Справа № 810/2018/14
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року м. Київ
810/2018/14

14:55

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Панової Г.В., за участю секретаря
судового засідання: Волощук Л.В.

представників сторін:

від позивача - Гісунова Н.В.,

від відповідача - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «АЛЖЕКО Україна»

до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції

Головного управління
Міндоходів у Київській області

про визнання протиправним
та скасування податкового

повідомлення-рішення

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю «АЛЖЕКО Україна» з
позовом до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про (з урахуванням
уточнень позовних вимог) визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
22.10.2013 № .

Спірне податкове повідомлення-рішення
прийнято податковим органом на
підставі Акта перевірки, в ході якої
встановлено завищення суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновки Акта перевірки є
безпідставними, оскільки під час
перевірки податковий орган не взяв до
уваги документи надані підприємством,
які підтверджують факт сплати податку
на додану вартість при імпорті товарів.
Як стверджує позивач, підприємством у
червні 2013 ввезено на територію України
товар в режимі імпорт, за який сплачено
усі митні платежі з податком на додану
вартість, тому підприємство має право
на бюджетне відшкодування сплаченого
податку на додану вартість.

Представник позивача підтримав
позовні вимоги і просив суд позов
задовольнити.

Уповноважені представники відповідача
у судові засідання не з'являлись.

Від відповідача до суду надійшли
письмові заперечення на
адміністративний позов, в яких
відповідач зазначив, що за результатом
звірки даних, зазначених у розрахунку
сум бюджетного відшкодування із даними
первинних документів неможливо
підтвердити факт оплати позивачем
товарів (послуг). Згідно наданих до
перевірки виписок банку в розділі мета
платежу вказано «передплата за митне
оформлення (без ПДВ)». Таким чином,
скільки відшкодуванню підлягає лише
сплачена частина від'ємного залишку
попереднього періоду, ТОВ «Алжеко
Україна» порушено пункт 200.4 статті 200
Податкового кодексу України.

Отже, на думку відповідача, спірне
податкове повідомлення-рішення
прийнято правомірно і у відповідності
до вимог чинного податкового
законодавства.

Крім того, відповідач у запереченнях
просить суд здійснювати розгляд справи
без участі представників податкового
органу.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ТОВ «Алжеко
України» заявило до митного оформлення
в режимі імпорт - 40 товари відповідно до
вантажних митних декларацій від 01.06.2013
№ 100270000/2013/164628, від 14.06.2013
№ 100270000/2013/166521 і від 20.06.2013 №
100270000/2013/167396.

У подальшому позивач подав до
податкового органу податкову
декларацію з податку на додану
вартість за липень 2013 в якій заявив
суму бюджетного відшкодування податку
на додану вартість 153858,00 грн.

Посадовою особою Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку правомірності
нарахування позивачем бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за липень 2013, за результатами
якої складено Акт від 07.10.2013 № 192/15-2/37739481
(далі - Акт).

Як вбачається з Акта перевірки
(сторінка 5) податковий орган зазначив,
що ТОВ «Алжеко Україна» у червні-липні
2013 року на підставі укладеного
зовнішньоекономічного договору від
05.12.2011 № 0512 із ТОВ «АЛЖЕКО с.р.о.» (вул.
Олзик, 586, Спитихнев, 76364, Чеська
Республіка, реєстраційний номер 25520334)
поставив на територію України товари
торгівельної марки «ALGECO», Країна
виробництва: CZ Виробник: LLC «ALGECO s.r.o»
(конструкції будівельні збірні, з
чорних металів: Модульна санітарна
будівля типу IN модель INS4 - 4 шт. Серійні
номери: 04239513, 04248713, 04248813, 04249113. Зовнішні
розміри: 2995x2438x2800мм, вироби
санітарно-технічного призначення з
пластмас: Душова кабіна, вироблена з
ПВХ, розміром 800x800 мм., арт. 12940 - 20 шт.
Пісуари з кераміки: Безводний пісуар
Aridian, фарфоровий, в комплекті з
картриджем, арт. 69847 - 10 шт.) Умова
поставки FCA - CZ Stare Mesto. Перетин
здійснювався на території Чопської
митниці. Транспортування
здійснювалось вантажним автомобілем.
Перетин кордону оформлений ВМД від
01.06.2013 № 164628, від 14.06.2013 № 166521, від 20.06.2013
№ 167396. від 19.07.2013 № 170794 і від 23.07.2013 №
171248.

Відповідно до наданих до перевірки
документів податкового та
бухгалтерського обліку основними
покупцями у ТОВ «Алжеко Україна» є:

- у червні 2013 року:

ТОВ «Ринок сільськогосподарської
продукції «Столичний» (ІПН 94)
згідно договору оренди від 01.12.2012 року
№ KYIVOPT 2012-25 орендовано модулів на
загальну суму/:65 934,00 грн. в т.ч. ПДВ 10 989,00
грн.;?

TOB «Сайпем Україна» (ІПН 51) згідно
договору про надання послуг від 13.09.2012
№ SAIPEM 2012-10 орендовано модулів на
загальну суму 40 924,96 грн. в т.ч. ПДВ 6 820,83
грн.;

ТОВ «Ер Лікід Інжинірінг та Сервіс
Україна» (ІПН 17) згідно договору
пре надання послуг від 26.06.2012 року
№00312/50-3371-01/008 орендовано модулів і
додаткового обладнання на загальну
суму 63 876,75 грн. в т.ч. ПДВ 10 646,12 грн.;

- у липні 2013 року:

ТОВ «Екометан» (ІПН 22) згідно
договору оренди від 11.07.2013 рою №ECOMETAN
UA1000-A001-R00 орендовано модулів та
додаткового обладнання на загальну
суму 791 905,31 грн. в т.ч. ПДВ 131 984,22 грн.;

ТОВ «Ер Лікід Інжинірінг та Сервіс
Україна» (ІПН 17) згідно договору
про надання послуг від 26.06.2012 року
№00312/50-3371-01/008 орендовано модулів і
додаткового обладнання на загальну
суму 55 084,30 грн., в т.ч. ПДВ 9 180,72 грн.;

Фізична особа ОСОБА_2 згідно договору
від 07.08.2013 № Malakhov 2013-2S придбано будівлю
модульну на загальну суму 65 094,6. грн. в
т.ч. ПДВ 10 849,10 грн.

Відповідно до наданих до перевірки
документів податкового і
бухгалтерського обліку основними
постачальниками ТОВ «Алжеко Україна»
є:

ТОВ «ФРАНСем» (ІПН 91) на підставі
договору про виконання роботи від
20.06.2012 № 01-C-06UT1402 виконано
електромонтажні роботи на загальну
суму 1 444 233,00 грн., в т. ч, ПДВ 240 705,50 грн.;

ТОВ «Перша Лізингова Компанія» (ІПН
05) на підставі лізингової угоди
віт 10.10.2011 № OL-O671-Il-KY надано послуги з
оперативного лізингу на загальну суму
36 350,95 грн., в т.ч. ПДВ 6 058,49 грн.;

Представництво «Г.Л.Н. Європа» (ІПН
97) на підставі договору про
надання послуг від 03.01.2012 № б/н надано
юридичні послуги (послуги
консультантів) на загальну суму 46 535,90
грн., в т.ч. ПДВ 7755,98 грн.

Фактично за результатами звірки даних,
зазначених у розрахунку бюджетного
відшкодування ПДВ із даними первинних
документів неможливо підтвердити факт
оплати платником товарів/послуг.

Згідно наданих до перевірки виписок
банку в розділі мета платежу вказано
передплата з митне оформлення (Без ПДВ).

За наслідками проведення перевірки
податковий орган дійшов висновку про
порушення позивачем пункту 200.4 статті
200 Податкового кодексу України -
завищено суму бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість за липень 2013 у сумі 153858,00 грн.

На підставі Акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 22.10.2013 №
, відповідно до якого позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у сумі 153858,00 грн. і нараховано
штрафні (фінансові) санкції у сумі 76929,00
грн.

