Справа № К/9991/8069/11-С
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/8069/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І.,
Тракало В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Севастополі про
перерахунок пенсії, за касаційною
скаргою Головного управління
Пенсійного фонду України в м.
Севастополі на постанову Апеляційного
суду м. Севастополя від 24 січня 2011 року,
-

у с т а н о в и л а :

У січні 2010 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, є постраждалим І
категорії, інвалід ІІ групи,
захворювання якого пов'язане з
виконанням обов'язків військової
служби при випробуванні ядерної зброї,
а відтак - право на перерахунок пенсії в
порядку статей 50, 54 Закону України від 28
лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ).

А тому, 14 вересня 2009 року звернувся до
Головного управління Пенсійного фонду
України в м. Севастополі із заявою про
перерахунок пенсії, в задоволенні якої
останній відмовив.

Постановою Ленінського районного суду
м. Севастополя від 25 лютого 2010 року
позов задоволено частково, визнано дії
неправомірними та зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити
позивачу пенсію, відповідно до статей
49, 50, 54 Закону № 796-ХІІ, починаючи з 14
вересня 2009 року.

Постановою Апеляційного суду м.
Севастополя від 24 січня 2011 року
постанову суду першої інстанції
скасовано та відмовлено у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права просить
оскаржуване рішення скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів в межах статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшла висновку про часткове
задоволення скарги з таких підстав.

Судами встановлено, що позивач є
постраждалим внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії,
інвалід ІІ групи, яка пов'язана з
виконанням обов'язків військової
служби при випробуванні ядерної зброї.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції і відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що ОСОБА_4 пенсія призначена в порядку
Закону України від 9 квітня 1992 року
№2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення
осіб, звільнених з військової служби та
деяких інших осіб» (далі Закон №
2262-ХІІ), останній із заявою про
переведення на інший вид пенсії не
звертався, а тому відсутні підстави для
перерахунку пенсії в порядку Закону
№ 796-ХІІ.

Проте до такого висновку апеляційний
суд частково дійшов без з'ясування
дійсних прав та обов'язків сторін, в
порушення норм матеріального і
процесуального права.

У відповідності зі статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Обставини визначення статусу позивача
та призначення пенсії в порядку Закону
№ 2262-ХІІ сторонами визнаються, а тому
колегія суддів не входить в їх
обговорення.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб»
військовослужбовцям, особам, які мають
право на пенсію за цим Законом, та
членам їх сімей, які одночасно мають
право на різні державні пенсії,
призначається одна пенсія за їх
вибором.

Питання, пов'язані з призначенням,
перерахунком пенсії, поновленням
виплати раніше призначеної пенсії,
переведення з одного виду пенсії на
інший регулюються Порядком подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25 листопада 2005 року № 22-1,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 грудня 2005 р. за №
1566/11846 (далі Порядок).

За цим Порядком процедура перерахунку
і переведення на інший вид пенсії
різні, а отже і саме поняття
«перерахунок пенсії» і «переведення на
інший вид пенсії» є не тотожними,
оскільки мають різний правовий зміст і
правове навантаження.

Аналіз норм пенсійного законодавства
України дає підстави для визначення
поняття «перерахунок пенсії» як право
особи на перерахунок вже призначених
відповідно до Закону пенсій у зв'язку
із збільшенням рівня грошового
забезпечення, зміни індексу вартості
життя, зростання мінімальної
заробітної плати, прожиткового
мінімуму та з інших, передбачених
відповідними Законами підстав. При
цьому, в усіх випадках перерахунок може
бути здійснений тільки в межах тих
пенсій, які були призначені раніше.

Отже, позивач має право звернутись із
заявою про перерахунок вже призначеної
йому пенсії, або, в іншому разі, такій
заяві повинна передувати заява про
призначення пенсії або переведення на
інший вид пенсії.

Таким чином, висновок суду апеляційної
інстанції про правомірність дій
відповідача щодо відмови ОСОБА_4 в
перерахунку призначеної йому пенсії
відповідає нормам матеріального і
процесуального права, оскільки не може
бути здійснений перерахунок державної
пенсії, призначеної відповідно до
Закону № 2262-ХІІ з підстав, в порядку
та у розмірах визначеному статтею 54
Закону №796-ХІІ.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду у зазначеній частині
відповідає дійсним обставинам справи
та вимогам закону, а тому правових
підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

Разом з тим, ухвалюючи рішення у
частині перерахунку додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1 в порядку
статті 50 Закону № 796-ХІІ, апеляційний
суд не врахував наступного.

