Справа № 810/2340/14
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2014-05-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2014 року 810/2340/14

м. Київ

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючий суддя Журавель
В.О., розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду надійшов позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(далі-позивач) до Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області (далі-відповідач, податковий
орган) про визнання протиправними
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
спірні податкові повідомлення-рішення
прийнято з порушенням норм
законодавства, відповідачем надано
неправильну оцінку фактичним
обставинам, внаслідок чого зроблено
помилкові висновки про
обґрунтованість визначення податкових
зобов'язань. Позивач зазначає, що
податковому органу було надано усі
первинні документи, які підтверджують
реальність господарських операцій,
укладених між позивачем та
контрагентами. Позивач просив суд
податкові повідомлення-рішення
визнати протиправними і скасувати.

Позивач подав до суду письмове
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження,
позовні вимоги підтримав, просив суд
позов задовольнити.

Представник відповідача також подав до
суду письмове клопотання про розгляд
справи без його участі в порядку
письмового провадження, у задоволенні
адміністративного позову просив
відмовити, надав письмові заперечення,
які ґрунтуються на висновках,
викладених в акті перевірки.

Дослідивши матеріали справи, надавши
оцінку доказам, суд встановив наступні
обставини справи та правовідносини, що
склалися між сторонами.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем,
що зареєстрована 22.11.2006 виконавчим
комітетом Броварської міської ради
Київської області. Позивач має
ліцензію Міністерства транспорту та
зв'язку України на внутрішні
перевезення вантажів вантажними
автомобілями, причепами та
напівпричепами від 04.08.2009, строк дії
ліцензії з 05.08.2009 по 04.08.2014.

На підставі наказу від 20.01.2014 №72
податковим органом проведено
документальну планову виїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 по
31.12.2012. За результатами перевірки
складено акт від 27.02.2014 №146/1702/НОМЕР_1,
згідно з яким зроблено висновок про
порушення позивачем: ст.177 ПК України, а
саме заниження оподаткованого доходу в
2011-2012 рр. в сумі 196103,33 грн, донараховано
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності в сумі 30505,88
грн; ст.198 ПК України, а саме
безпідставне включення до податкового
кредиту ПДВ в розмірі 33987,36 грн, в т.ч. за
березень 2011 р. в сумі 566,67 грн, за квітень
2011 р. в сумі 20833 грн, за травень 2011 р. в
сумі 12000 грн, за січень 2012 р. в сумі 587,69
грн; Закон України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»,
оскільки на суму чистого доходу не
нараховано єдиний внесок в сумі 68047,74
грн. У ході перевірки встановлено
порушення вимог Податкового кодексу
України в частині безпідставного
віднесення до податкового кредиту сум
податку на додану вартість в
результаті перегляду результатів
аналітичної системи співставлення
Міністерства доходів і зборів України
в сумі 33987,36 грн та правомірності
віднесення до складу податкового
кредиту податкових накладних, у яких
відсутній факт реєстрації платником
податку-продавцем товарів/послуг
податкових накладних в Єдиному реєстрі
податкових накладних. Крім того,
зазначено про непідтвердженість
належності понесених витрат платником
податків до безпосередньо отриманого
валового доходу.

На підставі Акту перевірки від 27.02.2014
№146/1702/НОМЕР_1 відповідачем винесено
податкові повідомлення-рішення від
25.03.2014 №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на 38132,35 грн, у тому
числі за основним платежем - 30505,88 грн,
за штрафними санкціями - 7626,47 грн; від
25.03.2014 №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 34136 грн, у тому
числі за основним платежем - 33988 грн, за
штрафними санкціями - 148 грн; від 25.03.2014
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання податку для фізичних
осіб-підприємців, у т.ч. які обрали
спрощену систему оподаткування на суму
85059,67 грн, у тому числі за основним
платежем - 68047,74 грн, за штрафними
санкціями - 17011,93 грн.

