Справа № 2а-13267/09/2670
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2010-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2010 року 11:00 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Літвінової А.В при
секретарі судового засідання
Денисенко Ю.М., за участю представників
від позивача: Шевелі Софії Ігорівни
від відповідача: Бондаренко Олени
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомтовариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерофіс
Лімітед»до державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
міста Києвапровизнання незаконним
рішення про анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість
від 17.07.2009 №920

На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 25 березня
2010 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
четвертої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерофіс Лімітед»
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом про визнання неправомірними
дій державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва із
прийняття рішення про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість від 17.07.2009 №920 та визнання
протиправним і скасування акту
державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва від
17.07.2009 №920 про анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерофіс Лімітед».

Позовні вимоги обґрунтовані
відсутністю правових підстав для
прийняття рішення (акту) про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість від 17.07.2009 №920. За посиланням
позивача, при винесенні цього рішення
на підставі розпорядження Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
адміністрування податків, зборів
(обов'язкових платежів)» від 01.07.2009
№757-р, державна податкова інспекція
порушила приписи статей 19, 58
Конституції України, оскільки назване
розпорядження не зареєстровано в
Міністерстві юстиції України та
передбачає санкції відносно позивача
за період, що передував цьому
розпорядженню. Висновки відповідача,
що позивач не подає податковому органу
податкові декларації з податку на
додану вартість з травня 2009 року також
не відповідають фактичним обставинам
справи.

Відповідач проти позову заперечував з
посиланням на те, що державною
податковою інспекцією у
Шевченківському районі міста Києва
згідно даних дослідного програмного
забезпечення «Автоматизоване
співставлення податкових зобов'язань і
податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні Державної
податкової адміністрації України»
станом на 17.07.2009 було встановлено
заниження податкових зобов'язань
позивача за березень-грудень 2008 року
(січень - травень 2009 року) у розмірі 1 330
500 грн., тобто не включення податкових
накладних до складу своїх податкових
зобов'язань. А тому позивач підпав під
вимоги положень пункту 2 розпорядження
Кабінету Міністрів України «Деякі
питання адміністрування податків,
зборів (обов'язкових платежів)» від
01.07.2009 №757-р та підпункту «в» пункту 9.8
статті 9 Закону України «Про податок на
додану вартість», отже рішення про
анулювання свідоцтва платника податку
на додану вартість є законним.

Під час судового розгляду справи судом,
відповідно до статті 150 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оголошувалась перерва у
зв'язку із необхідністю одержання
нових доказів у справі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтерофіс Лімітед»
зареєстровано Шевченківською районною
у місті Києві державною адміністрацією
01.06.2004 за №0005348, за адресою: місто
Київ, пров. Киянівський, 3-7, . Зареєстровано державною
податковою інспекцією у
Шевченківському районі міста Києва як
платник податку на додану вартість
24.03.2005.

Актом державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва від
17.07.2009 №920 прийнято рішення про анулю
вання реєстрації товариства з
обмеженою відповідальністю «Інтерофіс
Лімітед» як платника податку на додану
вартість, у зв'язку з тим, що

товариством не задекларовано
податкові зобов'язання, обсяг яких за
оподатковуваними операціями перевищує
суму визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість», а також тим, що
платник не подає податковому органу
декларації з податку на додану
вартість протягом періоду з травня 2009
року. За період з травня 2008 року по
квітень 2009 року надано звітність з
показниками, які свідчать про
наявність оподатковуваних поставок, та
має за останні 12 календарних місяців
обсяги оподатковуваних поставок на
суму 8 738 593 грн.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Реєстрація суб'єктів господарювання
платником податку на додану вартість
та їх анулювання регламентується
Законом України «Про податок на додану
вартість» та Положенням про реєстрацію
платників податку на додану вартість,
що затверджене наказом Державної
податкової адміністрації України від 01
березня 2000 року №79 та зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 03.04.2000 за
№208/4429.

Як свідчать матеріали справи, рішення
про анулювання реєстрації позивача як
платника податку на додану вартість
державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі міста Києва
винесено на підставі пункту 2
розпорядження Кабінету Міністрів
України «Деякі питання
адміністрування податків, зборів
(обов'язкових платежів)» від 01.07.2009 №757-р
(у редакції, що діяла на момент
винесення оскаржуваного рішення) та
підпункту «в» пункту 9.8 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Згідно пункту 2 розпорядження Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
адміністрування податків, зборів
(обов'язкових платежів)» від 01.07.2009 №757-р
(далі за текстом - Розпорядження)
звернено до уваги, що для упорядкування
податкового обліку:

- платники податку на додану вартість
декларують суму податкового кредиту у
період виникнення податкового
зобов'язання;

- у разі встановлення органами
державної податкової служби факту
виписки податкових накладних, згідно з
якими не задекларовано (не сплачено)
податкові зобов'язання, обсяг яких за
оподаткованими операціями перевищує
суму, визначену підпунктом 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України «Про податок на
додану вартість», реєстрація платників
податку на додану вартість анулюється.

