Справа № 2а-2218/10786/11
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Трембач О.Л.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоус О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

при секретарі: Сокольвак Ю.В.

за участю :

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Вознічука
О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Хмельницької області на постанову
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 11 жовтня 2011
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Головного Управління
Пенсійного фонду України в
Хмельницької області про перерахунок
пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області з позовом до ГУ ПФУ в
Хмельницькій області про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
виплатити суму недоплаченої пенсії за
період з 01.12.2010 року. Позовні вимоги
мотивовано тим, що йому було призначено
пенсію за вислугу років в розмірі 1 126
грн. 63 коп. Вважаючи, що це суперечить
вимогам частини третій статті 43 Закону
України „Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби та
деяких інших осіб" в редакції Закону
України від 04.04.2006 року, просив визнати
дії неправомірними та зобов'язати
управління призначити та виплатити
пенсію відповідно до норм Закону.

Постановою Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 11.10.2011 року позов
задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області, та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог, посилаючись при цьому
на неповне з'ясування обставин, які
мають значення для справи та порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судовому засіданні представник
відповідача (апелянта) апеляційну
скаргу підтримав у повному обсязі за
обставин, викладених у ній, просив
постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області скасувати, дав пояснення,
аналогічні доводам, викладеним в
апеляційній скарзі.

Позивач в судовому засіданні
апеляційну скаргу не визнав у повному
обсязі, проти її задоволення заперечив,
вважаючи рішення суду першої інстанції
законним, обґрунтованим і таким, що
відповідає фактичним обставинам
справи. Просив залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а рішення суду
першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
необхідно змінити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, згідно наказу
начальника Управління ДСО УМВС України
в Хмельницькій області від 30.11.2010 року
№ 217 о/с ОСОБА_2 звільнено зі служби з
органів МВС в запас Збройних Сил
України за станом здоров'я. З 01.12.2011 року
позивач знаходиться на обліку в
Головному управлінні Пенсійного фонду
України в Хмельницькій області та
отримує пенсію за вислугу років згідно
Закону України від 09.04.1992 року № 2262
„Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби та
деяких інших осіб" (далі Закон № 2262) в
розмірі 1126 грн. 63 коп.

Згідно грошового атестату №39 від 30.11.2010
року, виданого УДСО при УМВС України в
Хмельницькій області, грошове
утримання (забезпечення) позивача за
останньою штатною посадою перед
звільненням враховуючи відповідні
оклади за посадою, спеціальним званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством,
становило 1 834 грн. 86 коп.

Частина 3 ст. 1-1 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб" передбачає, що зміна умов і норм
пенсійного забезпечення осіб, які
мають право на пенсію за цим законом,
здійснюється виключно шляхом внесення
змін до цього закону та Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", а також частини
третьої статті 43 Закону України „Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби та деяких інших
осіб".

Пенсія позивачу призначена відповідно
до пункту 7 постанови Кабінету
Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про
порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей».

Постановою передбачено, зокрема, що
пенсії обчислюються з таких видів
грошового забезпечення: відповідних
окладів за посадою, військовим
(спеціальним) званням (для осіб
рядового і начальницького складу
органів і підрозділів цивільного
захисту щомісячної надбавки за
спеціальне звання) та відсоткової
надбавки за вислугу років у розмірах,
установлених за останньою штатною
посадою, займаною перед звільненням,
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення, крім щомісячних надбавок
(доплат), установлених особам, які мають
право на пенсію за вислугу років згідно
із законодавством і залишені за їх
згодою та в інтересах справи на службі)
та премії.

Розмір щомісячних додаткових видів
грошового забезпечення та премії
визначається за 24 останні календарні
місяці служби підряд перед
звільненням. Середня сума щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення та премії визначається
шляхом ділення на 24 загальної суми цих
видів грошового забезпечення за 24
останні календарні місяці служби
підряд перед звільненням.

Відповідно до частини третьої статті 43
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» (в редакції Закону від 04.04.2006)
пенсії особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членам їх
сімей обчислюються з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28.12.2007 у частині 3 статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» слова «за
останньою штатною посадою перед
звільненням» виключено та доповнено
словами «та у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 №10-рп/2008 зміни, внесені до
частини 3 статті 43 Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб» визнано такими, що не
відповідають Конституції України,
тобто є неконституційними.

Таким чином, частина 3 статті 43 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби,
та деяких інших осіб» в редакції Закону
від 28.12.2007, втратила чинність з дня
ухвалення Рішення Конституційного
Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008, а тому
на час призначення пенсії позивачу
діяла частина 3 статті 43 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» в редакції Закону
від 04.04.2006, відповідно до якої пенсійне
забезпечення військовослужбовців має
здійснюватися виходячи з розміру
грошового забезпечення за останньою
штатною посадою перед звільненням.

За таких обставин колегія суддів
апеляційного суду погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що обчислення позивачу пенсії з
грошового забезпечення з урахуванням
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення та премій за 24 останні
календарні місяці перед звільненням не
відповідало вимогам чинного на час
призначення йому пенсії законодавства
України.

При цьому апеляційний суд звертає
увагу на таке. Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
№3491-6 від 14.06.2011 прикінцеві положення
доповнено пунктом 4 таким змістом:
«Установити, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (Відомості
Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 з
наступними змінами), статті 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" (Відомості Верховної Ради
України, 2005 р., N 4, ст. 94 з наступними
змінами), статей 14, 22, 37 та частини
третьої статті 43 Закону України "Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб" (Відомості Верховної Ради
України, 1992 р., N 29, ст. 399 з наступними
змінами) застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік".».

На виконання Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
№3491-6 від 14.06.2011 Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» №745 від 06.07.2011, яка
набрала чинності 23.07.2011. Відтак, позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню по 23.07.2011 року. Аналогічний
висновок щодо застосування
вищезазначених норм матеріального
права міститься у постанові Верховного
Суду України від 12 лютого 2013 року (№
21-445а12). Висновки апеляційного суду у
повній мірі узгоджуються також і з
правовою позицією Вищого
адміністративного суду України (ухвала
суду від 24.04.2014 року у справі
№К/9991/38499/12).

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право змінити постанову
суду. Підставами для зміни постанови
суду першої інстанції є правильне по
суті вирішення справи, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права
(ч.1 ст. 201 КАС України).

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, щодо задоволення
позову, однак помилково застосував
норми права, відтак рішення суду
підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 201, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Хмельницької області задовольнити
частково .

Постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 11 жовтня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Головного Управління Пенсійного фонду
України в Хмельницької області про
перерахунок пенсії, - змінити .

Доповнити абзац 3 резолютивної частини
постанови Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 11 жовтня 2011 року після слів
"з 01.12.2010" словами "по 22.07.2011 року
включно".

В решті постанову Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 11 жовтня 2011 року залишити
без змін.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі 08.05.14 .

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.