Справа № 2а-13160/11/2670
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/37269/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача
Голубєвої Г.К.

Суддів
Карася О.В.

Костенка М.І.

при секретарі судового засідання:
Мосійчук І.М.,

розглянувши касаційну скаргу
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2012 року

у справі № 2а-13160/11/2670

за позовом Дочірнього підприємства з
іноземною інвестицією «Сантрейд»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції у м. Києві по
роботі з великими платниками податків

третя особа - Державна податкова
інспекція у Печерському районі м. Києва

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство з іноземною
інвестицією «Сантрейд» звернулось до
суду з позовною заявою до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у м. Києві по роботі з
великими платниками податків про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
від 18 квітня 2011 року про зменшення суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в розмірі 1996412,00 грн. та
застосування штрафних фінансових
санкцій в розмірі 239820,50 грн., та №0
від 02 серпня 2011 року, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування суми податку
на додану вартість на суму 5617814,00 грн. та
застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 633431,50 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
09.02.2012 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.05.2008 року
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
задоволення позову з мотивів
обґрунтованості позовних вимог.
Визнано протиправними та скасовано
податкові повідомлення - рішення
№ від 18 квітня 2011 року повністю та
№0 від 02 серпня 2011 року в частині
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 4850812,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
подав касаційну скаргу, в якій просить
його скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
оскільки вважає, що постанову суду
апеляційної інстанції було прийнято з
порушенням норм матеріального права та
без належного врахування всіх обставин
справи.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Спеціалізованою
державною податковою інспекцією в м.
Києва по роботі з великими платниками
податків проведено планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового законодавства,
валютного та іншого законодавства.

В ході проведеної перевірки
встановлено порушення позивачем п.1.8
статті 1, пп.7.2.3 п.7.2, пп.7.4.1, пп. 7.4.4, пп. 7.4.5
п.7.4 статті 7 Закону України від 03.04.1997
року № 168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР).

За наслідками перевірки та процедури
адміністративного оскарження прийняті
спірні податкові повідомлення-рішення.

Задовольняючи позов, суд апеляційної
інстанції виходив з наступних мотивів,
з чим погоджується суд касаційної
інстанції.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону №168/97-ВР
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону №168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що в матеріалах справи
наявні всі необхідні первинні
документи, які складені у
відповідності до вимог підпункту 7.2.1
пункту 7.2 статті 7 Закону №168/97-ВР, що
підтверджують право позивача на
податковий кредит у відповідний
період, а саме - видаткові та податкові
накладні, рахунки - фактури, договори та
контракти, банківські довідки, реєстри
руху коштів по рахункам в банку, акти
прийму-передачі, акти здачі-прийняття
робіт (послуг), акти прийому вантажу по
кількості, товарно-транспортні
накладні, сертифікати якості товарів,
протоколи випробувань зразків (проб)
товарів, складські квитанції,
вантажно-митні декларації та ін.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 ст. 7 Закону №
168/97-ВР визначено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Сума бюджетного відшкодування
залежить від правильності визначення
суми податкових зобов'язань та
податкового кредиту, правильність
визначення яких підтверджено
матеріалами справи.

Жодних доказів, які б підтверджували
порушення з боку позивача при
укладанні договорів публічного
порядку, відповідачем не надано. На час
укладання договорів із позивачем, його
контрагенти були платниками ПДВ згідно
чинного законодавства та належним
чином зареєстрованими у Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, тобто мали
достатній об'єм правоздатності для
укладення спірних угод.

Доводи відповідача про нікчемність
угод, укладених між позивачем та його
контрагентами, судом апеляційної
інстанції правомірно не прийняті до
уваги, оскільки в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
такого факту.

Крім того, чинне законодавство України
не ставить в залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання. Невиконання
контрагентом свого зобов'язання зі
сплати ПДВ до бюджету зумовлює
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суд
апеляційної інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Відповідно до ст. 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Отже, колегія суддів вважає, що в
межах касаційної скарги порушень судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржуване судове
рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів - Центрального офісу з
обслуговування великих платників
залишити без задоволення.

Постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.05.2012 року по справі № 2а-13160/11/2670
залишити без змін.

Справу повернути до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-239 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.Судді
підписКарась О.В. підписКостенко М.І.

Ухвала складена у повному обсязі 11.04.2014
р.