Як убачається з матеріалів справи,
згідно із заявою позивача з 1 травня 2006
року переведено на пенсію по
інвалідності як інваліда війни другої
групи.

Відповідно до частин 3 і 4 статті 14
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», громадяни, які брали
участь у ліквідації інших ядерних
аварій та випробувань, у військових
навчаннях із застосуванням ядерної
зброї, належать до категорії 1, або 2, або
3. Порядок визначення цих категорій
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. Громадяни, які захворіли на
променеву хворобу або захворювання
яких пов'язане з переопроміненням
внаслідок будь-якої аварії, порушення
правил експлуатації обладнання з
радіоактивною речовиною, порушення
правил зберігання і захоронення
радіоактивних речовин, які сталися не з
вини потерпілих, якщо такий зв'язок
встановлено медичними закладами,
належать до категорій, зазначених у
частині третій цієї статті.

У відповідності до пункту 2 Порядку
віднесення громадян із числа тих, які
брали участь у ліквідації інших
ядерних аварій, у ядерних
випробуваннях, військових навчаннях із
застосуванням ядерної зброї або
постраждали за інших обставин від
радіаційного опромінення не з власної
вини, до відповідних категорій осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 02 грудня 1992 року
№ 674 до 1 категорії відносяться
громадяни із числа тих, які брали
участь у ліквідації ядерних аварій, у
ядерних випробуваннях, у військових
навчаннях із застосуванням ядерної
зброї - інваліди з числа учасників
ліквідації ядерних аварії, ядерних
випробувань, військових навчань із
застосуванням ядерної зброї, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з відповідною аварією,
випробуванням або військовим
навчанням, а також хворі на променеву
хворобу внаслідок участі у ліквідації
ядерних аварій, у ядерних
випробуваннях, у військових навчаннях
із застосуванням ядерної зброї.

З огляду на зазначене, позивач має
право на перерахунок додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, як особа,
віднесена до категорії 1, встановленої
статтею 50 Закону № 796-ХІІ у розмірі,
зокрема інвалідам ІІ групи - 75
процентів мінімальної пенсії за віком.
Виплата додаткової пенсії згідно з
статтею 53 зазначеного Закону
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Вихідним критерієм обрахунку
додаткової пенсії виступає мінімальна
пенсія за віком. Мінімальний розмір
пенсії за віком згідно статті 28 Закону
України від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
додаткової пенсії передбаченої
статтею 50 Закону № 796-ХІІ,
застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність,
встановленого в законі про Державний
бюджет України на відповідний рік, із
якого визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

При цьому, норми Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», в частині
змін до Закону №796-ХІІ, не підлягають
застосуванню до даного спору, оскільки
рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року вони визнані
неконституційними.

Окрім того, Законами України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» та
«Про Державний бюджет України на 2010
рік» Кабінету Міністрів України надано
право у 2009-2010 роках встановлювати
розміри соціальних виплат, які
відповідно до законодавства
визначаються залежно від розміру
мінімальної заробітної плати, в
абсолютних сумах у межах асигнувань,
передбачених за відповідними
бюджетними програмами.

Проте, названа норма передбачає
встановлення в абсолютних сумах
розмірів лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати.
Відповідно її дія не поширюється на
спірні відносини сторін, оскільки
розмір зазначених соціальних виплат
згідно із Законом № 796-ХІІ залежить від
розміру мінімальної пенсії за віком.

Враховуючи наведене, дії відповідача
щодо відмови в перерахунку ОСОБА_4
додаткової пенсії суд першої інстанції
правильно визнав протиправними та
дійшов обгрунтованого висновку про
необхідність зобов'язання відповідача
нарахувати та виплатити позивачу
додаткову пенсію передбачену статтею 50
Закону № 796-ХІІ, з 14 вересня 2009 року.

За таких обставин, апеляційний суд
помилково скасував рішення суду першої
інстанції, у частині перерахунку
додаткової пенсії.

За приписами статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Апеляційного суду міста
Севастополя від 24 січня 2011 року, у
частині перерахунку додаткової пенсії
в порядку статті 50 Закону України від
28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», скасувати та залишити в
силі постанову Ленінського районного
суду м. Севастополя від 25 лютого 2010
року.

В решті касаційну скаргу залишити без
задоволення, а судове рішення
апеляційного суду - без змін.

Ухвала набирає законної сили набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії сторонам і
оскарженню не підлягає.

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк

В.В. Тракало