Вважаючи спірне податкове
повідомлення-рішення неправомірним,
позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); г) вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); ґ) з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; д) з метою
оподаткування цим податком до імпорту
також прирівнюється постачання
товарів (супутніх послуг) з-під митного
режиму магазину безмитної торгівлі,
митного складу або спеціальної митної
зони, створених згідно з положеннями
глав 35 - 37 Митного кодексу України, для
їх подальшого вільного обігу на
території України; е) постачання послуг
з міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188
Податкового кодексу України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

База оподаткування операцій з
постачання товарів, ввезених на митну
територію України, визначається
виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості, але не нижче митної вартості
товарів, з якої були визначені податки
і збори, що справляються під час їх
митного оформлення, з урахуванням
акцизного податку та ввізного мита, за
винятком податку на додану вартість, що
включаються в ціну товарів/послуг
згідно із законом.

У разі якщо постачання товарів/послуг
здійснюється за регульованими цінами
(тарифами), база оподаткування
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, визначеної за
такими цінами (тарифами).

У разі постачання виробничих або
невиробничих засобів, інших
товарів/послуг без оплати, з частковою
оплатою, у межах обміну, у межах
дарування, у рахунок оплати праці
фізичним особам, які перебувають у
трудових відносинах із платником
податку, пов'язаній з постачальником
особі, суб'єкту господарювання, який не
зареєстрований платником податку,
іншим особам, які не зареєстровані
платниками податку, база оподаткування
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін.

До бази оподаткування враховується
вартість товарів/послуг, які
постачаються за будь-які кошти (за
виключенням суми компенсації на
покриття різниці між фактичними
витратами та регульованими цінами
(тарифами) у вигляді виробничої дотації
з бюджету), та вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платникові податку безпосередньо
отримувачем товарів/послуг або
будь-якою третьою особою як
компенсація вартості товарів/послуг,
поставлених таким платником податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.2 статті 200
Податкового кодексу України при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом

Відповідно до пункту 200.3 статті 200
Податкового кодексу України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.4 статті 200
Податкового кодексу України якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 200.7 статті 200
Податкового кодексу України платник
податку, який має право на отримання
бюджетного відшкодування та прийняв
рішення про повернення суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
контролюючому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
суми бюджетного відшкодування, яка
відображається у податковій
декларації.

Згідно з пунктом 200.8 статті 200
Податкового кодексу України до
податкової декларації платником
податків додаються розрахунок суми
бюджетного відшкодування та оригінали
митних декларацій. У разі якщо митне
оформлення товарів, вивезених за межі
митної території України,
здійснювалося з використанням
електронної митної декларації, така
електронна митна декларація надається
контролюючим органом за місцем митного
оформлення контролюючому органу за
місцем обліку такого платника податків
в порядку, затвердженому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, в
електронній формі з дотриманням умови
щодо реєстрації електронного підпису
відповідно до закону.

Відповідно до статті 201.12 Податкового
кодексу України у разі ввезення
товарів на митну територію України
документом, що посвідчує право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту, вважається митна декларація,
оформлена відповідно до вимог
законодавства, яка підтверджує сплату
податку.

Відповідно до статі 74 Митного кодексу
України імпорт (випуск для вільного
обігу) - це митний режим, відповідно до
якого іноземні товари після сплати
всіх митних платежів, встановлених
законами України на імпорт цих товарів,
та виконання усіх необхідних митних
формальностей випускаються для
вільного обігу на митній території
України.

Згідно з пунктом 27 частини першої
статті 4 Митного кодексу України митні
платежі: а) мито; б) акцизний податок із
ввезених на митну територію України
підакцизних товарів (продукції); в)
податок на додану вартість із ввезених
на митну територію України товарів
(продукції).

Відповідно до статті 76 Митного кодексу
України товари, поміщені у митний режим
імпорту, набувають статусу українських
товарів.

Підтвердженням українського статусу
товарів, зазначених у частині першій
цієї статті, є митна декларація, за якою
ці товари випущено у вільний обіг

Згідно з частиною п'ятою статті 255
Митного кодексу України митне
оформлення вважається завершеним
після виконання всіх митних
формальностей, визначених цим Кодексом
відповідно до заявленого митного
режиму, що засвідчується органом
доходів і зборів шляхом проставлення
відповідних митних забезпечень (у тому
числі за допомогою інформаційних
технологій), інших відміток на митній
декларації або документі, який
відповідно до законодавства її
замінює, а також на товаросупровідних
та товарно-транспортних документах у
разі їх подання на паперовому носії.