Як встановлено судом з наявних у справі
документів між позивачем та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено
договір довгострокового постачання №
27 від 17.01.2011 на закупівлю автозапчастин
(ресори пневматичні, фільтри, клапани,
тосол, прокладки компресора, болти,
гайки та ін.). Факт придбання
товарно-матеріальних цінностей
позивачем підтверджується
рахунками-фактурами, податковими та
видатковими накладними, а також
письмовими заявками на придбання
автозапчастин. Всі документи мають
заповнені реквізити, підписувались
уповноваженими особами вказаного
контрагента та позивача (т.1 а.с.46-66, т.2
а.с.2-17).

Між позивачем та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено
договір постачання № 83/06 від 01.06.2011 на
придбання товару (клапани, муфта, диски
зчеплення, манжети, підштипники). Факт
придбання товару позивачем
підтверджується рахунками-фактурами,
податковими та видатковими накладними
та взаєморозрахунками з контрагентом,
а також письмовими заявками на
придбання автозапчастин та витягами з
каталогів автозапчастин. Всі документи
мають належні реквізити, підписувались
уповноваженими особами вказаного
контрагента та позивача (т.1 а.с.67-80, т.2
а.с.18-35).

Позивачем з Приватним підприємством
«Шина Плюс» укладено договір поставки
від 15.08.2011 на придбання автомобільних
шин. Факт придбання товару позивачем
підтверджується рахунками-фактурами,
податковими та видатковими накладними,
актами звірки взаєморозрахунків. Всі
документи мають належні реквізити,
підписувались уповноваженими особами
вказаного контрагента та позивача (т.1
а.с.81-92).

Крім того, позивач згідно з договором
№У-343-09 від 01.01.2009 надає послуги
вантажних перевезень ПП «Кока-Кола
Беверіджиз Україна лімітед». Факт
виконання цього договору позивачем
підтверджується рахунками-фактурами,
актами приймання робіт (надання послуг)
та податковими накладними. Всі
документи мають заповнені реквізити,
підписувались уповноваженими особами
вказаного контрагента та позивача (т.1
а.с.146-228).

На виконання умов договору позивач
використовує належні йому на праві
власності вантажні транспорті засоби:
вантажний сідловий тягач DAF 95 XF430 днз №
НОМЕР_2, сідловий тягач МАЗ 54323 держ. №
НОМЕР_3, що підтверджується копіями
свідоцтв про реєстрацію транспортного
засобу. У подальшому з метою належного
виконання зобов'язань перед замовником
(вантажовідправником) послуги з
перевезення вантажів виконувались
позивачем як власним автотранспортом,
так і з залученням підрядника - ТОВ «СВ
Траст Інвест» відповідно до умов
договору про організацію
експедиторських послуг по території
України № 38/11 від 10.03.2011. Факт виконання
послуг з перевезення вантажів
позивачем підтверджується заявками,
актами приймання робіт (надання
послуг), рахунками-фактурами,
податковими накладними. Всі документи
мають належні реквізити, підписувались
уповноваженими особами вказаного
контрагента та позивача (т.1 а.с.93-109).

З метою підтвердження виконання умов
експедиторських послуг позивачем
надано копію трудового договору,
укладеного між найманим працівником та
позивачем (т.1 а.с.125).

Оплата по цих операціях здійснювалось
позивачем у безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на рахунки
контрагентів - ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3,
ПП «Шина Плюс», ПП «Кока-Кола
Беверіджиз Україна лімітед», ТОВ «СВ
Траст Інвест», що підтверджується
банківськими виписками (т.1 а.с.126-145).

Суму податку на додану вартість за
зазначеними податковими накладними
позивачем включено до складу
податкового кредиту відповідного
періоду та включено до податкової
декларації з податку на додану
вартість за відповідний період.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
додану вартість, податкового кредиту,
регулюються розділом V ПК України.

Так, п.198.2 ст.198 ПК України визначено, що
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3, ст.198 ПК України, визначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відноситься до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(пункти 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 ПК
України).

Вимоги до податкової накладної
визначено, зокрема, пунктом 201.1 статті
201 ПК України.

Згідно з частиною другою статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Відповідно до ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 №996-ХІV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Суд бере до уваги, що первині документи
позивача містять всі обов'язкові
реквізити, як того вимагає
законодавство.

Вирішення цієї справи залежить від
доведеності суду факту постачання
товару (робіт, послуг) за
господарськими операціями, за
результатами здійснення яких
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення.

