Справа № 809/755/14
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"08" квітня 2014 р.
Справа № 809/755/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Суддя: Остап'юк С.В.,

за участю секретаря: Куриша Р. В.,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

представників відповідача: Дутки Х.М.,
Паньківської Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у місті
Івано-Франківську Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України в Івано-Франківській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення за № від
08.02.2014 року та зобов"язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2014 року фізична особа - підприємець
ОСОБА_1 (далі по тексту позивач)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у місті Івано-Франківську
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України в
Івано-Франківській області (далі -
відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення за № від
08.02.2014 року та зобов'язання утриматися
від вчинення заходів, спрямованих на
стягнення податкового боргу.

Заявлені позовні вимоги мотивовані
тим, що відповідач протиправно, в
порушення положень Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
Податкового кодексу України
необґрунтовано та безпідставно, за
наслідками проведеної перевірки, на
підставі помилкового висновку про
отримання доходу від реалізації
рухомого майна, надання послуг
доручення за 2010 рік в розмірі 90 434, 05
гривень, за 2011 рік - 57 183, 34 гривні та за
2012 рік - 195 900,62 гривень, податковим
повідомленням-рішенням за №2 від
08.02.2014 року протиправно визначив
зобов'язання з сплати податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 85 918, 40 гривень
та застосував штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 11 666, 33 гривень.

Позивач та його представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали з
мотивів зазначених в позовній заяві,
суду пояснили, що визначені
відповідачем, за наслідками проведеної
перевірки суми отриманого доходу за
2010-2012 роки є такими, що не відповідають
дійсності, їх розміри відповідачем
протиправно сформовані на підставі
протоколів допитів фізичних осіб,
будь-яких первинних бухгалтерських чи
інших документів, що відповідають
висновкам проведеної перевірки не
існує, висновки про отримання
позивачем доходу є помилковими, а
податкове повідомлення-рішення про
визначення розміру податку з доходів
фізичних осіб та застосування штрафних
(фінансових) санкцій, прийняте на
підставі такого висновку є
протиправним.

Відповідач позову не визнав, його
представниками надано письмове
заперечення проти заявлених позовних
вимог, мотивоване тим, що за наслідками
проведеної виїзної планової
документальної перевірки позивача
встановлено допущення позивачем
порушення норм Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
Податкового кодексу України, внаслідок
чого занижено податок на доходи
фізичних осіб в розмірі 85 918, 40 гривень.

Такі висновки відповідач обґрунтовує
тим, що за наслідками проведеної
перевірки встановлено продаж
позивачем рухомого - майна вантажних
колісних транспортних засобів в 2010
році на суму 180 320 гривень, в 2011 році на
суму 120 000 гривень, з отримання яких не
задекларовано і не сплачено податок з
доходів фізичних осіб в розмірі 27 048,
гривень за 2010 рік та 6 000 гривень за 2011
рік. А також відповідачем встановлено
надання позивачем фізичним особам
послуг за усними договорами
дорученнями на придбання та імпорт на
територію України колісних
транспортних засобів в 2010 році на суму
236 085, 05 гривень, в 2011 році на суму 181 469, 13
гривень та в 2012 році на суму 355 241, 50
гривень, внаслідок чого позивачем не
задекларовано отриману плату за
виконання усних договорів в розмірі 90
434, 05 гривні в 2010 році, 57183, 34 гривні в 2011
році, 195900, 62 гривень в 2012 році та не
сплачено податку з доходів фізичних
осіб з цих сум в розмірі 13565, 10 гривень
за 2010 рік, 8577, 50 гривень за 2011 рік та 30 727,
80 гривень за 2012 рік.

Представники відповідача вважають
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення правомірним, а
позовні вимоги не обґрунтованими.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши докази суд встановив
наступне.

Позивач зареєстрований суб'єктом
підприємницької діяльності - фізична
особа 27.04.2005 року рішенням Виконавчого
комітету Івано-Франківської міської
ради №0003009, перебуває на обліку в
Державній податковій інспекції міста
Івано-Франківська з 04.05.2005 року.

В період з 01.01.2010 року до 31.12.2010 року
позивач здійснював підприємницьку
діяльність, перебував на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва з сплатою єдиного
податку за ставкою 200 гривень. В період
з 01.01.2011 року до 31.12.2012 року позивач
перебував на загальній системі
оподаткування, обліку та звітності
згідно пункту 177.5 статті 177 Податкового
кодексу України. В період 2010-2012 років
був платником податку з доходів
фізичних осіб.

