Справа № 2а-9321/08/0470
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

03 квітня 2014 року м. Київ
В/800/1244/14

Вищий адміністративний суд України у
склад колегії суддів:

Головуючого: Бившевої Л.І.,

суддів: Ланченко Л.В., Лосєва А.М.,
Пилипчук Н.Г., Шипуліної Т.М.,

перевіривши заяву суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1

про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 09
грудня 2013 року

у справі № 2а-9321/08/0470 (К/9991/14843/11)

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1

до Криворізької міжрайонної державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області

про визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 звернувся до
Верховного Суду України через Вищий
адміністративний суд України із заявою
про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від 09
грудня 2013 року у справі № 2а-9321/08/0470 за
позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до
Криворізької міжрайонної державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення, якою постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2009
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28 жовтня 2010 року було залишено без
змін.

Посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, а саме: пункту 6.2
статті 6 Закону України «Про податок на
додану вартість», підпункту 4.2.2 пункту
4.2 статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», пункту 4.4 Порядку
заповнення та подання податкової
декларації з податку на додану
вартість, затвердженого наказом ДПА
Укоаїни від 30 травня 1997 року № 166,
суб'єктом підприємницької діяльності -
фізичною особою ОСОБА_1 до заяви про
перегляд судового рішенні додані
ухвала Вищого адміністративного суду
України 10 грудня 2012 року у справі №
2а-26957/09/1270 (К-23003/10), ухвала Вищого
адміністративного суду від 19 липня 2012
року (К-1090/10) та постанова Судової
палати у господарських справах
Верховного Суду України від 07 червня 2005
року.

Дослідивши заяву суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1, а також додані неї
матеріали, Вищий адміністративний суд
України дійшов висновку, що підстави
для допуску справи до провадження
Верховного Суду України відсутні, з
огляду на наступне.

Зі змісту ухвали Вищого
адміністративного суду України від 09
грудня 2013 року, про перегляд якої
подано заяву, вбачається, що предметом
спору у даній справі було визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення про визначення
позивачу податкового зобов'язання (з
урахуванням штрафних (фінансових)
санкцій) з податку на додану вартість,
та у якій судом касаційної інстанції
були підтверджені висновки судів
попередніх інстанцій про
правомірність цього рішення, з огляду
на те, що позивач не являвся
сільськогосподарським
товаровиробником, а займався
торгівельно-посередницькою
діяльністю, яка полягала у закупівлі
молока у населення та продажу його
переробному підприємству, з огляду на
що неправомірно застосовував нульову
ставку при визначенні податку на
додану вартість, передбачену
підпунктом 6.2.6 пункту 6.2 статті 6 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Зі змісту ухвали Вищого
адміністративного суду України 10
грудня 2012 року у справі № 2а-26957/09/1270
(К-23003/10), на яку посилається заявник як
на підставу для перегляду справи з
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, вбачається,
що предметом спору у даних справах було
визнання неправомірними дій щодо
неприйняття уточнюючих податкових
розрахунків та зобов'язання прийняти
такі уточнюючі розрахунки, та у якій
судом касаційної інстанції були
підтверджені висновки судів
попередніх інстанцій про
обґрунтованість позовних вимог, з
огляду на те, що позивачем при поданні
таких розрахунків були дотримані
вимоги, встановлені підпунктом 4.2.2
пункту 4.2 статті 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» та
пунктом 4.3 Методичних рекомендацій
щодо централізованого приймання та
комп'ютерної обробки податкової
звітності платників в ОДПС України,
затверджених наказом ДПА України від 31
грудня 2008 року № 827.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
237 Кодексу адміністративного
судочинства України заява про перегляд
судових рішень в адміністративних
справах може бути виключно з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Колегія суддів відзначає, що
подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм.

Таким чином, мова йде про застосування
підпункту 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» до різних за змістом
правовідносин і не може розцінюватись
як неоднакове застосування касаційною
інстанцією норм матеріального права,
що потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як вбачається зі змісту доданої до
заяви про перегляд судового рішення
копії ухвали Вищого адміністративного
суду від 19 липня 2012 року (К-1090/10), на яку
заявник також посилається як на
підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, суд
касаційної інстанції скасував судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та направив справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів відзначає, що
направлення справи на новий розгляд до
суду першої інстанції не розв'язує спір
по-суті та свідчить про неповноту
встановлення судами попередніх
інстанцій обставин справи для
правильного вирішення спору та про не
дослідження всіх доказів, належить до
порушення процесуального права, що не є
підставою для перегляду ухвали в
порядку Глави 3 Розділу IV Кодексу
адміністративного суду України.

Відсутність повно встановлених
обставин у певній справі та ухвалення
судового рішення в іншій справі,
виходячи з конкретних встановлених
обставин у справі, виключає висновок
про ухвалення судових рішень у таких
справах з неоднаковим застосуванням
норм матеріального права саме у
подібних правовідносинах.

При цьому, колегія суддів відзначає, що
судовими рішеннями, на які робиться
посилання для підтвердження підстав,
установлених пунктом 1 частини 1 статті
237 Кодексу адміністративного
судочинства України, можуть бути
рішення таких касаційних судів
(інстанцій): Вищого адміністративного
суду України, Вищого господарського
суду України, Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, колегії суддів
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України як касаційної
(третьої) інстанції, Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України як касаційної (третьої)
інстанції, а також рішення апеляційних
судів загальної юрисдикції як судів
касаційної інстанції в цивільних
справах, яким право на перегляд у
касаційному порядку цивільних справ
було надано Законом України від 22
лютого 2007 року № 697-V «Про внесення змін
до Закону України «Про судоустрій
України» щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ».
Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

Як вбачається зі змісту доданої до
заяви про перегляд судового рішення
копії постанови постанова Судової
палати у господарських справах
Верховного Суду України від 07 червня 2005
року, на яку заявник посилається як на
підтвердження неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
вона прийнята за результатом перегляду
постанови Вищого господарського суду
України від 17 березня 2005 року, тобто
переглянута судом касаційної
(четвертої) інстанції.

Таким чином, зазначена вище постанова
Судової палати у господарських справах
Верховного Суду України не відноситься
до переліку рішень, на які можуть
робитися посилання для підтвердження
підстав, установлених пунктом 1 частини
1 статті 237 Кодексу адміністративного
судочинства України.

За таких обставин у допуску справи до
провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити суб'єкту підприємницької
діяльності - фізичній особі ОСОБА_1 в
допуску до провадження по перегляду
Верховним Судом України справи
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду № 2а-9321/08/0470 за
позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 до
Криворізької міжрайонної державної
податкової інспекції
Дніпропетровської області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ Л.В. Ланченко

_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Н.Г. Пилипчук

_____________________ Т.М. Шипуліна