Справа № 2а-1533/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 р.
Справа № 9104/13681/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого:
Довгополова О.М.,

суддів:
Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України у Галицькому районі м. Львова
на постанову Сихівського районного
суду м. Львова від 23 вересня 2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України у Галицькому
районі м. Львова про нарахування
недоплаченого підвищення до пенсії як
дитині війни, -

ВСТАНОВИВ

08 серпня 2011 року позивач звернулася до
суду з позовом про визнання дій
відповідача неправомірними,
зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплатити недоплачене
підвищення до пенсії як дитині війни у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
починаючи з 08 лютого 2011 року.

Постановою Сихівського районного суду
м. Львова від 23 вересня 2011 року позов
задоволено частково: визнано дії
відповідача неправомірними;
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити позивачу за період з 08 лютого
2011 року по 22 липня 2011 року включно
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком на
підставі положень ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" з
врахуванням абз.1 ч.1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
виплачених сум. В решті позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач, у
скарзі, покликаючись на порушення
судом першої інстанції при винесенні
рішення норм матеріального та
процесуального права, зокрема ст. ст. 6,
19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 159, 161
КАС України, ч.3 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"? просить постанову
скасувати та прийняти нову постанову
про відмову в задоволенні позовних
вимог. Апелянт вказує, що пенсійний
фонд України діє на підставі Положення
«Про Пенсійний фонд України», здійснює
свої повноваження на підставі п.15
Положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Управління
Пенсійного фонду України у Галицькому
районі м. Львова здійснює свої
повноваження по ефективному
використанню коштів Пенсійного фонду
України. Реалізація нормативних
приписів і пенсійних програм
здійснюється шляхом фінансування
пенсійних виплат за рахунок чітко
визначених прибутковою частиною
бюджету Пенсійного фонду України.
Пункт 9 Положення «Про Пенсійний фонд
України» передбачає вичерпний перелік
напрямів використання коштів
управління Пенсійного фонду, які
використовуються виключно за
призначенням і вилученню не
підлягають. Статтею 7 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що фінансування виплат по
даному закону проводиться із
Державного бюджету України, який
затверджує Верховна Рада України, а не
з бюджету Пенсійного фонду України,
який затверджу Кабінет Міністрів
України. Оскільки Кабінетом Міністрів,
Міністерством фінансів та Державним
казначейством не здійснювалося
асигнувань грошових коштів у бюджет
Пенсійного фонду, управління
Пенсійного фонду України у Галицькому
районі м. Львова не вважає свої дії
протиправними.

Крім того, апелянт не погоджується з
застосуванням «мінімальної пенсії за
віком» як розрахункової величини для
підвищення пенсії згідно ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", оскільки ч. 3 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" встановлено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений на рівні прожиткового
мінімуму застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України
колегія суддів вважає доцільним
розглядати справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про відмову в її задоволенні,
враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є дитиною
війни, що підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 року № 2195 (далі - Закон № 2195) дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої, у свою чергу, обчислюється
за правилами, встановленими частиною 1
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних причин.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" колегія суддів до уваги не
приймає, оскільки розмір мінімальної
пенсії за віком визначається за
правилами лише цього Закону, чинним
законодавством інший мінімальний
розмір пенсії не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

Відповідно до частини 2 статті 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин та
розгляду справи в суді першої
інстанції) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Пунктом 7 частини першої Закону України
від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
вирішення спорів зазначеної категорії,
судам необхідно надавати перевагу тій
із них, що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

До набрання чинності зазначеною
постановою Кабінету Міністрів України,
тобто до 23 липня 2011 року, при вирішенні
справ цієї категорії щодо розміру
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, дітям
війни застосуванню підлягають
положення статті 6 Закону № 2195.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог у частині нарахування та виплати
підвищення до пенсії позивачу за
період 08 лютого 2011 року по 22 липня 2011
року.

Встановлено, що у період з 23.07.2011 року
управління Пенсійного фонду діяло
відповідно до постанови від 6 липня 2011
року № 745 «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», його дії є
правомірними, а тому відсутні підстави
для задоволення позовних вимог у цій
частині.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
постанова суду першої інстанції
прийнята з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що є підставою для залишення її без
змін; доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, у зв'язку
з чим така не задовольняється.

Керуючись статями 99, 195, 197 ч. 1 п. 2, ст.ст.
198, 200, 205 ч. 1, ст.ст. 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у Галицькому
районі м. Львова залишити без
задоволення, постанову Сихівського
районного суду м. Львова від 23 вересня
2011 року у справі № 2-а-1533/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький