Справа № 2а/2470/3219/11
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а/2470/3219/11
Головуючий у 1-й інстанції: Брезіної Т.М.
Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Білоуса О.В. Мельник-Томенко Ж.
М.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
управління пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області, відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Сторожинецькому
районі Чернівецької області на
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом управління пенсійного фонду
України в Сторожинецькому районі
Чернівецької області (далі - позивач) до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Сторожинецькому
районі Чернівецької області (далі -
відповідач) про стягнення
заборгованості , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача в якому просив: стягнути
витрати на виплату щомісячної грошової
допомоги на проживання, державної
адресної допомоги, витрати на їх
доставку на загальну суму 85565,36 грн. за
період з 01.07.2011 року по 30.09.2011 року в т.ч.
витрати за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а саме з 01.07.2011 року по
30.09.2011 року витрати за особовими
справами: ОСОБА_2 на суму 2 292,00 грн.;
ОСОБА_3 на суму 2 176,02 грн.; ОСОБА_4 на суму
2 292,00 грн.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 18.02.2014 року
адміністративний позов задоволено
частково: стягнуто з відповідача на
користь позивача витрати за особовими
справами потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання на виплату
пенсій та їх доставку, витрати на
виплату щомісячної грошової допомоги
на проживання на загальну суму 882,87 грн.
за липень-вересень 2011 року.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, сторони подали
апеляційні скарги: позивач просить суд
скасувати частково вказане рішення та
прийняти нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги;
відповідач просить скасувати вказане
рішення в частині задоволених вимог.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час та дату слухання
справи повідомленні належним чином.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до п. п.
1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України визнала
можливим проводити апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційних скарг, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги необхідно
залишити без задоволення, з таких
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивачем за
липень-вересень 2011 року направлялись
відповідачу акти щомісячних звірок
витрат по особових справах потерпілих,
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, що підписувались між
сторонами. Згідно листів відповідача
загальна сума, що не прийнята до заліку
відшкодування складає 85565,36 грн., що
слугувало підставою звернення до суду
про стягнення вказаної суми.

Також встановлено, що ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 11.01.2012 року
залишено без змін постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 28.11.2011 року,
якою в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 19.12.2013 року касаційну скаргу
позивача задоволено частково.
Постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 28.11.2011 року
та ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 11.01.2012 року
скасовано, а справу направлено на новий
судовий розгляд.

Відповідно до розрахунку витрат на
виплату пенсій громадян
держав-учасників СНГ, які отримали
каліцтво в державах СНД і переїхали на
постійне місце проживання в Україну, не
прийняті до відшкодування
відповідачем за липень-вересень 2011
року сума пенсії, щомісячної цільової
грошової допомоги та витрати на
доставку виплачена позивачем та
невідшкодована відповідачем по
пенсіонерах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
складає 882,87 грн.. Причиною відмови
відповідач називає отримання
трудового каліцтва даними потерпілими
в Латвії, Казахстані та Росії.

В обґрунтування апеляційних скарг
сторони посилаються на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права.

Колегія суддів не погоджується з
такими посиланнями, з таких підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
загальнообов'язкове соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", право яких на
отримання відшкодування раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР про відшкодування шкоди, завданої
працівниками внаслідок травмування на
виробництві, мають право на
забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку на виробництві.

Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України
"Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV)
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків сплачує страхові
виплати та надає соціальні послуги
працівникам (членам їх сімей), які
потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001
року, з того часу, коли відповідні
підприємства передали в установленому
порядку Фонду соціального страхування
від нещасних випадків документи, що
підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду соціального страхування від
нещасних випадків, продовжують
отримувати належні виплати та
соціальні послуги від свого
роботодавця, Пенсійного фонду України
та Фонду соціального страхування
України. При цьому кошти, виплачені
потерпілому страхувальником,
зараховуються Фондом соціального
страхування від нещасних випадків у
рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків в подальшому відбуваються
відповідні розрахунки.

