Справа № 822/1259/14
Суддя: Данилюк У.Т.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/1259/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіДанилюк У.Т.
при секретаріГорячій Д.Л. за
участі:представників сторін,
представника третьої особирозглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду адміністративну справу за позовом
Ізяславської міської ради до
реєстраційної служби Ізяславського
районного управляння юстиції, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача фізична особа ОСОБА_3 про
скасування рішення та зобов'язання
вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до
реєстраційної служби Ізяславського
районного управляння юстиції, в якому
просить скасувати рішення відповідача
від 26.02.2014 року №11229249 про відмову у
скасуванні державної реєстрації права
власності на нерухоме майно та
зобов'язати його скасувати його
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно.

Усною ухвалою суду до участі в справі
було залучено третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - фізичну
особу ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що за ОСОБА_3 на підставі
рішення Ізяславського районного суду
від 21.07.2003 року було зареєстровано
право власності на підвальне
приміщення по АДРЕСА_1 Однак ухвалою
Ізяславського районного суду від 30.09.2004
року рішення від 21.07.2003 року, що було
підставою для державної реєстрації
права власності на нерухоме майно,
скасовано. При цьому комунальним
підприємством "Ізяславське районне
бюро технічної інвентаризації" не було
проведено скасування державної
реєстрації права власності на
відповідне приміщення.

З метою внесення відповідного запису
про скасування державної реєстрації
позивач звернувся до відповідача із
заявою, однак останній рішенням від
26.02.2014 року відмовив у скасуванні
запису про право власності на нерухоме
майно. Підставою для такої відмови було
зазначено неподання рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора та технічна неможливість
скасувати запис про державну
реєстрацію в зв'язку з відсутністю
такого запису у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно та
неможливістю внесення записів у Реєстр
прав на нерухоме майно.

Відмічає, що застосування двох
наведених підстав для відмови є
взаємосуперечливими, оскільки навіть
за умови скасування у судовому порядку
рішення державного реєстратора БТІ від
02.10.2003 року відповідач відмовляє у
скасуванні державної реєстрації на
основі другої підстави. Крім того, такі
підстави не передбачені п.2.14 Порядку
від 12.12.2011 року №3502/5. При цьому Порядком
№1844/5 від 14.12.2012 року передбачена
можливість перенесення записів з
реєстрів до Державного реєстру прав,
коли наявні у реєстрі записи є чинними
та ідентифікують об'єкт нерухомого
майна.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
наполягав на їх задоволенні з вказаних
в позовній заяві підстав.

Представник відповідача просив в
задоволенні позову відмовити.
Відмітив, що скасування відповідного
запису без наявності судового рішення
про скасування рішення державного
реєстратора, що набрало законної сили,
не передбачено нормами законодавства.
Також зазначив, зокрема, що в
Державному реєстрі речових прав
відсутні відомості про державну
реєстрацію права власності на спірний
об'єкт, тому скасувати право власності
на цей об'єкт в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
неможливо. При цьому перенести
відповідний запис на даний час з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно також не є можливим.

Представник третьої особи в
задоволенні позовних вимог просив
відмовити. Відмітив, що в зазначених
позивачем рішеннях судів, у порівнянні
з самими рішеннями, наявні різні дати
їх прийняття, що не дає змоги
ідентифікувати дійсний їх зміст та
прийти до висновку, про яке майно йде
мова.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку про
необхідність відмови в задоволенні
позову, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що за ОСОБА_3 на
підставі рішення Ізяславського
районного суду від 01.08.2003 року було
визнано право приватної власності на
підвальне приміщення площею 72,3 кв.м. по
АДРЕСА_1

Згідно інформаційної довідки з Реєстру
прав власності на нерухоме майно та
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно підтверджується
реєстрація права приватної власності
за ОСОБА_3 на нежиле підвальне
приміщення у АДРЕСА_1 (підстава -
рішення Ізяславського районного суду -
від 21.07.2003 року (згідно довідки), від
21.08.2003 року (згідно витягу)).

Ухвалою Ізяславського районного суду
від 30.09.2004 року рішення від 01.08.2003 року,
що було підставою для державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, скасовано.