Як встановлено судом, факт поставки
товару від ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ПП
«Шина Плюс» та надання послуг ПП
«Кока-Кола Беверіджиз Україна
лімітед», ТОВ «СВ Траст Інвест»,
використання позивачем отриманого
товару при їх реалізації та оплати їх
вартості підтверджується
документально, господарські операції
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та його податковій звітності,
а право позивача на віднесення
понесених витрат до складу податкового
кредиту та врахування при формуванні
прибутку підтверджується
представленими суду первинними
фінансово-господарськими документами
і наявністю очевидного зв'язку витрат з
господарською діяльністю позивача.

Відповідно до частини четвертої статті
91 ЦК України цивільна правоздатність
юридичної особи виникає з моменту її
створення і припиняється з дня
внесення до єдиного державного реєстру
запису про її припинення. Отже, за
змістом зазначеної норми, державна
реєстрація юридичної особи є юридично
значимою дією, з якою цивільне та
господарське законодавство пов'язує
виникнення цивільної правоздатності.

Як встановлено судом, на момент
вчинення та виконання господарських
договорів ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ПП
«Шина Плюс», ПП «Кока-Кола Беверіджиз
Україна лімітед», ТОВ «СВ Траст Інвест»
є належним чином зареєстрованими
юридичними особами та фізичними
особами-підприємцями, які мають право
вчиняти правочини, на дату здійснення
господарських операцій з позивачем
були зареєстровані платником податку
на додану вартість і мали право
виписувати податкові накладні.

При цьому суд враховує вимоги статті 18
Закону України від 15.05.2003 №755-IV «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», згідно з
якою відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, були внесені до
нього, вважаються достовірними і
можуть бути використані у спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Відповідачем не надано суду доказів, що
підтверджують наявність в Єдиному
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців запису про
припинення реєстрації фізичної
особи-підприємця та юридичної особи
контрагентів позивача - ФОП ОСОБА_2, ФОП
ОСОБА_3, ПП «Шина Плюс», ПП «Кока-Кола
Беверіджиз Україна лімітед», ТОВ «СВ
Траст Інвест» на час вчинення цих
правочинів.

Суд зазначає, що чинним законодавством
України на сторону цивільно-правової
угоди, яка є платником податків, не
покладено обов'язку з перевірки
відповідності законодавству
установчих документів іншого учасника
правовідносин та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Оскільки ст. 228 ЦК України передбачено,
що для правочину, який порушує
публічний порядок, передбачено
наявність умислу сторін на незаконний
результат, а також суперечність його
публічно-правовим актам держави, то
такий умисел повинен встановлюватися
під час розслідування кримінальної
справи і розгляду її судом або у момент
винесення постанови про
адміністративне правопорушення.

Таким чином, визначенню правочину як
такого, що порушує публічний порядок,
повинен передувати вирок суду про
притягнення учасників такого
правочину до кримінальної
відповідальності, який набрав законної
сили, чи постанова суду (компетентних
органів) про притягнення названих осіб
до адміністративної відповідальності.
Відомостей про наявність таких судових
рішень відповідачем не надано.

Під час розгляду цієї справи судом
встановлено, що укладені між позивачем
та його контрагентами правочини не
віднесено законом до нікчемних та
відсутні судові рішення про визнання
їх недійсними.

Як встановлено судом, позивач мав
необхідні транспорті засоби для
здійснення перевезень придбаного
товару з урахуванням їх
вантажопідйомності, а також обсягу та
ваги цього товару.

В матеріалах справи та в акті перевірки
відповідачем наведено перелік
податкових накладних, які були
виписані ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ПП
«Шина Плюс», ПП «Кока-Кола Беверіджиз
Україна лімітед», ТОВ «СВ Траст Інвест»
для позивача. Таким чином, при
отриманні від цих контрагентів
податкових накладних та інших
бухгалтерських документів, які
засвідчують передачу товару, у
позивача виникло право на податковий
кредит з ПДВ та на формування валових
витрат у відповідному періоді.

Суду не надано доказів того, що на
момент складання податкових накладних
контрагент позивача не був
зареєстрований як платник податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому не мав
права видавати податкові накладні на
кожне повне або часткове надання
товару (робіт, послуг).

