Справа № 802/967/14-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 травня 2014 р.
Справа № 802/967/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима
Петровича,

секретаря судового засідання:
Побережської В.В.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Бойка А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_3

до: головного управління
Держземагенства у Вінницькій області

про: визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулася
ОСОБА_3 з адміністративним позовом до
головного управління Держземагенства
у Вінницькій області про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
головним управлінням Держземагенства
у Вінницькій області протиправно
відмовлено позивачу у передачі
земельної ділянки розміром 9,7 га, яка
межує з північної сторони з дорогою
РШД, зі східної та південної з землями
Уланівської сільської ради (пасовище
запасу), з півдня з землями СТзОВ ім.
Б.Хмельницького с. Тараски, з заходу з
землями ПАПФ "Дружба" с. Уланів,
Хмільницького району в оренду строком
на 50 років для ведення фермерського
господарства та надання дозволу на
виготовлення проекту землеустрою на
вказану земельну ділянку. За цих
підстав позивач звернулась до суду з
проханням визнати протиправними такі
дії відповідача, зобов'язати його
передати останній дану земельну
ділянку в користування на правах
оренди строком на 50 років для ведення
фермерського господарства та надати
дозвіл на виготовлення проекту
землеустрою.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала повністю та просила
суд позов задовольнити, посилаючись на
викладені у позовній заяві обставини.
Окремо зазначила, що вважає дії
відповідача щодо відмови у передачі
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства та надання
дозволу на виготовлення проекту
землеустрою протиправними і такими, що
не відповідають вимогам закону щодо
порядку передачі земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність чи
користування для всіх потреб.

Представник відповідача проти позову
заперечував з підстав викладених в
запереченні на позовну заяву (а.с. 60-61)
просив відмовити в його задоволенні.
Окремо зазначив, що набуття права
оренди на земельні ділянки для ведення
фермерського господарства юридичною
особою може здійснюватися лише за
результатами проведення земельних
торгів.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
суд дійшов до висновку про часткове
задоволення позову, в зв'язку з
наступним.

Судом встановлено, що 20.08.2013 року голова
фермерського господарства "Україна"
ОСОБА_3 звернулась до головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області із письмовою заявою
про передачу в оренду строком на 50
років для ведення фермерського
господарства земельної ділянки
розміром 9,7 га, яка межує з північної
сторони з дорогою РШД, зі східної та
південної з землями Уланівської
сільської ради (пасовище запасу), з
півдня з землями СТзОВ ім.
Б.Хмельницького с. Тараски, з заходу з
землями ПАПФ "Дружба" с. Уланів,
Хмільницького району та надання
дозволу на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки переданої в оренду (а.с. 51-53).

Листом від 20.01.2014 року головним
управлінням Держземагенства у
Вінницькій області відмовлено
позивачу у наданні земельної ділянки
розміром 9,7 га, яка межує з північної
сторони з дорогою РШД, зі східної та
південної з землями Уланівської
сільської ради (пасовище запасу), з
півдня з землями СТзОВ ім.
Б.Хмельницького с. Тараски, з заходу з
землями ПАПФ "Дружба" с. Уланів,
Хмільницького району. Свою відмову
відповідач мотивував тим, що надання
земельної ділянки діючому голові
фермерського господарства для
забезпечення діяльності останнього не
передбачено нормами чинного
законодавства. Разом із тим, позивачу
повідомлено, що він може реалізувати
своє право на набуття земельної
ділянки в оренду для ведення
фермерського господарства на
загальних підставах. Також зазначено,
що земельна ділянка може бути надана
лише за результатами проведення
земельних торгів (аукціонів) (а.с. 6).
Вказана відмова одночасно є предметом
оскарження в даній справі.

Визначаючись стосовно позовних вимог
суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про фермерське господарство" для
отримання (придбання) у власність або в
оренду земельної ділянки державної
власності з метою ведення фермерського
господарства громадяни звертаються до
відповідної районної державної
адміністрації. Для отримання у
власність або в оренду земельної
ділянки із земель комунальної
власності з метою ведення
фермерського господарства громадяни
звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і
місце розташування ділянки, кількість
членів фермерського господарства та
наявність у них права на безоплатне
одержання земельних ділянок у
власність, обґрунтування розмірів
земельної ділянки з урахуванням
перспектив діяльності фермерського
господарства. До заяви додаються
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі.

Перелік документів, що підтверджують
досвід роботи у сільському
господарстві, затверджується
Кабінетом Міністрів України за
поданням центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної аграрної
політики.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про
фермерське господарство" земельні
ділянки для ведення фермерського
господарства передаються громадянам
України у власність і надаються в
оренду із земель державної або
комунальної власності.

Частиною 4 ст. 122 Земельного Кодексу
України (далі - ЗК України) визначено, що
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Наказом Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
25.01.2013 року № 40, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.02.2013
року за № 260/22792, внесено зміни до
Положення про Головне управління
Держземагентства в області, яким
передбачено, що Головне управління
відповідно до покладених на нього
завдань зокрема: передає відповідно до
закону земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або в
користування для всіх потреб в межах
області.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачем при зверненні до Головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області з заявою про
надання в оренду земельної ділянки
розміром 9,7 га для ведення фермерського
господарства надано всі необхідні
передбаченні чинним законодавством
документи (а.с. 7-34).