При цьому, право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Міжнародно-правовим актом, що регулює
виниклі правовідносини, є Угода про
гарантії прав громадян держав -
учасниць Співдружності Незалежних
Держав у галузі пенсійного
забезпечення від 13.03.1992 року. Україною
вказана Угода підписана в день її
прийняття, а в дію Угода вступила з
моменту її підписання.

Згідно ст. 9 Конституції України, чинні
міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.

Відповідно до цієї Угоди,
держави-учасниці СНД мають
зобов'язання щодо непрацездатних осіб,
які отримали право на пенсійне
забезпечення на їхній території або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР і реалізують
це право на території держав-учасниць
Угоди.

Статтею 1 зазначеної Угоди передбачено,
що пенсійне забезпечення громадян
держав - учасниць цієї Угоди та членів
їхніх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають. Відповідно до ст.
3 Угоди про гарантії прав громадян
держав - учасниць СНД, усі витрати, які
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення несе держава, що надає це
пенсійне забезпечення. Стаття 5 цієї
Угоди передбачає, що вона поширюється
на всі види пенсійного забезпечення
громадян. Статтею 6 передбачено, що
призначення пенсій громадянам держав -
учасниць Угоди проводиться за місцем
проживання.

Разом з тим, у відповідності до ст. 85
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", пенсії виплачуються
без урахування одержуваного
заробітку (прибутку) за місцем
проживання пенсіонера, незалежно від
реєстрації місця проживання.

Отже, пенсійне законодавство напряму
пов'язує виплату відповідної пенсії з
фактичним місцем проживанням
пенсіонера. Таким чином, страхові
виплати повинні проводитись
відповідним відділенням ФССНВ по місцю
фактичного проживання застрахованої
особи при умові звернення останньої з
відповідною заявою.

За змістом ст. 7 Закону України "Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до
цього Закону.

Відтак, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особам, які стали інвалідами внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР в
разі виплати її органами Пенсійного
фонду України, є відділення Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, у даному випадку
відповідач.

Крім того, відповідно до вимог п. 4
Порядку відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, відшкодуванню
підлягають також і суми витрат
Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

З огляду на наведенні правові
положення, апеляційний суд доходить
висновку про законність та
обґрунтованість вимоги позивача про
відшкодування відповідачем пенсій
особам з яким нещасний випадок на
виробництві та професійне
захворювання, стались в країнах СНД та
витрат на їх доставку. При цьому, такий
висновок узгоджується з правовою
позицією Верховного Суду України,
викладеною у постанові від 05.12.2011 року
в справі № 333а-11.

Щодо вимоги стягнути витрати на
державну адресну допомогу, суд
виходить з наступного.

Підпунктами "г" i "д" п. 1 ст. 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, якi
спричинили втрату працездатності" від
23.09.1999р., який набрав чинності з 1 квітня
2001 року, передбачено, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязi відшкодувати шкоду,
заподiяну працiвниковi внаслiдок
ушкодження його здоров'я або в разi його
смертi, виплачуючи йому або особам, якi
перебували на його утриманнi, пенсiю по
iнвалiдностi внаслiдок нещасного
випадку на виробництвi або професiйного
захворювання та пенсiю у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслiдок нещасного випадку на
виробництвi або професiйного
захворювання.

Міністерством юстиції України 16.05.2003
року зареєстрована постанова
правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року №
5-4/4, якою затверджений "Порядок
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання" ( далі - Порядок).

Згідно п. 2 вказаного Порядку останній
визначає механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків Пенсійному фонду витрат,
пов'язаних з виплатою відповідних
пенсій. Пунктом 5 Порядку передбачено,
що органи Пенсійного фонду щомісяця
проводять з відділеннями виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
звірку витрат по особових справах
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки, в якому визначають загальну
суму витрат, що підлягає відшкодуванню,
та до 15 числа місяця, наступного за
звітним, подають його відповідно
головним управлінням Пенсійного фонду
і управлінням виконавчої дирекції
Фонду на місцях. Відповідно до п. 6
Порядку головні управління Пенсійного
фонду та управління виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
підставі поданих актів узагальнюють і
узгоджують Довідку про відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
відповідних пенсій, та до 20 числа
місяця, наступного за звітним, подають
її відповідно до Пенсійного фонду та
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків. Пунктом 7 Порядку
встановлено, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
підставі вищевказаної Довідки на
централізованому рівні до 25 числа
місяця, наступного за звітним,
перераховує відповідні кошти
Пенсійному фонду.

