Справа № 826/4550/14
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2014 року № 826/4550/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Клименчук Н.М., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомДержавної установи
«Інституту медицини праці НАМН
України» до Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у
м.Києвіпровизнання протиправним
рішення про стягнення виконавчого
збору

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулася Державна
установа «Інститут медицини праці НАМН
України» (надалі - позивач) з позовом до
Відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м.Києві(надалі - відповідач) в
якому просить визнати протиправним
рішення про стягнення виконавчого
збору.

Позивачем в судовому засіданні
зазначено, що відповідачем, порушуючи
норми Закону України «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 №606-XIV,
безпідставно прийнято постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
в розмірі 10% від суми, оскільки
позивачем вчинено усі залежні від
нього дії з метою виконання судового
рішення щодо проведення обстеження
ОСОБА_1

Представник відповідача до суду не
з'явився, надав письмові заперечення на
позов в яких зазначив, що у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
постановою державного виконавця з
боржника стягується виконавчий збір.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що
позивач оскаржує рішення державного
виконавця ВДВС Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у м. Києві
Бережної О.О.

Враховуючи вимоги ч.3 ст.181 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що відповідачем у справах
з приводу рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

В судовому засідання від 24.04.2014 за
клопотанням позивача судом було
замінено неналежного відповідача -
Державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м. Києві Бережної О.О. на
належного в особі Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у м.
Києві.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час та
місце розгляду справи, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта у справі,
так само, як і відсутні перешкоди для
розгляду справи у судовому засіданні,
переходить до розгляду справи в
порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 21.09.2011 було
задоволено позов ОСОБА_1 до Державної
установи «Інституту медицини праці
НАМН України» щодо скасування Висновку
Центральної лікарсько-експертної
комісії від 25.12.2007, викладена в
протоколі 53/3027, а саме скасовано
Висновок ЦЛЕК від 25.12.2007 та зобов'язано
провести додаткове обстеження та
зробити повторний висновок про причини
захворювання ОСОБА_1

Голосіївським районним судом м.
Києва було видано два виконавчих листа,
одним виконавчим листом Інститут
медицини праці НАМН України
зобов'язано провести додаткове
обстеження та зробити повторний
висновок про захворювання ОСОБА_1.
Другим виконавчим листом Державну
установу «Інститут медицини праці НАМН
України» зобов'язано скасувати
висновок ЦЛЕК від 25.12.2007, викладений у
протоколі 53/3027, відповідно до якого
захворювання ОСОБА_1 не пов'язано з
умовами праці.

ДУ «Інституту медицини праці НАМН
України» надійшло дві Постанови про
відкриття виконавчого провадження
перша постанова ВП № 40209999 від 16.10.2013,
видана на підставі виконавчого листа
№2-2203/11 від 11.04.2012, щодо зобов'язання
провести додаткове обстеження та
зробити повторний висновок про
захворювання ОСОБА_1, та запропоновано
боржнику добровільно у строк до 22.11.2012
виконати. Друга постанова про
відкриття виконавчого провадження
№41095300 від 06.02.2013 щодо зобов'язання
скасувати висновок центральної
лікарсько-експерної комісії ДУ
«Інституту медицини праці НАМН
України» від 25.12.2007, викладений в
протоколі 53/3027, відповідно до якого
захворювання ОСОБА_1 не пов'язано з
умовами праці.

Як вбачається з матеріалів справи
протоколом №1600/1 від 08.10.2013 висновок
центральної лікарсько-експертної
комісії ДУ «Інституту медицини праці
НАМН України»

від 25.12.2007 викладений у протоколі 53/3027
яким захворювання ОСОБА_1 не пов'язано з
умовами праці скасовано. Державним
виконавцем винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження
ВП№41095300, від 13.03.2014.

Суд встановив, що позивач, з метою
виконання постанови у виконавчому
провадженні ВП №40209999 направляв листи
лист №2/138 від 04.11.2013, №2/1505 від 16.12.2013
якими ОСОБА_1 повідомлялось, що
висновок ЦЛЕК від 25.12.2007 скасовано,
особу повторно запрошено на обстеження
в Клініку професійних захворювань.

Позивачем 05.11.2013 направлено лист до
Відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м.Києві в якому
повідомлялось, що 04.11.2013 ОСОБА_1
надіслано лист - виклик про додатково
обстеження.

