщо у наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пп.7.7.1 цього
пункту, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг);

б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту кожного
наступного податкового періоду лише в
частині суми податку фактично
сплаченої отримувачем постачальникам
товарів (послуг) та при імпорті і
включається до розрахунку бюджетного
відшкодування наступного звітного
періоду;

Підпунктом 7.7.4. п.7.7. ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
визначено, що платник податку, який має
право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. При цьому
платник податку в п'ятиденний термін
після подання декларації податковому
органу подає органу Державного
казначейства України копію декларації,
з відміткою податкового органу про її
прийняття, для ведення реєстру
податкових декларацій у розрізі
платників.

До декларації додаються розрахунок
суми бюджетного відшкодування, копії
погашених податкових векселів
(податкових розписок), у разі їх
наявності, та оригіналів п'ятих
основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій, у разі наявності
експортних операцій.

Відповідно до пп.7.7.5., пп.7.7.6. п.7.7. ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» протягом 30 днів, наступних за
днем отримання податкової декларації,
податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних. За
наявності достатніх підстав вважати,
що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов'язаний у
п'ятиденний термін після закінчення
перевірки надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми, що підлягає відшкодуванню з
бюджету.

На підставі отриманого висновку
відповідного податкового органу орган
державного казначейства надає
платнику податку зазначену у ньому
суму бюджетного відшкодування шляхом
перерахування коштів з бюджетного
рахунку на поточний банківський
рахунок платника податку в
обслуговуючому банку протягом п'яти
операційних днів після отримання
висновку податкового органу.

При цьому, підпунктом 7.7.7. п.7.7. ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» визначено, що якщо за
наслідками документальної невиїзної
(камеральної) або позапланової виїзної
перевірки (документальної) податковий
орган виявляє невідповідність суми
бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, то
такий податковий орган, зокрема, у разі
перевищення заявленої платником
податку суми бюджетного відшкодування
над сумою, визначеною податковим
органом внаслідок проведення таких
перевірок, податковий орган надсилає
платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
сума такого перевищення та підстави
для її вирахування.

У разі, коли за результатами перевірки
сум податку, заявлених до
відшкодування, платник податку або
податковий орган розпочинає процедуру
адміністративного оскарження,
податковий орган не пізніше наступного
робочого дня за днем отримання
відповідного повідомлення від
платника або ухвали суду про порушення
справи зобов'язаний повідомити про це
орган державного казначейства. Орган
державного казначейства призупиняє
процедуру відшкодування в частині
оскаржуваної суми до прийняття
остаточного рішення з
адміністративного або судового
оскарження (пп.7.7.8. п.7.7. ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість»).

Після закінчення процедури
адміністративного або судового
оскарження податковий орган протягом
п'яти робочих днів, наступних за днем
отримання відповідного рішення,
зобов'язаний надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету.

Аналогічні положення закріплені в
ст.ст.14, 200 Податкового кодексу України.

Крім того, згідно п.200.23. ст.200
Податкового кодексу України, суми
податку, не відшкодовані платникам
протягом визначеного цією статтею
строку, вважаються заборгованістю
бюджету з відшкодування податку на
додану вартість. На суму такої
заборгованості нараховується пеня на
рівні 120 відсотків облікової ставки
Національного банку України,
встановленої на момент виникнення
пені, протягом строку її дії, включаючи
день погашення.

Відповідно до п.4.1. Порядку
відшкодування податку на додану
вартість, затвердженого спільним
наказом ДПА та Державного казначейства
України від 02.07.1997 № 209/72, яке діяло на
момент виникнення спірних
правовідносин, відшкодування податку
на додану вартість з бюджету
здійснюється органами Державного
казначейства України за висновками
податкових органів або за рішенням
суду.

На даний час, механізм взаємодії
органів державної податкової служби та
органів державної казначейської
служби в процесі відшкодування податку
на додану вартість визначає Порядок
взаємодії органів державної
податкової служби та органів державної
казначейської служби в процесі
відшкодування податку на додану
вартість, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 р.
№ 39 (далі-Порядок).

Згідно п.6,7 Порядку у разі коли за
результатами проведення перевірок
платника податку з урахуванням вимог
статей 73 і 83 Податкового кодексу
України підтверджено достовірність
нарахованої суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, орган державної податкової
служби складає висновок про суми
відшкодування податку на додану
вартість (далі - висновок), в якому
зазначає суму, що підлягає
відшкодуванню з державного бюджету.

