Справа № 812/874/14
Суддя: Міронова Г.М.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Свергун І.О.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року
справа №812/874/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Міронової Г.М.,
суддів Юрко І.В., Блохіна А.А., розглянув
в порядку письмового провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року у справі № 812/874/14 за позовом
ОСОБА_2 до Управління Держземагентства
у м. Лисичанську Луганської області,
третя особа: Комунальне підприємство
«Лисичанський міський землевпорядний
центр» про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 11.02.2014 року звернувся до
суду з позовом, мотивуючи свої вимоги
тим, що у 1988 році ним самовільно
збудовано гараж для експлуатації та
розміщення власного автомобіля на
території земельної ділянки, яка
виділялась громадянам - автолюбителям
міста, за адресою: м. Лисичанськ, вул.
Орджонікідзе. Надалі гаражу було
присвоєно номер АДРЕСА_1. На підставі
рішення 29 сесії Лисичанської міської
ради від 29.03.2012 року позивачу було
надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки та надання її в оренду строком
на 3 роки для експлуатації самовільно
збудованого гаражу, орієнтованою
площею 0,0036 га. Для розробки проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, позивач 11.02.2013 року звернувся
до КП «Лисичанський міський
землевпорядний центр». На підставі
договору вказаною організацією було
розроблено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
експлуатації самовільно збудованого
гаражу. Після оформлення проекту
директор КП «Лисичанський міський
землевпорядний центр» Климов О.Г.
звернувся до Управління
Держземагентства у м. Лисичанську, але
04.12.2013 року отримав висновок № 67 від
29.11.2013 року, яким Управління не погоджує
поданий проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у зв'язку
з визначеними зауваженнями, а саме: 1)
порушено вимоги ст. 50 Закону України
«Про землеустрій» - в проекті відсутні
правовстановлюючі документи на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці; 2) порушено вимоги
ст. 28 Закону України «Про землеустрій» -
порушено 6-місячний термін виконання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки. Просив суд визнати
дії відповідача щодо надання висновку
№ 67 від 29.11.2013 року незаконними та
зобов'язати відповідача зробити
відповідний висновок, яким погодити
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки для експлуатації
самовільно збудованого гаражу
розташованого за адресою: Луганська
область, АДРЕСА_1 гараж № 2 ряд № 2
відповідно до чинного законодавства
України.

Постановою Луганського
окружного адміністративного суду від 26
лютого 2014 року у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_2
відмовлено повністю.

Не погодившись з таким судовим
рішенням суду першої інстанції,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної
скарги посилається на норми ст. 50
Закону України «Про землеустрій», ст.
186-1 Земельного кодексу України, ч. 3 ст.
376 Цивільного кодексу України, Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», Кодексу
адміністративного судочинства
України, та зазначає, що дії
відповідача стосовно надання висновку
№ 67 від 29.11.2013 року, яким не було
погоджено проект землеустрою є такими,
що грубо порушують норми чинного
законодавства, та обмежують його права
у оформленні відведення земельної
ділянки для експлуатації самовільно
збудованого гаражу та позбавляють його
можливості визнати право власності на
нього у судовому порядку.

Відповідачем на адресу суду
надіслано заперечення на апеляційну
скаргу.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про розгляд справи були
повідомлені належним чином.

За нормами пункту другого частини
першої статті 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
розглянув справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, так як не прибула жодна з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає за
необхідне вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції залишити без змін, з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанції встановлено наступне.

Відповідно до виписки з рішення
Лисичанської міської ради від 29.03.2012
року № 29/480 міською радою було надано
дозвіл на розробку проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки для
надання її в оренду строком на 3 роки
для експлуатації самовільно
збудованого гаражу ОСОБА_2, земельна
ділянка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, орієнтована площа - 0,0036 га (а.с.
7).

11.02.2013 року між КП «Лисичанський
міський землевпорядний центр» та
ОСОБА_2 було укладено договір № 9-ф на
послуги по виготовленню технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку. Відповідно
до умов якого КП «Лисичанський міський
землевпорядний центр» приймає на себе
роботи по виготовленню проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для
розміщення гаражу (а.с. 14-15).

26.03.2013 року між КП «Лисичанський
міський землевпорядний центр» та
ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду
№ 1 про зміну до Договору № 9-ф від 11.02.2013
року на послуги по виготовленню
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, якою внесено зміни
стосовно строку його дії (а.с. 17).

На виконання вказаного договору КП
«Лисичанський міський землевпорядний
центр» було виготовлено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_1 для
розміщення гаражу (а.с. 49-76).