Головним державним виконавцем
Бережною О.О.13.03.2014 позивачу направлено
вимогу державного виконавця №98/7 від
13.03.2014 в якій зазначено, що 22.01.2014 до
відділу державної виконавчої служби
надійшов лис ОСОБА_1, в якому стягував
просив роз'яснити йому деякі питання, а
саме:

- чи необхідно ОСОБА_1 повторно
з'явитися до ДУ «Інституту медицини
праці НАМН України» та повторно
проходити всю процедуру обстеження,
дивлячись на те, що попередній висновок
скасовано саме з причин врахування
боржником недостовірних даних про
кількість фактично затраченого часу на
роботу з пестицидами?

- які документи необхідно надати
ОСОБА_1 для проведення повторного
обстеження та нового висновку?

- які документи повинен
витребувати стягував або боржник від
будь - яких інших установ чи
підприємств?

У відповідь на лист №98/7 від 13.03.2014 щодо
ОСОБА_1 надано відповідь в якій
зазначено, що відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України №1232 від
30.11.2011 про Деякі питання розслідування
та обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві передбачена процедура
встановлення зв'язку захворювання з
умовами праці.

Державним виконавцем ВП№35229429 винесено
постанову про повернення виконавчого
документа стягувачеві від 27.06.2013.

Відділ державної виконавчої служби
Голосіївського РУЮ в особі головного
державного виконавця Бережної О.О.
викликом державного виконавця №98/7 від
25.03.2014 викликав представника Інституту
медицини праці Академії медичних наук
України та попередив про
відповідальність у разі неявки
боржника.

Боржнику, направлено постанову про
стягнення виконавчого збору від 25.03.2014
у ВП №40209999, з вимогою сплатити
виконавчий збір у розмірі 1360,00 грн.

Закон України «Про виконавче
провадження» (надалі - Закон №606- XIV)
визначає умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону№606- XIV,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі №606- XIV, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Так, цим Законом передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб (ч.1 ст.6 Закону№606- XIV).
Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11
Закону№606- XIV).

Згідно ч.2 ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови) та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи виконавче
провадження відкрито 16.10.2013 боржник
надав лист 21.11.2013 по те, що 04.11.2013 ОСОБА_1
на домашню адресу направлено лист -
виклик про додаткове обстеження в
консультативно - поліклінічному
відділенні Клініки профзахворювань.

Порядок стягнення виконавчого збору
регламентований ст.28 Закону №606- XIV.
Зокрема, у разі невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою ст.25
цього Закону №606- XIV для самостійного
його виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10% суми, що
підлягає стягненню, або вартості майна
боржника, що підлягає передачі
стягувачу за виконавчим документом. У
разі невиконання боржником у той самий
строк рішення немайнового характеру
виконавчий збір стягується в розмірі
сорока неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян з боржника - фізичної
особи і в розмірі вісімдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - юридичної особи. У
зазначених розмірах виконавчий збір
стягується з боржника також у разі
повернення виконавчого документа без
виконання за письмовою заявою
стягувача та у разі самостійного
виконання боржником рішення після
початку його примусового виконання,
зокрема шляхом перерахування коштів
безпосередньо на рахунок стягувача.
Постанова про стягнення виконавчого
збору може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом.

Як встановлено судом, постановою
відділу державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у м.Києві ВП№40209999 від 16.10.2013 про
відкриття виконавчого провадження
Інституту медицини праці Академії
медичних наук України надано
семиденний строк для добровільного
виконання виконавчого листа № 2-2203/11,
виданого 11.04.2012, строк добровільного
виконання встановлено до 22.10.2013.

В судовому засіданні представник
позивача не заперечував, що в
зазначений державним виконавцем строк
позивач добровільно виконавчий
документ ВП№40209999 від 16.10.2013 не виконав.

Слід зазначити, що представник
позивача не звертався щодо
розстрочення або відстрочення
виконання з урахуванням положень
визначених ст.36 Закону№606- XIV за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Відтак, в зв'язку з невиконанням
виконавчого документу у встановлений
строк і було винесено постанову
ВП№40209999 від 25.03.2014 про стягнення з
боржника виконавчого збору.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВАС
України «Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби» N3, від 13.12.2010 (зі змінами),
роз'яснено, що постанови державного
виконавця про стягнення виконавчого
збору та накладення штрафу належать до
видів відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України «Про
виконавче провадження» порядку.

Відповідно до ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч.3 ст.2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими та відповідно такими,
що не підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128,
ст.ст.158-163, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Державної установи «Інституту
медицини праці НАМН України» відмовити
у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Н.М. Клименчук