Справа № 201/3989/12
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 201/3989/12
Головуючий у 1-й інстанції: Переверзєв
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Барському районі Вінницької області на
постанову Барського районного суду
Вінницької області від 02 квітня 2013 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України у Барському районі Вінницької
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання призначити пенсію , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Барського
районного суду Вінницької області з
позовом до УПФУ у Барському районі про
визнання дій протиправними та
зобов'язання призначити пенсію.
Позовні вимоги мотивовано тим, що він
згідно наказу Барського комбінату
побутового обслуговування населення №
53 від 06.05.1987 року був направлений на
роботу по ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС. При приїзді в закриту зону
ЧАЕС його було поставлено на облік за
№ 633 для індивідуального
дозиметричного контролю. При зверненні
до Пенсійного фонду України у
Барському районі Вінницької області із
заявою про призначення пенсії ОСОБА_2
отримав відмову. Вважаючи такі
неправомірними, просив визнати відмову
протиправною та зобов'язати УПФУ у
Барському районі призначити йому
пенсію на пільгових умовах.

Постановою Барського районного суду
від 02.04.2013 року позов задоволено. Не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд скасувати
постанову Барського районного суду ,
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судове засідання представники сторін
не з'явилися, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлялися
своєчасно та належним чином. Про
причини неявки в судове засідання суд
не повідомили, клопотань про
відкладення розгляду справи не
направляли. У зв'язку з неприбуттям
жодної з осіб, які беруть участь у
справі, у судове засідання, хоча вони
були належним чином повідомлені про
його дату, час і місце, а також
враховуючи те, що їх явка в судове
засідання не визнавалась обов'язковою,
колегія суддів визнала за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197
КАС України, за наявними у справі
матеріалами, при цьому, згідно частини 6
статті 12, частини 1 статті 41 КАС України,
повне фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову (ч. 2 ст. 71 КАС).

Частиною 1 ст. 195 КАС України визначено,
що суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної
скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, та підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_2 працював у
Барському комбінаті побутового
обслуговування населення на посаді
машиніста парових котлів з 1984 року, що
підтверджується його трудовою книжкою.

Згідно наказу Барського комбінату
побутового обслуговування населення №
53 від 06.05.1987 року позивач був
направлений на роботу по ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС. При приїзді в
закриту зону ЧАЕС його було поставлено
на облік за № 633 для індивідуального
дозиметричного контролю, що
підтверджується карткою постановки на
облік. Згідно довідки Державного
спеціалізованого підприємства
"Чорнобильський спецкомбінат" № 211-779
від 14.02.2013р., доза зовнішнього
опромінення ОСОБА_2 за період з 15.05.1987
року по 04.06.1987 року роботи в зоні
відчуження ЧАЕС становила 1,00 мЗв. Факт
перебування позивача на роботі в
закритій зоні відчуження ЧАЕС
підтверджується пропуском № 051490 який
давав право в'їзду в зону ЧАЕС. Крім
того, ОСОБА_2 отримав посвідчення
учасника ліквідації наслідків на ЧАЕС 2
категорії серії НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» особам, які
працювали на зоні радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
пенсійного віку, встановленого ст. 26
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Зокрема, таке право мають учасники
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС: які працювали у
зоні відчуження з моменту аварії до 1
липня 1986 року незалежно від кількості
робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31
грудня 1986 року - не менше 5 календарних
днів - зі зменшенням пенсійного віку на
10 років; які працювали у 1987 році у зоні
відчуження не менше 14 календарних днів
- на 8 років; які працювали з 1 липня 1986
року по 31 грудня 1986 року у зоні
відчуження від 1 до 5 календарних днів, у
1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у
1988 році - не менше 30 календарних днів, на
діючих пунктах санітарної обробки
населення і дезактивації техніки або
їх будівництві - не менше 14 календарних
днів у 1986 році - на 5 років.

Оскільки відповідач мотивував відмову
у призначенні пенсії на пільгових
умовах відсутністю в первинних
документах даних про факт перебування
позивача в зоні відчуження та
кількості днів оплати праці, хоча в
матеріалах справи містяться
відповідні докази роботи з ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що відмова Управління Пенсійного фонду
України у Барському районі Вінницької
області в призначенні пенсії ОСОБА_2 за
віком зі зменшення пенсійного віку є
неправомірною.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у Барському
районі Вінницької області, - залишити
без задоволення, а постанову Барського
районного суду Вінницької області від
02 квітня 2013 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.