Справа № 2н-7245/08
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Літвин
Суддя-доповідач:Шидловський В.Б.
ПОСТАНОВА

іменем України

"10" квітня 2014 р.
Справа № 2н-7245/08

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Шидловського В.Б.

суддів:
Євпак В.В.

Капустинського М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Міністерства
фінансів України на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "25" лютого
2014 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
Головного управління державного
казначейства України при Міністерстві
фінансів України Державної судової
адміністрації України Апеляційного
суду Вінницької області Міністерства
фінансів України про стягнення
заборгованості ,

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2012 року до Житомирського
окружного адміністративного суду
звернулася Державна судова
адміністрація України із заявою про
перегляд за нововиявленими
обставинами судового рішення у справі
за позовом ОСОБА_3 до Апеляційного суду
Вінницької області, Державної судової
адміністрації України, Головного
управління Державного казначейства
України при Міністерства фінансів
України, Міністерства фінансів України
про стягнення заборгованості по
заробітній платі. Нововиявленими
обставинами ДСА України вважає те, що
постанова Печерського райсуду м.Києва
від 19 березня 2007 року у справі за
позовом ОСОБА_4, яка стала підставою для
прийняття постанови, що належить
переглянути, скасована, а тому
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2010 року необхідно скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог.

Житомирський окружний
адміністративний суд своєю постановою
від 25 лютого 2014 року заяву ДСА України
задовольнив частково. Скасував
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2010 року та прийняв нову постанову.
Стягнув з Міністерства фінансів
України на користь ОСОБА_3 53 787,88 грн. як
суми недоотриманої заробітної плати за
період з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006
року. У решті позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
Міністерство фінансів України
звернулося до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищевказану постанову та прийняти
нову, якою відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог до
Міністерства фінансів України. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з огляду на
таке.

Судом проведено заміну відповідача
Державного казначейства України на
правонаступника Державну казначейську
службу України.

Судом встановлено, що постановою
Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2010 року позов ОСОБА_3 до Апеляційного
суду Вінницької області, Державної
судової адміністрації України,
Головного управління Державного
казначейства України при Міністерства
фінансів України, Міністерства
фінансів України про стягнення
заборгованості по заробітній плати
задоволено частково. Стягнуто з
Державної судової адміністрації
України на користь ОСОБА_3 за період з
червня 2005 року по червень 2008 року 124 198,98
грн. як суми недоотриманої заробітної
плати. Зобов'язано Державне
казначейство України провести видатки
з Державного бюджету, передбачені
Державній судовій адміністрації
України за бюджетною програмою
"Виконання рішень судій на користь
суддів". Відшкодовано ОСОБА_3 понесені
судові витрати в сумі 80,00 грн. з
Державного бюджету України через
Державне казначейство України. В
задоволенні позову до Апеляційного
суду Вінницької області та
Міністерства фінансів України
відмовлено. Вказана постанова набрала
законної сили.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд
посилався на те, що постановою
Печерського районного суду міста Києва
від 19 березня 2007 року задоволено
частково позовні вимоги ОСОБА_4 до
Держави Україна, Кабінету Міністрів
України, третіх осіб - Державного
казначейства України, Державної
судової адміністрації України про
визнання протиправною бездіяльності
та окремих положень постанови Кабінету
Міністрів України від 13 грудня 2005 року
№ 1310 та визнано протиправним і
скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865 "Про оплату праці суддів".