26.02.2014 року Ізяславською міською радою
було подано до відповідача заяву про
скасування запису про право власності
та суб'єкта цього права, форма
власності приватна, за номером 41,
розділу Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно. Рішенням від
26.02.2014 року державний реєстратор
реєстраційної служби Ізяславського
районного управляння юстиції відмовив
у скасуванні запису про право
власності на нерухоме майно та суб'єкта
цього права, оскільки ним було
встановлено, що подані документи не
відповідають вимогам, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують. В даному рішенні
державним реєстратором було відмічено,
що для внесення записів про скасування
державної реєстрації прав, скасування
записів Державного реєстру прав
заявник подає рішення суду про
скасування рішення державного
реєстратора, яке набрало законної сили;
інших підстав для скасування записів
про державну реєстрацію
законодавством не передбачено.

Також в оскаржуваному рішенні
зазначено, що внесення записів про
скасування здійснюється лише до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, оскільки Реєстр прав
власності діє в пасивному режимі, що
передбачає можливість тільки
використання його інформації для цілей
державної реєстрації. Згідно
відомостей з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
інформація щодо зареєстрованого права
власності за №41, реєстраційний номер
майна 2890554 відсутня.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд звертає увагу на
наступне. Так, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно -
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
(ст.2 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" №1952-IV (далі - Закон
№1952-IV)).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.9 Закону №1952-IV
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав.

Згідно з ч.1-2 ст.26 Закону №1952-IV записи до
Державного реєстру прав вносяться на
підставі прийнятого рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень. У разі скасування на підставі
рішення суду рішення про державну
реєстрацію прав до Державного реєстру
прав вноситься запис про скасування
державної реєстрації прав.

Даній нормі закону відповідає п.2.6
Порядку прийняття і розгляду заяв про
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень та скасування
записів Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
від 12.12.2011 № 3502/5 (далі - Порядок №3502/5),
відповідно до якого для внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру прав заявник подає
рішення суду про скасування рішення
державного реєстратора, що набрало
законної сили, та копії документів,
визначених у пункті 2.3 цього розділу.

Також, відповідно до п.41 Порядку
ведення Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 жовтня 2011 р. № 1141, державний
реєстратор вносить записи до
Державного реєстру прав про скасування
державної реєстрації прав у разі
скасування на підставі рішення суду
рішення державного реєстратора про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень.

Згідно з п.2.9-2.10 Порядку №3502/5 під час
розгляду заяви та документів, що
додаються до неї, державний реєстратор
перевіряє наявність підстав для
внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав та скасування записів
Державного реєстру прав.

За результатами розгляду заяви та
документів, що додаються до неї,
державний реєстратор приймає рішення
щодо внесення змін до записів, внесення
записів про скасування державної
реєстрації прав, скасування записів
Державного реєстру прав або рішення
щодо відмови у внесенні змін до
записів, відмови у внесенні записів про
скасування державної реєстрації прав,
відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав.

Відповідно до п.2.14.2 Порядку №3502/5
державний реєстратор приймає рішення
щодо відмови у скасуванні записів
Державного реєстру прав за наявності,
зокрема, такої підстави - подане
рішення суду про скасування рішення
державного реєстратора не набрало
законної сили або не завірене належним
чином відповідно до законодавства.

Аналізуючи зміст наведених норм суд
приходить до висновку, що внесення
запису про скасування державної
реєстрації прав можливе лише у випадку
наявності судового рішення про
скасування рішення державного
реєстратора, що набрало законної сили.

Інших підстав для скасування записів
про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно законодавством не
передбачено.

Як було зазначено вище, ухвалою
Ізяславського районного суду від 30.09.2004
року рішення від 01.08.2003 року, що було
підставою для державної реєстрації
права власності на нерухоме майно
третьої особи, скасовано. Однак судом
не вирішувалось питання про скасування
рішення про державну реєстрацію прав
на нерухоме майно, відповідних
правових висновків зазначене рішення
не містить.

Отже, це судове рішення не може
слугувати безпосередньою підставою
для скасування державної реєстрації
права власності на майно,
зареєстрованого за третьою особою.

Тому, в зв'язку з тим, що позивачем не
було надано реєстратору рішення суду
про скасування державної реєстрації
права власності на об'єкт нерухомого
майна, яке набрало законної сили, у
відповідача були усі законні підстави
для прийняття спірного рішення.