В період з 20.01.2014 року до 24.01.2014 року
відповідачем проведена документальна
виїзна перевірка позивача щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів, дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, виконання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2010 року до 31.12.2012 року,
правильності нарахування, обчислення
та сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з
01.01.2011 року до 31.12.2012 року.

Вказана перевірка проведена за наказом
начальника податкової інспекції за №49
від 15.01.2014 року на підставах, визначених
підпунктами 78.1.2, 78.1.11 пункту 78.1 статті 78
Податкового кодексу України, а саме не
подання в установлений законом строк
податкової декларації або розрахунки,
якщо їх подання передбачено законом та
отримання постанови слідчого,
винесеної ними відповідно до закону
про проведення перевірки.

За наслідками проведеної перевірки
відповідачем 30.01.2014 року складено акт
за №383/09-15-17-2-09/.

Висновками проведеної перевірки
відповідач встановив порушення
позивачем підпункту 8.2.1 пункту 8.2
статті 8, пункту 18.1 статті 18, пункту 19.1
статті 19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», підпункту 16.1.3
пункту 16.1 статті 16, пунктів 49.1, 49.2,
підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49,
пунктів 177.5, 177.11 статті 177 Податкового
кодексу України, у результаті
неподання декларації про доходи за 2010
рік та податкових декларацій про
майновий стан та доходи за 2011-2012 роки
(пункт 1); порушення пунктів 44.1, 44.3, 44.5, 44.6
статті 44 Податкового кодексу України, у
результаті незабезпечення зберігання
первинних, а також інших документів з
питань обчислення і сплати належних
сум податків (внеску) протягом
установлених строків їх зберігання та
ненадання платником оригіналів
документів чи їх копій за 2010-2012 роки
(пункт 2); порушення пункту 1.2 статті 1,
пункту 7.1 статті 7, підпункту 8.1.3 пункту
8.1 статті 8, статті 12, пункту 18.1 статті 18,
пункту 19.1 статті 19 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб»,
підпункту 14.1.202 пункту 14.1 статті 14,
підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16,
пунктів 49.1, 49.2, підпункту 49.18.5 пункту 49.18
статті 49, підпункту 164.2.19 пункту 164.2
статті 164, статтей 167, 173, пунктів 177.5, 177.11
статті 177 Податкового кодексу України,
у результаті чого визначено суму
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб за 2010-2012 роки в
розмірі 85 918, 40 гривень, в тому числі за
2010 рік - 40 613,10 гривень, за 2011 рік - 14 577, 50
гривень, за 2012 рік - 30 727, 80 гривень (пункт
3); порушення пункту 4 частини 2 статті 6
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», у
результаті неподання звітності за
2011-2012 роки (пункт 4).

За наслідками розгляду вказаного акта
перевірки та встановлених пунктом 3
висновків цього акта перевірки,
відповідач 08.02.2014 року оскаржуваними
податковим повідомленням-рішенням за
№2 визначив позивачу грошові
зобов'язання з сплати податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 97 584, 73 гривень,
в тому числі 85 918, 40 гривень за основним
платежем та 11 666, 33 гривень за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Висновки відповідача про допущення
позивачем зазначених порушень
ґрунтуються на тому, що згідно
інформації Управління Державної
автомобільної інспекції Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Івано-Франківській області,
Івано-Франківської митниці, протоколів
допитів фізичних осіб встановлено, що
позивач отримав дохід від реалізації
ввезених на територію України
транспортних засобів в сумі 300 320
гривень, в тому числі за 2010 рік 180 320
гривень, за 2011 рік - 120 000 гривень, не
подав декларацію про доходи з
відображеними показниками отриманого
доходу від продажу рухомого майна, не
визначив суму податку та не сплатив
його. Крім того, на основі протоколів
допитів фізичних осіб відповідач
встановив здійснення позивачем усних
угод доручення на придбання колісних
транспортних засобів за кордоном
вартістю в 2010 році - 236 085, 05 гривень, в 2011
році - 181 469, 13 гривень, в 2012 році - 355 241, 5
гривень, з сум яких відповідач
самостійно визначив отриману плату за
виконання позивачем цих договорів в
розмірі 90 434, 05 гривень за 2010 рік, 57 183, 34
гривні за 2011 рік, 195 900, 62 гривень за 2012
рік, щодо яких позивач не подав
декларацію про доходи з відображеними
показниками отриманого доходу від
виконання договорів доручення, не
визначив суму податку та не сплатив
його.