Однак постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 липня 2011 року у адміністративній
справі № 2а-7271/11/2670 задоволено заяву
Державної судової адміністрації
України про перегляд судового рішення
за нововиявленими обставинами та
скасовано постанову Печерського
районного суду міста Києва від 19
березня 2007 року в частині визнання
протиправним та скасування пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року № 865 "Про оплату
праці суддів" і в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 в цій частині відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 березня
2012 року постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 28
липня 2011 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст.245 КАС України,
постанова або ухвала суду, що набрала
законної сили, може бути переглянута у
зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України,
однією з підстав для перегляду
судового рішення за нововиявленими
обставинами є скасування судового
рішення, яке стало підставою для
прийняття постанови чи постановляння
ухвали, що належить переглянути.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що
оскільки постанова Печерського
районного суду міста Києва від 19
березня 2007 року в частині визнання
протиправним та скасування пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 № 865 "Про оплату праці
суддів" скасована і в позові ОСОБА_4 в
цій частині відмовлено, то підлягає
частковому скасуванню і постанова
Житомирського окружного
адміністративного суду від 22 березня
2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 з
прийняттям нової постанови про
часткове задоволення позову, а саме, в
частині стягнення недоотриманої
заробітної плати за період з 01 січня 2006
року по червень 2008 року слід відмовити
в позові, оскільки судове рішення, що
стало підставою для задоволення позову
в цій частині скасоване.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення недоотриманої заробітної
плати за період з 01 червня 2005 року по 01
січня 2006 року, то суд, при постановлені
рішення яке переглядається за
нововиявленими обситавинами, в цій
частині, не посилався на постанову
Печерського районного суду м.Києва від
19 березня 2007 року, а підставою для
прийняття рішення в цій частині була
постанова Вищого адміністративного
суду України від 16 травня 2007 року за
позовом ОСОБА_5 до Держави України в
особі Кабінету Міністрів України, якою
визнано п.5 Постанови Кабінету
Міністрів від 03 вересня 2005 року № 865
"Про оплату праці суддів" незаконним.
Цією ж постановою суду допущено
поворот виконання Постанови Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№ 865 "Про оплату праці суддів", визнано,
що вона підлягає застосуванню
одночасно з Постановами Кабінету
Міністрів України від 30 червня 2005 року
№ 513 та № 514 з питань оплати праці
керівників судів, тобто з 01 червня 2005
року. Вказана постанова Вищого
адміністративного суду України на
момент розгляду справи є чинною.

Як встановлено судом першої інстанції
та знайшло своє підтвердження в суді
апеляційної інстанції, ОСОБА_3 з 20.07.1986
року обраний суддею Ленінського
районного суду м.Вінниці, а з 11.07.2002 року
- суддею апеляційного суду Вінницької
області, і, відповідно до Конституції
України та Закону України "Про статус
суддів", мав право на належне
матеріальне та соціальне забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.44 Закону України
"Про статус суддів" (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин),
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя.

Тобто, відповідно до норм вказаного
Закону, гарантований мінімальний
посадовий оклад судді не може бути
меншим встановленого ст.44 цього Закону
в співвідношенні до окладу Голови
Верховного Суду України. Недодержання
цього принципу є порушенням
конституційного права суддів на
отримання заробітної плати не нижче
від визначеної Законом, та порушенням
конституційних гарантій щодо
незалежності та недоторканності
суддів.

Кабінетом Міністрів України, в межах
своїх повноважень, 30 червня 2005 року
було прийнято постанову № 513 "Про
оплату праці Голови та заступника
Голови Конституційного Суду України"
та постанову № 514 "Про оплату праці
Голови, першого заступника Голови та
заступника Голови Верховного Суду
України", якими підвищив оклади,
зокрема, Голови Конституційного Суду
України та Голови Верховного Суду
України.

Що ж стосується суддів загальних судів,
то лише 03 вересня 2005 року Кабінетом
Міністрів України було прийнято
постанову № 865 "Про оплату праці
суддів", якою підвищено їм посадові
оклади пропорційно до окладів Голови
та заступників Голови Верховного Суду
України. Однак набрання чинності цієї
постанови було визначено на майбутнє -
з 1 січня 2006 року (п.5 постанови Кабінету
Міністрів України).

В той же час постановою Вищого
адміністративного суду України від 16
травня 2007 року за позовом ОСОБА_5 до
Держави Україна в особі Кабінету
Міністрів України, визнано п.5
Постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 "Про оплату
праці суддів" незаконним, та допущено
поворот виконання Постанови Кабінету
Міністрів України № 865, визнано, що вона
підлягає застосуванню одночасно з
Постановами Кабінету Міністрів
України від 30.06.2005 року № 513 та № 514 з
питань оплати праці керівників судів,
тобто з 01 червня 2005 року.