При цьому державним реєстратором у
рішенні про відмову вірно зазначено, що
на сьогодні внесення записів про
скасування здійснюється лише до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, оскільки Реєстр прав
власності діє в пасивному режимі. При
цьому інформація щодо зареєстрованого
права власності на спірний об'єкт в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно відсутня.

Суд не погоджується з доводами
позивача щодо того, що навіть за умови
скасування у судовому порядку рішення
державного реєстратора БТІ від 02.10.2003
року відповідач відмовляє у скасуванні
державної реєстрації на основі
технічної неможливості скасування
запису про державну реєстрацію в
зв'язку з відсутністю такого запису у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно та неможливістю
внесення записів у Реєстр прав на
нерухоме майно. Суд вважає, що
зазначення державним реєстратором у
рішенні №11229249 від 26.02.2014 року того, що
внесення записів про скасування
здійснюється лише до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
оскільки Реєстр прав власності діє в
пасивному режимі, носить інформаційний
характер та не було підставою для
відмови у скасуванні реєстрації,
оскільки в даному рішенні вказано, що
позивач звернувся із заявою про
скасування запису саме у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
відповідні відомості у якому відсутні.

При цьому суд звертає увагу на те, що
відповідно до п.6 Порядку використання
даних Реєстру прав власності на
нерухоме майно, Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, Державного реєстру іпотек та
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 14.12.2012
року № 1844/5, перенесення записів з
Реєстрів до Державного реєстру прав
здійснюється державним реєстратором
прав у разі, коли наявні у Реєстрах
записи є чинними та ідентифікують
об'єкт нерухомого майна або суб'єкта
речових прав, їх обтяжень.

Однак перенесення записів до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно здійснюється лише з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, Державного
реєстру іпотек, Державного реєстру
обтяжень рухомого майна (пункти 1, 6
Порядку від 14.12.2012 року № 1844/5).

Разом з цим, згідно з п.41 Порядку
ведення Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 жовтня 2011 р. № 1141, у разі
скасування на підставі рішення суду
державної реєстрації прав, проведеної
до 1 січня 2013 р. відповідно до
законодавства, що діяло на момент такої
реєстрації, записів про державну
реєстрацію прав, що містяться в
інформаційних системах, документів, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав до 1 січня 2013 р., за
відсутності державної реєстрації
таких прав у Державному реєстрі прав
державний реєстратор переносить до
Державного реєстру прав записи про
державну реєстрацію прав, що містяться
в інформаційних системах, та вносить
запис про скасування державної
реєстрації прав.

Таким чином, законодавством
врегульовано порядок реалізації
порядку ведення Державного реєстру
прав у разі необхідності здійснення
записів про скасування прав, що
зареєстровані до 1 січня 2013 року.

Неурегульованість технічних дій
відповідача (зокрема, неможливість
перенесення відповідного запису з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, про що вказував представник
відповідача) не може бути підставою для
відмови особам в реалізації та захисті
їх законних прав та інтересів.

Щодо іншої позовної вимоги позивача -
зобов'язання відповідача скасувати
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно - суд зазначає наступне.
Так, зазначена вимога є похідною від
первинної позовної вимоги,
обґрунтованість якої судом не
встановлена. Крім того, повноваження
щодо внесення відповідних записів до
Державного реєстру прав є виключною
компетенцією органів державної
реєстрації прав. Встановлення
обставин, необхідних для прийняття
рішення, також знаходиться в
компетенції відповідача. Суд оцінює
правомірність прийнятих державним
органом рішень, однак не може підміняти
суб'єкта владних повноважень у
прийнятті такого рішення, яке належить
до його компетенції.

При цьому, згідно з ч.4 ст.9 Закону
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації. Втручання
будь-яких органів, посадових і
службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Отже, вказана позовна вимога є формою
втручання в дискреційні повноваження
суб'єкта владних повноважень та
виходить за межі завдань
адміністративного судочинства, а тому
не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Водночас, відповідно до ч.2 статті 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень,
доведено правомірність свого рішення.

Оцінюючи фактичні дані, матеріали
справи, а також встановлені судом
факти, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
11, 71, 158-163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 12
травня 2014 року

Суддя/підпис/У.Т. Данилюк"Згідно з
оригіналом" Суддя У.Т. Данилюк