Вирішуючи питання про
правомірність визначення відповідачем
оскаржуваним податковим
повідомленнями-рішеннями розміру
податкових зобов'язань, суд зазначає,
що до даних правовідносин підлягають
застосуванню норми права, які були
чинні на момент виникнення таких
правовідносин та зазначає їх зміст у
відповідних редакціях, оскільки до
правовідносин, пов'язаних з
обчисленням та нарахуванням податку на
прибуток фізичних осіб за звітні
періоди з 01.01.2010 року до 31.12.2010 року
підлягають застосування положення
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», а за періоди з 01.01.2011
року застосовуються положення
Податкового кодексу України. До
правовідносин проведення відповідачем
перевірки підлягають застосуванню
положення Податкового кодексу України.

Факти імпортування на територію
України позивачем в період 2010-2012 років
колісних транспортних засобів в
обсягах та митною вартістю,
повідомлених Івано-Франківською
митницею сторонами не заперечується, а
в суду не виникає сумніву в
добровільності визнання ними цих
обставин.

Внаслідок неподання позивачем
декларацій про доходи за 2010 рік та
податкових декларацій про майновий
стан та доходи за 2011-2012 роки,
незабезпечення зберігання первинних, а
також інших документів з питань
обчислення і сплати належних сум
податків протягом установлених
строків зберігання відповідачем суми
доходів позивача від продажу рухомого
майна та виконання усних договорів
доручень визначено самостійно,
виходячи з митної вартості
транспортних засобів, відомостей
протоколів допитів, нотаріально
посвідчених довіреностей.

Відповідно до пункту 1.2 статті 1
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" дохід - сума будь-яких
коштів, вартість матеріального і
нематеріального майна, інших активів,
що мають вартість, у тому числі цінних
паперів або деривативів, одержаних
платником податку у власність або
нарахованих на його користь.

Аналогічно, підпунктом 14.1.56
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України доходи визначені, як загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі у
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

Розраховуючи суму отриманого
доходу від реалізації колісних
транспортних засобів в період 2010-2011
роках відповідач виходив виключно із
відомостей про вартість купівлі цих
транспортних засобів зазначених у
протоколах допитів ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 в якості свідків по
кримінальному провадженню за
№0000126 за фактом ухилення від
сплати податків підприємцем ОСОБА_1 за
попередньою змовою з невстановленими
особами у значних розмірах, з ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого частиною 2 статті 212
Кримінального кодексу України (додаток
2 до акта перевірки).

Розраховуючи суму отриманого
доходу від надання послуг за усними
договорами доручення, відповідач
виходив виключно з відомостей про
надання коштів зазначених у протоколах
допитів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20 в якості свідків по
кримінальному провадженню за
№0000126 за фактом ухилення від
сплати податків підприємцем ОСОБА_1 за
попередньою змовою з невстановленими
особами у значних розмірах, з ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого частиною 2 статті 212
Кримінального кодексу України (додаток
3 до акта перевірки).

Для цілей оподаткування платники
податків зобов'язані вести облік
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів бухгалтерського
обліку, фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Як встановлено судом, та не
заперечується сторонами, будь-яких
первинних бухгалтерських документів
чи інших документів, що містять
відомості про отримання позивачем,
внаслідок реалізації колісних
транспортних засобів та надання послуг
за договорами дорученнями в період
2010-2012 років, коштів в зазначених
відповідачем в акті перевірки розмірах
не виявлено.

Фактично відомості про отримання
позивачем доходу від реалізації
ввезених на територію України
транспортних засобів в сумі 300 320
гривень, в тому числі за 2010 рік 180 320
гривень, за 2011 рік - 120 000 гривень, та
виконання усних угод доручення на
придбання колісних транспортних
засобів за кордоном в 2010 році 236 085, 05
гривень, в 2011 році - 181 469, 13 гривень, в 2012
році - 355 241, 5 гривень встановлено на
підставі протоколів допиту свідків по
кримінальному провадженню, самостійно
відібрання пояснень від осіб,
протоколи допиту яких використано під
час проведення перевірки відповідачем
не проводилося.

Стаття 83 Податкового кодексу
України визначає матеріали, які є
підставами для висновків під час
проведення перевірок, згідно положень
якої для посадових осіб контролюючих
органів під час проведення перевірок
підставами для висновків є: документи,
визначені цим Кодексом; податкова
інформація; експертні висновки; судові
рішення; інші матеріали, отримані в
порядку та у спосіб, передбачені цим
Кодексом або іншими законами, контроль
за дотриманням яких покладений на
контролюючі органи.