Податкові накладні, які надавались для
проведення перевірки, є документами, що
засвідчують факт придбання платником
податків товару (робіт, послуг), з дати
отримання яких, згідно із приписами
статті 201 ПК України, у платника виникає
право на податковий кредит та які,
підтверджують право платника податку
на включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку на
додану вартість.

Крім того, реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних підлягають
виключно ті податкові накладні, які
видаються покупцем і відповідають
вимогам, встановленим у п. 11 підрозділу
2 розділу ХХ Податкового кодексу
України. А саме, така реєстрація
запроваджена для податкових накладних,
у яких сума ПДВ становить: понад 1
мільйон гривень - з 1 січня 2011 року;
понад 500 тисяч гривень - з 1 квітня 2011
року; понад 100 тисяч гривень - з 1 липня
2011 року; понад 10 тисяч - з 1 січня 2012 року.
Податкова накладна, в якій сума ПДВ не
перевищує 10 тисяч гривень, не підлягає
включенню до Єдиного реєстру
податкових накладних.

Суд зазначає, що ні в акті перевірки, ні
в заперечення податкового органу
взагалі не зазначено, щодо яких саме
податкових накладних отриманих
позивачем від його контрагентів
відсутній факт реєстрації в Єдиному
реєстрі податкових накладних, що має
наслідком безпідставного віднесення
позивачем до складу податкового
кредиту.

Суд бере до уваги, що наявність
укладеного між учасниками
господарської операції
цивільно-правового договору або
відсутність визнання такого договору
недійсним або нікчемним сама собою не
свідчить про реальність вчинення
відповідної операції.

Отже, дослідженими у справі доказами
підтверджено рух активів позивача у
процесі здійснення господарських
операцій, установлено наявність
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарських операцій, підтверджено
зв'язок між фактом надання послуг і
господарською діяльністю платника
податку.

Твердження податкового органу про
відсутність факту надання послуг та
поставку товару на користь позивача
було спростовано наданими позивачем
первинно бухгалтерськими документами.

Отже, податковим органом всупереч
вимог статті 71 КАС України не доведено
суду належними та достатніми доказами,
що зазначені господарські операції є
фіктивними чи безтоварними, не
доведено фактів неправильного
формування позивачем податкового
кредиту по господарських операціях з
ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ПП «Шина Плюс»,
ПП «Кока-Кола Беверіджиз Україна
лімітед», ТОВ «СВ Траст Інвест» та
неправомірне віднесення коштів,
сплачених за отримання послуг, до
податкового кредиту та валових витрат,
не спростовано твердження позивача з
цих обставин справи, не надано суду
належних та достатніх доказів, які б
свідчили про наявність законодавчо
визначених обставин, що позбавляли б
позивача права на формування
податкового кредиту, не доведено
недобросовісності позивача, а відтак,
не доведено правомірності прийняття
спірних податкових повідомлень-рішень.

Під час судового розгляду справи суду
було надано всі первинні документи, що
підтверджують реальність
господарських операцій та виконання
договорів, укладених між позивачем та
ФОП ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_3, ПП «Шина Плюс»,
ПП «Кока-Кола Беверіджиз Україна
лімітед», ТОВ «СВ Траст Інвест», а отже
твердження відповідача про порушення
позивачем вимог: ст.177, ст.198 ПК України
та Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» є
безпідставними.

Зазначена позиція узгоджується і з
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Суд вважає, що відсутність або
недостатність відповідних доказів з
урахуванням змісту підпункту 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 ПК України
(презумпція правомірності рішень
платника податку в разі, якщо норма
закону чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі закону, або
якщо норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків)
є підставою для висновку про
неправомірність оскарженого рішення
контролюючого органу.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та вважає їх такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір, доказів
понесення ним інших судових витрат
суду не надано. Таким чином, на користь
позивача підлягає стягненню сплачена
ним сума судового збору.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122,
159-163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
№, №, № від 25.03.2014,
видані Броварською об'єднаною
державною податковою інспекцією ГУ
Міндоходів у Київській області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 судовий збір у сумі 314 (триста
чотирнадцять) грн. 67 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Журавель В.О.