Відповідно до частини першої статті 257
Митного кодексу України декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Згідно з частиною восьмою статті 264
Митного кодексу України з моменту
прийняття органом доходів і зборів
митної декларації вона є документом, що
засвідчує факти, які мають юридичне
значення, а декларант або уповноважена
ним особа несе відповідальність за
подання недостовірних відомостей,
наведених у цій декларації.

Таким чином, при імпорті товарів
імпортер зобов'язаний сплатити митні
платежі у тому числі податок на додану
вартість, що підтверджується вантажною
митною декларацією. Після сплати
зазначених платежів, товар
випускається у вільний обіг.

Як було зазначено судом, у червні 2013
позивач ввіз на територію України
товари з Чехії і режимі імпорт-40
відповідно до вантажних митних
декларацій від 01.06.2013 № 100270000/2013/164628, від
14.06.2013 № 100270000/2013/166521 і від 20.06.2013 №
100270000/2013/167396.

Як вбачається із зазначених вантажних
митних декларацій позивачем сплачено
податок на додану вартість 20% у складі
вартості товарів - 195000,00 грн.

Податковий орган заперечуючи проти
позовних вимог зазначив, що під час
перевірки позивачем надано платіжні
документи, в яких у призначенні платежу
зазначено передплата за митне
оформлення без ПДВ.

Суд звертає увагу, відповідно до статті
299 Митного кодексу України сплата
митних платежів може здійснюватися із
застосуванням авансових платежів
(передоплати).

Авансовими платежами (передоплатою) є
грошові кошти, внесені платником
податків за власним бажанням на
рахунки, відкриті на ім'я органів
доходів і зборів в органах, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, як
попереднє грошове забезпечення сплати
майбутніх митних платежів. Авансові
платежі вносяться у валюті України.

Кошти авансових платежів не вважаються
митними платежами, доки особа, яка
внесла такі платежі, не зробить
розпорядження про це органу доходів і
зборів та не будуть виконані
відповідні митні формальності. З
моменту початку виконання таких митних
формальностей кошти авансових
платежів у сумі, на яку зроблено
розпорядження, не підлягають
використанню на будь-які інші цілі.
Після завершення митних формальностей
кошти у сумі, на яку зроблено
розпорядження, перераховуються
органом доходів і зборів до державного
бюджету. У разі відмови від завершення
митних формальностей сумі авансових
платежів, на яку зроблено
розпорядження, повертається статус
авансових платежів.

Таким чином, із наведеної норми
вбачається, що юридична або фізична
особа, яка ввозить товар може завчасно
оформити сплату митних платежів шляхом
внесення авансу (передоплати), який у
подальшому вважається сплатою митних
платежів.

Під час розгляду справи позивач надав
суду копії виписки банку за 13.06.2013 і
20.06.2013, відповідно до яких
підприємством сплачено 120000,00 грн. і
75000,00 грн. передоплати за митне
оформлення. Крім того, суду надано
позивачем Акт звірки, який складено між
позивачем та Київською
міжрегіональною митницею Міндоходів. У
свою чергу, відповідач не довів в ході
судового розгляду протилежного.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку що позивач сплатив податок на
додану вартість за товар ввезений на
територію України в режимі імпорту у
червні 2013 року, а отже враховуючи
вимоги пункту 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України у підприємства виникло
право на включення до складу
податкового кредиту податку на додану
вартість сплаченого у складі ціни
зазначеного товару і подальшого
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість.

З огляду на наведене, податкове
повідомлення-рішення від 22.10.2013
№ є протиправним і підлягає
скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до статті 97 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд за клопотанням однієї зі сторін
визначає грошовий розмір судових
витрат, які повинні бути їй
компенсовані.

Оскільки позивач вимог про
відшкодування судових витрат не
заявляв, судові витрати стягненню на
користь позивача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И
В:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
22.10.2013 № .

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Панова Г. В.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 28 квітня 2014 р.