У разі відсутності згоди на включення
до акту щомісячної звірки витрат по
особових справах з боку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, в судовому
порядку мають вирішуватись вимоги не
про зобов'язання включити до акту
звірки певні суми, а про відшкодування
виплачених Пенсійним фондом України
коштів шляхом їх стягнення з
обґрунтуванням ціни позову та наданням
відповідних доказів (ст. 24 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"). У
такому разі розмір позовних вимог
підлягає доведенню сторонами та
перевірці і оцінці судом.

Пунктом 4 Порядку відшкодування витрат
визначено, які суми підлягають
відшкодуванню, а саме: сума основного
розміру пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячна цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержав
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію; сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

Кабінет Міністрів України постановою
від 26.03. 2008 року № 265 установив, що у
разі, коли щомісячний розмір пенсійних
виплат (з урахуванням надбавок,
підвищень, додаткових пенсій, цільової
грошової допомоги, сум індексації та
інших доплат до пенсій, встановлених
законодавством, крім пенсій за
особливі заслуги перед Україною та
щомісячної доплати до пенсії у зв'язку
з втратою годувальника членам сімей
шахтарів, смерть яких настала
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання) не досягає в осіб, яким
призначено пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, на одного
непрацездатного члена сім'ї 100
відсотків, на двох - 120 відсотків, на
трьох і більше - 150 відсотків
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для осіб, які втратили
працездатність, таким особам надається
щомісячна державна адресна допомога до
пенсії у сумі, що не вистачає до
зазначених розмірів. У разі, коли
щомісячний розмір пенсійних виплат,
державної соціальної допомоги
інвалідам з дитинства і
дітям-інвалідам, особам, які не мають
права на пенсію, та інвалідам (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткових пенсій, цільової грошової
допомоги, сум індексації та інших
доплат, встановлених законодавством,
крім пенсій за особливі заслуги перед
Україною) не досягає прожиткового
мінімуму, встановленого законом для
осіб, які втратили працездатність,
таким особам надається щомісячна
державна адресна допомога у сумі, що не
вистачає до зазначеного прожиткового
мінімуму.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку, що наведені норми
дають підстави вважати, що адресна
допомога як окремий вид соціальної
допомоги та інші виплати не входять до
складу розміру пенсії по інвалідності
та пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 4 цієї постанови Кабінету
Міністрів України встановлено, що
виплата щомісячної державної адресної
допомоги здійснюється за рахунок
коштів, з яких виплачується пенсія або
державна соціальна допомога.

Крім того, необхідно врахувати те, що
страхування від нещасного випадку є
самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності. Одним
із основних принципів страхування від
нещасного випадку є цільове
використання коштів. Відповідно до ст.
46 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, якi спричинили втрату
працездатності", кошти на здійснення
страхування від нещасного випадку не
формуються за рахунок Державного
бюджету України, не включаються до його
складу та використовуються виключно за
їх прямим призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування
Фонду страхування від нещасного
випадку, виключно цільове використання
цих коштів та враховуючи те, що адресна
допомога як окремий вид соціальної
допомоги не входить до складу розміру
пенсії по інвалідності та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, Фонд не може нести
витрати на виплату державної адресної
допомоги.

З урахуванням вищенаведеного суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог в частині
покладення на відповідача обов'язку
відшкодування понесених позивачем
витрат пов'язаних з виплатою
щомісячної державної адресної
допомоги та правильно врахував
висновки Верховного Суду України
викладені в рішенні від 06.12.2011 року.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що судом І інстанції правильно
застосовані норми матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку суду І інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги управління
пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області, відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Сторожинецькому
районі Чернівецької області залишити
без задоволення, а постанову
Чернівецького окружного
адміністративного суду від 18 лютого 2014
року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Ватаманюк Р.В.

Судді
Білоус О.В.

Мельник-Томенко Ж. М.