Орган державної податкової служби за
місцем реєстрації платника податку
зобов'язаний подати органові державної
казначейської служби висновок
протягом:

трьох робочих днів після закінчення
камеральної перевірки податкової
декларації платника податку, який має
право на автоматичне бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість;

п'яти робочих днів після закінчення
перевірки платника податку, який не має
права на автоматичне відшкодування
податку на додану вартість.

Пунктом 8 Порядку визначено, що
державна податкова служба надсилає на
постійній основі до Державної
казначейської служби узагальнену
інформацію про обсяги сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, визначені у висновках.
Порядок та строки надсилання такої
інформації визначаються Державною
податковою службою.

На підставі висновку та узагальненої
інформації про обсяги сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, визначені у висновках, орган
державної казначейської служби
перераховує платникові податку
зазначену у висновку суму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість з бюджетного рахунка на
поточний банківський рахунок платника
податку, відкритий в обслуговуючому
банку, протягом:

трьох операційних днів після отримання
висновку в разі, коли платник податку
має право на автоматичне бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість;

п'яти операційних днів після отримання
висновку в разі, коли платник податку
не має права на автоматичне
відшкодування податку на додану
вартість (п.9 Порядку).

Таким чином, системно проаналізувавши
викладені законодавчі норми, суд
дійшов висновку про те, що у разі
підтвердження достовірності
нарахованої суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість, складання висновку про суми
відшкодування податку на додану
вартість та його надіслання до
відповідного органу державної
казначейської служби є обов'язком
податкового органу.

При цьому, при наявності процедури
судового оскарження, обов'язок
складання висновку із зазначенням суми
податку, що підлягає відшкодуванню з
бюджету, виникає у податкового органу
після закінчення відповідної
процедури, протягом п'яти робочих днів,
наступних за днем отримання
відповідного судового рішення.

Слід зауважити, що наведені
законодавчі норми не містять
застережень щодо обов'язку надання
платником податку виконавчого
документа (виконавчого листа) за
результатами процедури судового
оскарження.

Згідно ст.14 Кодексу адміністративного
судочинства України, судове рішення,
яким закінчується розгляд справи в
адміністративному суді, ухвалюється
іменем України.

Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сиди, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

Обов'язковість судових рішень також
закріплена ст.ст.124,129 Конституції
України.

Як вбачається з матеріалів справи,
достовірність нарахованої суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість позивача за січень 2011
року в розмірі 49 120 260,00 грн.
підтверджена в судовому порядку
рішенням Луганського окружного
адміністративного суду від 06.07.2011, яке
набрало законної сили.

Таким чином, фактично з моменту
набрання відповідним судовим рішенням
законної сили, у податкового органу
виник обов'язок складання висновку про
суми відшкодування податку на додану
вартість позивачу та його надіслання
до відповідного органу державної
казначейської служби.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи та не заперечується сторонами,
відповідачем-1 не виконаний
поскладений на нього обов'язок
складання та надіслання відповідачу-2
висновку про суми відшкодування
податку на додану вартість протягом
п'яти робочих днів, наступних за днем
отримання відповідного судового
рішення, що свідчить про допущення ним
оскаржуваної протиправної
бездіяльності.

З наявних матеріалів справи
вбачається, що відповідачем-1 і до
теперішнього часу не надано до
відповідача-2 висновку на
відшкодування ПДВ на користь позивача
в сумі 49 120 260,00 грн.

Зміст статті 25 Бюджетного кодексу
України закріплює положення про те, що
Державне казначейство здійснює
безспірне списання з рахунків, на яких
обліковуються гроші Державного
бюджету та місцевих бюджетів, за
рішенням, яке було прийнято державним
органом, що відповідно до закону має
право на його застосування.

Відповідно до пп.5) п.4 Положення про
Державну казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13.04.2011 № 460/2011, Державна
казначейська служба України,
відповідно до покладених завдань,
зокрема, здійснює безспірне списання
коштів державного бюджету та місцевих
бюджетів на підставі рішення суду.

Доводи заперечень Головного
управління Державної казначейської
служби України у Луганській області
про те, що позивач повинен у своїй
позовній заяві просити суд не стягнути
з Державного бюджету України суму
податку на додану вартість, а
зобов'язати орган податкової служби
надати у встановлений законом строк
відповідному органу Державного
казначейства України висновок із
зазначенням суми податку, що підлягає
відшкодуванню з бюджету, є
необґрунтованими у зв'язку з тим, що
така вимога не є способом захисту прав
платника податку на додану вартість і
не підлягає розгляду в суді. У разі
невідшкодування бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість право платника порушується
внаслідок неодержання коштів з
бюджету, тому способом захисту цього
права має бути вимога про стягнення
зазначених коштів (відшкодування
заборгованості).