Протоколи допитів свідків по
кримінальному провадженню статтею 83
Податкового кодексу України до
матеріалів, які є підставами для
здійснення висновків під час
проведення перевірок не відноситься.

Протоколи допиту свідків по
кримінальних провадженнях не є
доказом, таким доказом у відповідності
до частини 2 статті 84 Кримінального
процесуального кодексу України є
показання свідків, які у відповідності
до статті 95 Кримінального
процесуального кодексу України
надаються слідчому, прокурору,
слідчому судді та суду в установленому
вказаним Кодексом порядку
безпосередньо.

Відповідачем будь-якого
підтвердження відомостям відображеним
у вказаних протоколах допиту свідків
по кримінальному провадженню не
встановлено.

Як наслідок, визначення
відповідачем сум доходів, отриманих
позивачем в період 2010-2012 років на
підставі протоколів допитів свідків по
кримінальному провадженню є таким, що
вчинено не у спосіб та не в порядку, що
передбачені Конституцією та законами
України та є протиправним.

Також, судом встановлено, що у
відповідності до постанови старшого
слідчого з особливо важливих справ
слідчого управління фінансових
розслідувань Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
в Івано-Франківській області ОСОБА_21
від 31.01.2013 року кримінальне провадження
за №0000126 за фактом ухилення від
сплати податків підприємцем ОСОБА_1 за
попередньою змовою з невстановленими
особами у значних розмірах, з ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого частиною 2 статті 212
Кримінального кодексу України закрито
на підставі пункту 2 частини 1 статті 284
Кримінального процесуального кодексу
України, за відсутністю складу
кримінального правопорушення, тобто за
реабілітуючої підстави.

При цьому, суд вважає за необхідне
звернути увагу на те, що відповідач,
роблячи висновки про отримання
позивачем за період 2010-2012 років доходу
в розмірі 643 838, 01 гривень, які
обґрунтовував протоколами допиту
свідків по кримінальному провадженню,
що на момент проведення перевірки
позивача з 20.01.2014 року до 24.01.2014 року,
складення акта перевірки 30.01.2014 року та
винесення оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення 08.02.2014 року було
закрито у встановленому законом
порядку з реабілітуючих підстав.

З цих же підстав є протиправним
винесення наказу за №49 від 15.01.2014 року
про проведення документальної
позапланової виїзної перевірки
позивача в частині підстав її
проведення, визначених підпунктом 78.1.11
пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу
України.

Відповідно до частини другої
статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як наслідок, є протиправним та
таким, що підлягає скасуванню
податкове повідомлення-рішення за
№ від 08.02.2014 року про збільшення
сум грошового зобов'язання фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 за платежем
податок на доходи фізичних осіб на суму
85 918, 45 гривень за основним платежем та
штрафними (фінансовими) санкціями на
суму 11 666, 33 гривень, а позовні вимоги в
цій частині є обґрунтованими та такими,
що підлягають до задоволення.

Позовні вимоги про зобов'язання
відповідача утриматися від вчинення
заходів, спрямованих на стягнення
податкового боргу за оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням за
№ від 08.02.2014 року є такими, що до
задоволення не підлягають, оскільки
суми грошових зобов'язань, визначених
вказаним податковим
повідомленням-рішенням не утворюють
податкового боргу позивача.

У відповідності до підпункту 14.1.175
пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу
України податковий борг це сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Згідно з абзацом 4 пункту 56.18
статті 56 Податкового кодексу України
при зверненні платника податків до
суду з позовом щодо визнання недійсним
рішення контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Таким чином, до набрання законної
сили судовим рішенням у даній справі
грошові зобов'язання позивача, що
визначені податковим
повідомленням-рішенням за № від
08.02.2014 року є неузгодженими, не
утворюють податкового боргу, а в
органів державної податкової служби не
виникає повноважень на здійснення
заходів, спрямованих на стягнення цих
сум грошових зобов'язань.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення за №№ від
08.02.2014 року про збільшення сум
грошового зобов'язання фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 за платежем
податок на доходи фізичних осіб на суму
85 918, 40 гривень та штрафними
(фінансовими) санкціями на суму 11 666, 33
гривень.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку скаргу
не було подано.

Суддя:
Остап'юк С.В.

Постанова складена в повному
обсязі 14.04.2014 року.