Позивачу в червні-грудні 2005 року
заробітна плата виплачувалась без
врахування підвищення посадових
окладів, передбаченого постановою
Кабінету Міністрів № 865 від 03 вересня
2005 року, і в подальшому, після прийняття
постанови суду по справі ОСОБА_5,
відповідачами не виділялись кошти для
погашення заборгованості по
заробітній платі суддів.

Розмір заборгованості перед позивачем
підтверджений висновком
судово-економічної експертизи (а.с.65-219),
зокрема, за період з червня по грудень
2005 року включно позивач недоотримав
заробітну плату в розмірі 53787,88 грн.
(а.с.77), яку слід стягнути на користь
позивача.

Однак суд першої інстанції помилково
зазначив, що зазначена сума фактично є
державним боргом та підлягає стягненню
з Міністерства фінансів України.

З таким висновком суду колегія суддів
погодитись не може з огляду на
наступне:

Відповідно до Закону України "Про
державний внутрішній борг України",
державним внутрішнім боргом є строкові
боргові зобов"язання Уряду України у
грошовій формі. До складу державного
внутрішнього боргу України входять
позичання Уряду України і позичання,
здійснені при безумовній гарантії
Уряду, для забезпечення фінансування
загальнодержавних програм. Окрім цього
Бюджетним кодексом України визначено,
що державний борг - загальна сума
заборгованості держави, яка
складається з усіх випущених і
непогашених боргових зобов"язань
держави, включаючи боргові
зобов"язання держави, що вступають в
дію в результаті виданих гарантій за
кредитами, або зобов"язань, що
виникають на підставі законодавства
або договору. Чинним Бюджетним
кодексом України визначено, що
державний борг - загальна сума боргових
зобов"язань держави з повернення
отриманих те непогашених кредитів
(позик) станом на звітну дату, що
виникають внаслідок державного
запозичення.

З огляду на зазначене, заборгованість
по заробітній платі і довічному
отриманню суддів не вважається
державним боргом в розумінні
зазначених норм закону.

Оскільки акти бюджетного
законодавства не передбачають
повноваження Мінфіну щодо списання
коштів з відповідних рахунків
Державного казначейства України, для
подальшого перерахунку з єдиного
рахунку Державного бюджету України,
передбаченого на виконання рішень
судів на користь суддів, тому суд
помилково зазначив, що зазначена сума
підлягає стягненню з Міністерства
фінансів України. Зазначена правова
позиція відображена в постанові Вищого
адміністративного суду України від 18
грудня 2013 року у справі №К/800/52405/13,
К/800/54517/13.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 201, 202, 205, 207
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства
фінансів України задовольнити
частково, постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від
"25" лютого 2014 р. скасувати та прийняти
нову постанову.

Заяву Державної судової адміністрації
України про перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Житомирського
окружного адміністративного суду від
22.03.2010 року задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 22.03.2010 року,
по вказаній справі, змінити в частині
суми стягнення та періоду за який
необхідно провести стягнення,
зазначивши, стягнути з Державної
судової адміністрації України на
користь ОСОБА_3 53 787,88 грн., як суми
недоотриманої заробітної плати за
період з 01 червня 2005 року по 01 січня 2006
року.

В решті постанову суду залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
В.Б.
Шидловський

судді: (підпис)
В.В. Євпак

(підпис)
М.М.
Капустинський

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Головне
управління державного казначейства
України при Міністерстві фінансів
України вул. Бастіонна,6,м.Київ,01014
Державна судова адміністрація України
вул. Липська, 18/5,м. Київ,01601 Апеляційний
суд Вінницької області вул. Соборна,
6,м.Вінниця,Вінницька область,21050
Міністерство фінансів України вул.
Грушевського, 12/2,м.Київ,01008

- ,