Справа № 2а-4220/09/1470
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/71202/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Карася О.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 грудня
2009 року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року

у справі № 2а-4220/09/1470

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва

про скасування першої податкової
вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
(далі - ФОП ОСОБА_3; позивач)
звернулась до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Центральному районі м. Миколаєва (далі -
ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва;
відповідач) про скасування першої
податкової вимоги № 1/234 від 31 березня
2009 року.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 грудня
2009 року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року, в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими рішеннями у справі, позивач
оскаржив їх в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставиться питання про скасування
постанови Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2009
року, ухвали Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року та прийняття нового рішення про
повне задоволення позову.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
виїзну планову документальну
перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 січня 2005
року по 31 березня 2008 року, за
результатами якої складено акт №
290/17-207/НОМЕР_1 від 18 червня 2008 року.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від 02
липня 2008 року, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
27 179,00 грн. (0,00 грн. - основний
платіж; 27 179,00 грн. - штрафні (фінансові)
санкції).

За результатами адміністративного
оскарження, рішенням ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва
скаргу ФОП ОСОБА_3 задоволено частково
та скасовано податкове
повідомлення-рішення № /0 від 02
липня 2008 року в частині визначення
позивачу суми податкового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
17 286,50 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями, що стало підставою для
прийняття податкового
повідомлення-рішення № /2 від 03
лютого 2009 року.

В подальшому, скарги позивача залишено
без задоволення, остаточне рішення
Державної податкової адміністрації
України отримано ФОП ОСОБА_3
28 січня 2009 року.

З огляду на несплату донарахованої
позивачу суми податкового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі 9
892,50 грн. у визначені Законом України
від 21 грудня 2000 року № 2181-III
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
2181-III) строки, контролюючим органом
скеровано на адресу підприємця першу
податкову вимогу № 1/234 від 31
березня 2009 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до підпункту 5.2.2
пункту 5.2 статті 5 Закону № 2181-III у разі
коли платник податків вважає, що
контролюючий орган невірно визначив
суму податкового зобов'язання або
прийняв будь-яке інше рішення, що
суперечить законодавству з питань
оподаткування або виходить за межі
його компетенції, встановленої
законом, такий платник податків має
право звернутися до контролюючого
органу із скаргою про перегляд цього
рішення, яка подається у письмовій
формі та може супроводжуватися
документами, розрахунками та доказами,
які платник податків вважає за
потрібне надати.

Остаточне рішення вищого
(центрального) органу контролюючого
органу за заявою платника податків не
підлягає подальшому адміністративному
оскарженню, але може бути оскаржене у
судовому порядку.

Згідно з підпунктом 5.2.4 пункту 5.2
статті 5 Закону № 2181-III процедура
адміністративного оскарження
закінчується днем отримання платником
податків рішення контролюючого органу,
що не підлягає подальшому
адміністративному оскарженню.

День закінчення процедури
адміністративного оскарження
вважається днем узгодження
податкового зобов'язання платника
податків. При зверненні платника
податків до суду з позовом щодо
визнання недійсним рішення
контролюючого органу податкове
зобов'язання вважається неузгодженим
до розгляду судом справи по суті та
прийняття відповідного рішення.

Відповідно до підпункту 5.3.2 пункту 5.3
статті 5 Закону № 2181-III у випадках
апеляційного узгодження суми
податкового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити її узгоджену суму, а також
пеню та штрафні санкції за їх наявності
протягом десяти календарних днів,
наступних за днем такого узгодження.

Підпунктами 6.2.1, 6.2.3 пункту 6.2
статті 6 Закону № 2181-III передбачено, що у
разі коли платник податків не сплачує
узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.

Перша податкова вимога надсилається не
раніше першого робочого дня після
закінчення граничного строку сплати
узгодженої суми податкового
зобов'язання. Перша податкова вимога
містить повідомлення про факт
узгодження податкового зобов'язання та
виникнення права податкової застави на
активи платника податків, обов'язок
погасити суму податкового боргу та
можливі наслідки непогашення його у
строк.

З огляду на те, що позивачем в повній
мірі реалізовано доюрисдикційну
процедуру вирішення податкового спору,
а також враховуючи неоскарження
податкового повідомлення-рішення №
/2 від 03 лютого 2009 року в судовому
порядку, підстави для скасування
оскаржуваної першої податкової вимоги
№ 1/234 від 31 березня 2009 року відсутні.

За наведених обставин, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2009
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року такими, що прийняті з
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 відхилити, а
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2009
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 13 вересня
2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Карась О.В.

Моторний О.А.