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
оренду землі" орендарями земельних
ділянок є юридичні або фізичні особи,
яким на підставі договору оренди
належить право володіння і
користування земельною ділянкою.

Орендарями земельних ділянок можуть
бути зокрема: громадяни і юридичні
особи України, іноземці та особи без
громадянства, іноземні юридичні особи,
міжнародні об'єднання та організації,
а також іноземні держави.

Частинами 1, 2 ст. 6 Закону України "Про
оренду землі" визначено, що орендарі
набувають права оренди земельної
ділянки на підставах і в порядку,
передбачених Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
цим та іншими законами України і
договором оренди землі.

У разі набуття права оренди земельної
ділянки на конкурентних засадах
підставою для укладення договору
оренди є результати аукціону.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЗК України
земельні ділянки державної чи
комунальної власності або права на них
(оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому
числі з розташованими на них об'єктами
нерухомого майна державної або
комунальної власності, підлягають
продажу окремими лотами на
конкурентних засадах (земельних
торгах), крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 134 ЗК України не
підлягають продажу на конкурентних
засадах (земельних торгах) земельні
ділянки державної чи комунальної
власності або права на них зокрема у
разі: передачі громадянам земельних
ділянок для ведення фермерського
господарства, ведення особистого
селянського господарства, ведення
садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів, для
сінокосіння і випасання худоби, для
городництва.

Частиною 3 ст. 134 ЗК України передбачено,
що земельні торги не проводяться при
наданні (передачі) земельних ділянок
громадянам у випадках передбачених
статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а
також передачі земель загального
користування садівницькому товариству
та дачному кооперативу.

Згідно п. "а" ч. 1 ст. 121 ЗК України
громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах: для ведення фермерського
господарства - в розмірі земельної
частки (паю), визначеної для членів
сільськогосподарських підприємств,
розташованих на території сільської,
селищної, міської ради, де знаходиться
фермерське господарство. Якщо на
території сільської, селищної, міської
ради розташовано декілька
сільськогосподарських підприємств,
розмір земельної частки (паю)
визначається як середній по цих
підприємствах. У разі відсутності
сільськогосподарських підприємств на
території відповідної ради розмір
земельної частки (паю) визначається як
середній по району.

Вищевказаними нормами законодавства
передбачений чіткий перелік випадків
коли при наданні громадянам земельних
ділянок державної чи комунальної
власності або права на них земельні
торги не проводяться.

Проте, як встановлено судом, позивач
зверталася до Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області з
заявою про надання в оренду земельної
ділянки розміром 9,7 га для ведення
фермерського господарства.

Таким чином, суд погоджується з
позицією представника відповідача, що
набуття позивачем права оренди на
земельну ділянку розміром 9,7 га для
ведення фермерського господарства
можливо лише за результатами
проведення земельних торгів.

Як свідчать матеріали справи головне
управління Держземагенства у
Вінницький області крім вищевказаної
підстави свою відмову мотивувало також
тим, що надання земельної ділянки
діючому голові фермерського
господарства для забезпечення
діяльності останнього не передбачено
нормами чинного законодавства.

З даним висновком суд не погоджується з
огляду на те, що вказаними вище нормами
законодавства таке право передбачено.
Таким чином відмова в цій частині є
протиправною.

Крім того, згідно ч.ч. 3, 4 ст. 135 ЗК
України організатором земельних
торгів є фізична або юридична особа -
власник земельної ділянки, Верховна
Рада Автономної Республіки Крим, Рада
міністрів Автономної Республіки Крим,
орган виконавчої влади, орган
місцевого самоврядування, що здійснює
реалізацію права державної чи
комунальної власності на земельні
ділянки, або державний виконавець у
разі виконання рішень, що підлягають
примусовому виконанню в порядку,
передбаченому Законом України "Про
виконавче провадження", які уклали з
виконавцем земельних торгів договір
про проведення земельних торгів.

Проведення земельних торгів щодо
земельних ділянок державної чи
комунальної власності або прав на них
здійснюється за рішенням організатора
земельних торгів, у якому зазначаються:
а) перелік земельних ділянок або прав
на них, які виставляються на земельні
торги окремими лотами; б) стартова ціна
лота; в) строк та інші умови
користування земельною ділянкою у разі
набуття права користування земельною
ділянкою на земельних торгах; г) особа,
уповноважена організатором земельних
торгів на укладення договору
купівлі-продажу, оренди, суперфіцію,
емфітевзису земельної ділянки, яка або
право на яку виставляється на земельні
торги.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 ЗК України
організатор земельних торгів визначає
перелік земельних ділянок державної чи
комунальної власності та/або прав на
них, які виставляються на земельні
торги окремими лотами.

У переліку зазначаються місце
розташування (адреса) земельної
ділянки, її цільове призначення
(функціональне використання), площа,
кадастровий номер, умови продажу.