Відповідно до підпункту «в» пункту 9.8
статті 9 Закону України «Про податок на
додану вартість» реєстрація платника
податку на додану вартість діє до дати
її анулювання, яка відбувається у
випадках, якщо, зокрема, особа,
зареєстрована як платник податку,
реєструється як платник єдиного
податку або стає суб'єктом інших
спрощених систем оподаткування, які
визначають особливий порядок
нарахування чи сплати податку на
додану вартість, відмінний від тих, що
встановлені цим Законом, чи звільняють
таку особу від сплати цього податку за
рішенням суду або з будь-яких інших
причин.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 названого Закону особа
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку у разі, коли загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у тому числі
з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Отже, встановивши, що позивачем
занижено податкові зобов'язання на
суму більше 300 000,00 грн., податковий
орган на виконання пункту 2
Розпорядження анулював свідоцтво
платника податку на додану вартість
позивача.

Відповідно до пункту 1 Положення про
реєстрацію платників податків на
додану вартість, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 01.03.2000 №79, зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 03.04.2000
за №208/4429, це Положення розроблене
відповідно до Законів України «Про
податок на додану вартість», «Про
державну податкову службу в Україні»
та інших нормативно-правових актів.

Згідно з приписами підпункту 25.2.2
пункту 25.2 названого Положення рішення
про анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість за
ініціативою податкового органу
оформляється актом про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість за формою №6-ПДВ. Такий акт
складається у двох примірниках
комісією, утвореною відповідно до
розпорядження керівника податкового
органу, та затверджується керівником
(заступником керівника) податкового
органу. В акті про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість обов'язково вказується
підстава для такого анулювання з
посиланням на відповідні норми Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Отже, підстави для анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість визначаються виключно
Законом України «Про податок на додану
вартість».

Компетенція податкових органів при
встановленні недостовірності,
неповноти та несплати платниками
податків і зборів визначена Законами
України «Про державну податкову службу
в Україні», «Про порядок погашення
зобовязань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» та іншими законами з питань
оподаткування, відповідно до яких
податковий орган зобовґязаний, у разі,
зокрема, заниження податкових
зобовґязань, самостійно визначити
суму податкового зобовґязання
платника податків. Відтак, анулування
свідоцтва платника податку на додану
вартість, у разі заниження податкових
зобовґязань, законодавством не
передбачено.

За наведених обставин та враховуючи, що
Закон України «Про податок на додану
вартість», який має вищу юридичну силу
у порівнянні з Розпорядженням, яке є
підзаконним нормативно-правовим актом,
не містить такої підстави для
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість як подання
платником декларацій, які свідчать про
не задекларовані (не сплачені)
податкові зобов'язання на суму, що
перевищує 300 000,00 грн., суд вважає дії
державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва із
прийняття рішення про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість, оформлене у вигляді акту від
17.07.2009 №920 неправомірними, а сам акт
таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до підпункту 25.4 пункту 25
зазначеного Положення підставою для
внесення до Реєстру запису про відміну
анулювання реєстрації, що відбулась за
ініціативою органу державної
податкової служби, є рішення суду, яке
набрало законної сили, або рішення
органу державної податкової служби про
відміну анулювання реєстрації та
скасування акта про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість. Рішення із копіями
відповідних документів направляються
до Державної податкової адміністрації
України для розгляду та внесення
відповідних змін до Реєстру.

Доводи відповідача щодо анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість позивача з інших підстав не
заслуговують на увагу, оскільки такі
підстави не повинні суперечити Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Суд також вважає за необхідне
зазначити, що в акті про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість від 17.07.2009 №920 зазначено, що
порушення, встановлене в пункті 1 акту
підтверджено довідкою про результати
невиїзної (камеральної) перевірки
звітності з податку на додану вартість.
Разом з тим, вимога суду про надання
цієї довідки державною податковою
інспекцією не виконана, довідка про
результати невиїзної (камеральної)
перевірки звітності з податку на
додану вартість, яка фактично стала
підставою для прийняття оскаржуваного
акту, суду не надана.

За посиланням представника позивача,
його також не ознайомлювали з
результатами невиїзної перевірки.
Ненадання відповідної довідки суду та
не ознайомлення позивача з цією
довідкою, дає підстави суду вважати, що
відповідна перевірка державною
податковою інспекцією не проводилась,
висновки акту від 17.07.2009 №920 про
анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість товариства
з обмеженою відповідальністю
«Інтерофіс Лімітед», не підтверджено.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Приймаючи до уваги те, що вимога про
визнання нечинним акта може
застосовуватися лише до нормативно -
правового акта, тоді як оспорюваний акт
є актом індивідуальної дії
ненормативного характеру, такий
акт підлягає визнанню протиправним та
скасуванню.

На розподілі судових витрат позивач не
наполягав.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва із
прийняття рішення про анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість від 17.07.2009 №920.

Визнати протиправним та скасувати акт
державної податкової інспекції у
Шевченківському районі міста Києва від
17.07.2009 №920 про анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтерофіс Лімітед».

Постанова відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо таку заяву
не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 01
квітня 2010 року