Порядком виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03
серпня 2011 року № 845, визначений
механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ (далі - рішення про стягнення
коштів), прийнятих судами, а також
іншими державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення (далі
- державні органи).

У відповідності із пунктом 2 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2011 року № 845, безспірне
списання - операції з коштами
державного та місцевих бюджетів, що
здійснюються з метою виконання рішень
про стягнення коштів Казначейством та
його територіальними органами (далі -
органи Казначейства) без згоди
(подання) органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету,
боржників, органів місцевого
самоврядування та/або державних
органів на підставі виконавчих
документів.

Згідно із підпунктом 6 пункту 16 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2011 року № 845, органи
Казначейства за судовими рішеннями про
стягнення надходжень бюджету
здійснюють безспірне списання коштів
державного та місцевих бюджетів з
метою забезпечення бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість та/або пені, нарахованої на
заборгованість державного та місцевих
бюджетів з відшкодування такого
податку.

Стягувач, на користь якого прийняті
судові рішення про бюджетне
відшкодування податку на додану
вартість та/або пені, нарахованої на
заборгованість державного бюджету з
відшкодування такого податку,
відповідно до пункту 23 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2011 року № 845, подає
документи, зазначені у пункті 7 цього
Порядку, до органу Казначейства за
місцем реєстрації стягувача в органі
державної податкової служби. Орган
Казначейства надсилає після
надходження таких документів до органу
державної податкової служби запит щодо
визначення розміру залишку
невідшкодованих з державного бюджету
сум податку на додану вартість та/або
пені, нарахованої на заборгованість
бюджету з відшкодування такого
податку. У разі коли на дату
надходження або у процесі виконання
виконавчого документа розмір такого
залишку зменшився, орган державної
податкової служби узгоджує протягом
п'яти робочих днів такий розмір із
стягувачем, про що повідомляє орган
Казначейства за встановленою формою.
Після закінчення строку узгодження
розміру зазначеного залишку орган
Казначейства передає виконавчий
документ та інші документи, необхідні
для його виконання, до Казначейства.
Казначейство здійснює в порядку
черговості надходження виконавчих
документів безспірне списання коштів
державного бюджету у розмірі,
встановленому судом або узгодженому
органом державної податкової служби із
стягувачем, та перераховує такі кошти
на рахунок стягувача, зазначений у
виконавчому документі або його заяві
про виконання рішення про стягнення
коштів.

Вищевикладене спростовує доводи
заперечень Головного управління
Державної казначейської служби
України у Луганській області про те, що
з часу набрання чинності Податковим
кодексом України органи державної
казначейської служби повинні
відшкодовувати податок на додану
вартість виключно на підставі
відповідних висновків податкових
органів.

Згідно із статтею 43 Бюджетного кодексу
України при виконанні державного
бюджету і місцевих бюджетів
застосовується казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Державна казначейська служба України,
діяльність якої спрямовується і
координується через Міністра фінансів
України, забезпечує казначейське
обслуговування бюджетних коштів на
основі ведення єдиного казначейського
рахунку, відкритого у Національному
банку України. Казначейське
обслуговування бюджетних коштів
передбачає: 1) розрахунково-касове
обслуговування розпорядників і
одержувачів бюджетних коштів, а також
інших клієнтів відповідно до
законодавства; 2) контроль за
здійсненням бюджетних повноважень при
зарахуванні надходжень бюджету, взятті
бюджетних зобов'язань розпорядниками
бюджетних коштів та здійсненні
платежів за цими зобов'язаннями; 3)
ведення бухгалтерського обліку і
складання звітності про виконання
бюджетів з дотриманням національних
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку; 4) здійснення інших операцій з
бюджетними коштами.

У зв'язку з викладеним Головне
управління Державної казначейської
служби України у Луганській області
правомірно визначено у справі в якості
другого відповідача.

Посилання відповідача в обґрунтування
заперечень проти позову на пропущення
позивачем 6-місячного строку звернення
до суду, встановленого частиною 2
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, визнаються судом
безпідставними та необґрунтованими,
оскільки суд прийшов до висновку, що
позивачем за заявленими позовними
вимогами не пропущений строк звернення
до адміністративного суду з огляду на
таке.

По-перше, у відповідності із пунктом
200.15 статті 200 Податкового кодексу
України податковий орган повинен був
надати органу Державного казначейства
України висновок із зазначенням суми
податку, що підлягає відшкодуванню з
бюджету, протягом 5 робочих днів, що
настали за днем отримання ухвали
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06.09.2011, якою
залишено без змін постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 06.07.2011 у
справі № 2а-3690/11/1270.