30.10.2013 позивач звернувся до Управління
Держземагентства у м. Лисичанську
Луганської області з заявою, в якій
просив погодити проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, для експлуатації
самовільно збудованого гаражу (а.с. 8-9).

Висновком Управління Держземагентства
у м. Лисичанську Луганської області від
29.11.2013 року № 67 не було погоджено
наданий проект землеустрою у зв'язку з
наявністю таких зауважень: 1) порушено
вимоги ст. 50 Закону України «Про
землеустрій» - в проекті відсутні
правовстановлюючі документи на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці; 2) порушено вимоги
ст. 28 Закону України «Про землеустрій» -
порушено 6-місячний термін виконання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (а.с. 11).

Колегія суддів відзначає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи і визначив коло
нормативно-правових актів, що
регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до пп. 22 п. 4 Положення про
Державне агентство земельних ресурсів
України, затвердженого Указом
Президента України від 8 квітня 2011 року
№ 445/2011 встановлено, що
Держземагентство України відповідно
до покладених на нього завдань бере
участь у погодженні документації із
землеустрою, організовує та проводить
в установленому законодавством
порядку державну експертизу проектів
землеустрою, документації з оцінки
земель, а також матеріалів і
документації державного земельного
кадастру та надає за результатами її
проведення відповідні висновки.

Статтею 78 Земельного кодексу України
визначено, що право власності на землю -
це право володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.
Право власності на землю набувається
та реалізується на підставі
Конституції України, цього Кодексу, а
також інших законів, що видаються
відповідно до них. Земля в Україні може
перебувати у приватній, комунальній та
державній власності.

Відповідно до частин 1-3 статті 116
Земельного кодексу України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному
частиною першою статті 128 цього
Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі: приватизації земельних ділянок,
які перебувають у користуванні
громадян; одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;
одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 118 Земельного
кодексу України проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
суб'єктами господарювання, що є
виконавцями робіт із землеустрою
згідно із законом, у строки, що
обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки погоджується в
порядку, встановленому статтею 186-1
цього Кодексу.

За приписами статті 186-1 Земельного
кодексу України проект землеустрою
щодо відведення земельних ділянок усіх
категорій та форм власності підлягає
обов'язковому погодженню з
територіальним органом центрального
органу виконавчої влади, що здійснює
реалізацію державної політики у сфері
земельних відносин (частина 1).

Підставою для відмови у погодженні
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки може бути лише
невідповідність його положень вимогам
законів та прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів,
документації із землеустрою або
містобудівній документації (частина 6).

Статтею 50 Закону України «Про
землеустрій» визначено, що проекти
землеустрою щодо відведення
земельних ділянок складаються у разі
зміни цільового призначення земельних
ділянок або формування нових земельних
ділянок. Проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
погоджуються та затверджуються в
порядку, встановленому Земельним
кодексом України.

Твердження апелянта про те, що
негативне вирішення земельного
питання позбавляє його права визнати
за ним право власності на самовільно
збудований гараж, є хибним, оскільки за
Земельним Кодексом України неможливо
надавати земельну ділянку для
користування з метою узаконення
незаконно зведеної нерухомості. Для
цього існують певні норми Цивільного
Кодексу України, яким позивач може
скористатися.

Проекти землеустрою щодо відведення
земельних ділянок включають: зокрема,
копії правовстановлюючих документів
на об'єкти нерухомого майна,
розташовані на земельній ділянці (за
наявності таких об'єктів).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що ст.
50 Закону України «Про землеустрій»
передбачає перелік документів, які
повинен містити проект землеустрою, і
жодний винятків стосовно такого
переліку діюче законодавство не
передбачає. Оскільки позивачем не було
дотримано передбаченого законом
порядку оформлення земельної ділянки у
користування, то правові підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Отже, проаналізувавши наведене,
колегія суддів зазначає, що спірний
висновок, яким не було погоджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для експлуатації самовільно
збудованого гаражу є цілком
правомірним, оскільки його прийнято на
підставі та у спосіб, передбачений
чинним законодавством (а.с. 11).

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи та
постанова прийнята з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 у справі №
812/874/14 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 26 лютого 2014
року у справі № 812/874/14 за позовом ОСОБА_2
до Управління Держземагентства у м.
Лисичанську Луганської області, третя
особа: Комунальне підприємство
«Лисичанський міський землевпорядний
центр» про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду в
порядку письмового провадження
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копії особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Г.М.Міронова

Судді
І.В. Юрко

А.А.Блохін