Згідно ч. 4 ст. 136 ЗК України підготовку
лотів до проведення земельних торгів
забезпечує організатор земельних
торгів.

Підготовка лотів до проведення
земельних торгів включає: а)
виготовлення, погодження та
затвердження в установленому
законодавством порядку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки (у разі зміни цільового
призначення земельної ділянки та у
разі, якщо межі земельної ділянки не
встановлені в натурі (на місцевості); б)
державну реєстрацію земельної ділянки;
в) державну реєстрацію речового права
на земельну ділянку; г) отримання
витягу про нормативну грошову оцінку
земельної ділянки відповідно до Закону
України "Про оцінку земель" у разі
продажу на земельних торгах права
оренди на неї; ґ) проведення експертної
грошової оцінки земельної ділянки
відповідно до Закону України "Про
оцінку земель", крім випадків продажу
на земельних торгах права оренди на
неї; д) встановлення стартової ціни
продажу земельної ділянки, яка щодо
земель державної та комунальної
власності не може бути нижчою за
експертну грошову оцінку земельної
ділянки; е) встановлення стартового
розміру річної орендної плати, який
щодо земель державної та комунальної
власності не може бути меншим розміру
орендної плати, визначеного Податковим
кодексом України; є) встановлення
стартової ціни продажу прав
емфітевзису, суперфіцію земельної
ділянки, яка щодо земель державної чи
комунальної власності не може бути
нижчою за ринкову вартість
відповідного права, визначену шляхом
проведення експертної грошової оцінки
земельних ділянок; ж) визначення
виконавця земельних торгів, дати та
місця проведення земельних торгів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Тобто, отримавши заяву позивача про
надання в оренду земельної ділянки
розміром 9,7 га для ведення фермерського
господарства відповідач повинен був
вчинити ряд дій для проведення
земельних торгів передбачених
вимогами вищевказаних норм
законодавства.

Таким чином, надавши ОСОБА_3 формальну
відмову щодо можливості отримання
земельної ділянки шляхом проведення
аукціону і не вчинивши жодних дій щодо
його проведення, відповідач порушив
право позивача на отримання на правах
оренди земельної ділянки для ведення
фермерського господарства.

Крім того, враховуючи той факт, що
позивачем земельна ділянка розміром 9,7
га, яка межує з північної сторони з
дорогою РШД, зі східної та південної з
землями Уланівської сільської ради
(пасовище запасу), з півдня з землями
СТзОВ ім. Б.Хмельницького с. Тараски, з
заходу з землями ПАПФ "Дружба" с. Уланів,
Хмільницького району
використовувалася раніше згідно
наявних у справі договорів оренди
землі (а.с. 16-18), а також те, що з моменту
припинення договору оренди земельна
ділянка розміром 9,7 га ніким не
використовується, головним
управлінням Держземагенства у
Вінницькій області фактично порушено
право ОСОБА_3 на переважне право на
поновлення договору оренди
вищевказаної земельної ділянки.

Отже, з урахуванням вищезазначених
норм законодавства, суд дійшов
висновку, що відповідач, приймаючи
оскаржуване рішення, діяв не на
підставі та не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
відтак порушене право позивача
підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України, у
разі задоволення адміністративного
позову суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення, про зобов'язання
відповідача вчинити певні дії,
стягнення з відповідача коштів тощо.
Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Надавши правову оцінку всім обставинам
справи, суд, з метою захисту прав та
інтересів позивача, про захист яких він
просить, з урахуванням вимог ст. 162 КАС
України, вважає за необхідне вийти за
межі позовних вимог та задовольнити
позов частково шляхом визнання
протиправними дії головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області щодо відмови у
наданні в оренду ОСОБА_3 земельної
ділянки для ведення фермерського
господарства та надання згоди на
виготовлення проекту відведення
земельної ділянки, переданої в оренду,
викладеної в листі № 31-2-0.3-495/2-14 від
20.01.2014 року та зобов'язання головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області повторно
розглянути заяву ОСОБА_3 від 20.08.2013 року
про надання в оренду земельної ділянки
для ведення фермерського господарства
та надання згоди на виготовлення
проекту відведення земельної ділянки,
переданої в оренду. Застосування саме
такого способу захисту порушеного
права позивача відповідає фактичним
обставинам справи і відновлює порушене
право особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправними дії головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області щодо відмови у
наданні в оренду ОСОБА_3 земельної
ділянки для ведення фермерського
господарства та надання згоди на
виготовлення проекту відведення
земельної ділянки, переданої в оренду,
викладеної в листі № 31-2-0.3-495/2-14 від
20.01.2014 року.

Зобов'язати головне управління
Держземагенства у Вінницькій області
повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від
20.08.2013 року про надання в оренду
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства та надання
згоди на виготовлення проекту
відведення земельної ділянки,
переданої в оренду.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі
73 грн. 08 коп. шляхом їх безспірного
списання органом Державної
казначейської служби України із
рахунків головного управління
Держземагенства у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Альчук Максим Петрович