По-друге, відповідно до частини 1 статті
99 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Згідно із частиною 3 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для захисту прав, свобод та інтересів
особи цим Кодексом та іншими законами
можуть встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Виходячи з наведеної норми Кодексу
адміністративного судочинства
України, строки звернення з
адміністративним позовом та порядок їх
обчислення можуть встановлюватися
також іншими законами, в тому числі,
після 01 січня 2011 року Податковим
кодексом України.

Відповідно до пункту 102.5 статті 102
Податкового кодексу України заяви про
повернення надміру сплачених грошових
зобов'язань або про їх відшкодування у
випадках, передбачених цим Кодексом,
можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що
настає за днем здійснення такої
переплати або отримання права на таке
відшкодування.

Таким чином, строк звернення платника
податків з позовом до
адміністративного суду щодо стягнення
бюджетної заборгованості з податку на
додану вартість визначається на
підставі пункту 102.5 статті 102
Податкового кодексу України і
становить 1095 днів, наступних за днем
отримання права на таке відшкодування.

З урахуванням розпочатої позивачем
процедури судового оскарження
податкового повідомлення-рішення від 20
квітня 2011 року № , про зменшення
позивачу суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 49 120 260,00 грн. і
приписів пункту 102.5 статті 102, пункту
200.15 статті 200 Податкового кодексу
України, строк звернення платника
податків з позовом до
адміністративного суду щодо стягнення
бюджетної заборгованості з податку на
додану вартість, що підлягає
бюджетному відшкодуванню за
декларацією з податку на додану
вартість за січень 2011 року, становить
1095 днів, наступних за днем отримання
права на таке відшкодування.

При розгляді даної адміністративної
справи суд першої інстанції вважав за
необхідне зазначити, що в рішенні
Європейського суду з прав людини від 09
січня 2007 року у справі "Інтерсплав
проти України" (заява № 803/02) Суд
нагадав, що держави мають широкі межі
самостійної оцінки у визначенні того, у
чому полягає публічний інтерес,
оскільки національний законодавчий
орган, реалізуючи соціальну та
економічну політику, має широке коло
повноважень. Однак такі межі
оцінювання не є абсолютними і їх
застосування підлягає перегляду
органами Конвенції. На думку Суду, коли
державні органи володіють будь-якою
інформацією про зловживання у системі
відшкодування податку на додану
вартість, що здійснюються конкретною
кампанією, вони можуть вжити
відповідних заходів з метою
запобігання або усунення таких
зловживань. Далі Суд зауважив, що
відшкодування податку на додану
вартість заявникові систематично
затримувалось. Такі затримки були
спричинені ситуацією, в якій державні
органи, не заперечуючи суми
відшкодування податку на додану
вартість на користь заявника, як це
видно із матеріалів справи, не надавали
підтвердження цих сум. Такі дії
завадили заявникові повернути
заявлені суми вчасно та створили
ситуацію постійної невизначеності.
Окрім того, заявник був вимушений
постійно звертатись до суду з
ідентичними скаргами. Постійні
затримки відшкодування і компенсації у
поєднанні із відсутністю ефективних
засобів запобігання або припинення
такої адміністративної практики, так
само як і стан невизначеності щодо часу
повернення коштів заявника, порушує
"справедливий баланс" між вимогами
публічного інтересу та захистом права
на мирне володіння майном, що є
неприпустимим.

Згідно з ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого вирішує справи відповідно до
Конституції України та законів
України, а також міжнародних договорів,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачами, як суб'єктами владних
повноважень, не виконаний обов'язок
щодо доказування з урахуванням вимог
встановлених ч.2 ст.19 Конституції
України та ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

За таких обставин, Луганський окружний
адміністративний суд за правилами,
встановленими ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази, правомірно вважав заявлені
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому при таких
обставинах апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення а
рішення суду без змін.

Повний текст ухвали складений 14 травня
2014 року.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у
м.Луганську Межрегіонального
головного управління Міндоходів на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року у справі № 812/902/14 - залишити без
задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2014 року у справі № 812/902/14 - залишити без
змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
складення рішення у повному обсязі
відкласти на строк - до 5 днів.

Рішення може бути оскаржена протягом
двадцяти днів після складення
постанови в повному обсязі.

Головуючий
О.О.Шишов

Судді
І.В.Сіваченко

В.В.Попов