Справа № 2а-16326/10/2670
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2010-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 грудня 2010 року 11:30 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Літвінової А.В.,
при секретарі судового засідання
Денисенко Ю.М., за участю представників
від позивача: Павленко Марії
від відповідача: Ніколаєнко Олени
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомприватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Соверен»до державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
міста Києвапроскасування податкового
повідомлення-рішення від 13.10.2010
На підставі частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 20 грудня
2010 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Виготовлення постанови у повному
обсязі відкладено, про що повідомлено
осіб, які брали участь у розгляді
справи, з урахуванням вимог частини
другої статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Під час проголошення вступної
та резолютивної частин постанови
сторонам роз'яснено зміст судового
рішення, порядок і строк його
оскарження, а також порядок отримання
повного тексту постанови, визначеного
статтею 167 Кодексу адміністративного
судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство
«Страхова компанія «Соверен»
звернулось до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом про скасування податкового
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі міста Києва від 13.10.2010 №/0
та визнання висновків про порушення
податкового законодавства, викладених
в пункті 3.3.1 акту перевірки від 24.09.2010
№821/1/22-01/25264645 такими, що не відповідають
фактичним обставинам справи.

Позовні вимоги обґрунтовано
помилковістю висновків акту перевірки
державної податкової інспекції щодо
невідображення у податковій звітності
операцій з купівлі-продажу цінних
паперів, оскільки за перевіряємий
період позивач не укладав жодного
договору купівлі-продажу чи інших
договорів з цінними паперами. Крім
того, визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток з
посиланням на порушення позивачем
вимог пункту 4.1 статті 4 та підпункту 7.2.3
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
також є необґрунтованим, оскільки
чинним законодавством України
передбачено право, а не обов'язок
страховика утримувати нормативні
витрати на ведення страхової справи.

Відповідач проти позову заперечив з
посиланням на те, що за на наслідками
проведення планової виїзної перевірки
приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Соверен»,
державною податковою інспекцією у
Голосіївському районі міста Києва було
рекомендовано зменшити фінансовий
результат попереднього звітного року
на 8 319 707,00 грн. На обґрунтування
правомірності винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення,
відповідач посилався на приписи статті
28 Закону України «Про страхування»,
відповідно до яких у разі дострокового
припинення дії договору страхування,
крім договору страхування життя, за
вимогою страхувальника страховик
повертає йому страхові платежі за
період, що залишився до закінчення дії
договору, з відрахуванням нормативних
витрат на ведення справи, визначених
при розрахунку страхового тарифу,
фактичних витрат страхових сум та
страхового відшкодування, що були
здійснені за цим договором
страхування.

Під час судового розгляду справи
представник позивача уточнив позовні
вимоги і просив суд скасувати
податкове повідомлення-рішення
№/0, прийняте державною
податковою інспекцією у
Голосіївському районі міста Києва
13.10.2010, яким встановлено порушення
позивачем пункту 4.1 статті 4, підпункту
7.2.3 пункту 7.2, підпунктів 7.6.1 та 7.6.3
пункту 7.6. статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі направлень на перевірку
від 30.07.2010 №1201/22-01 та від 30.08.2010 №13843/22-01
державною податковою інспекцією у
Голосіївському районі міста Києва
проведено виїзну планову
документальну перевірку приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Соверен» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2008 по
31.03.2010.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 4.1 статті 4, підпункту
7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» щодо заниження податку на
прибуток від іншої діяльності ніж
страхова на суму 1779,00 грн. та
рекомендовано зменшити від'ємний
фінансовий результат попереднього
звітного року на суму 8 319 707,00 грн. (р.1.3
Відомостей К2 до рядка 1.3 Додатка К1 до
Декларації за податковий період 3 кв.2010
року).

За наслідками перевірки державною
податковою інспекцією у
Голосіївському районі міста Києва
складено акт від 24.09.2010 №821/1/22-01/25264645 та
винесено податкове повідомлення
рішення від 13.10.2010 №/0, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 2 670,00 грн., у тому числі: 1780,00 грн. -
основного платежу, 890 грн. - штрафних
(фінансових) санкцій.

Досліджуючи надані сторонами докази,
аналізуючи наведені міркування та
заперечення, оцінюючи їх в сукупності,
суд бере до уваги наступне.

Порядок оформлення результатів
невиїзних документальних, виїзних
планових та позапланових перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства
затверджений наказом Державної
податкової адміністрації України від
10.08.2005 №327, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за
№ 925/11205, із змінами та доповненнями
(далі за текстом - Порядок).

Відповідно до пункту 1.6 Порядку за
результатами невиїзної
документальної, виїзної планової чи
позапланової перевірок в акті
викладаються всі суттєві обставини
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання, які мають
відношення до фактів виявлених
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства.

Пункт 2.4 Порядку визначає складові, які
зазначаються у висновку акту
перевірки.

При цьому ані Порядком, ані Законом
України «Про державну податкову службу
в Україні» не передбачено право
органів державної податкової служби за
наслідками перевірки давати
рекомендації платнику податків щодо
ведення його бухгалтерського та
податкового обліку шляхом внесення
змін цифрових показників до податкових
декларацій і є втручанням у
господарську діяльність суб'єкта
господарювання, що не відповідає
приписам статті 19 Господарського
кодексу України.

Як свідчать матеріали справи,
податкове повідомлення-рішення
державної податкової інспекції у
Голосіївському районі міста Києва від
13.10.2010 №/0 винесено за порушення
позивачем приписів пункту 4.1 статті 4,
підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпунктів 7.6.1,
7.6.3 пункту 7.6 статті 7 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств».

Відповідно до пункту 4.1 статті 4
названого Закону валовий доход -
загальна сума доходу платника податку
від усіх видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за її межами.

Згідно із підпунктом 7.2.3 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
якщо страховик одержує доходи із
джерел інших, ніж ті, що визначені у
підпункті 7.2.1 цього пункту, такі доходи
оподатковуються за ставкою,
встановленою пунктом 10.1 статті 10 цього
Закону. При цьому, до категорії валових
витрат, пов'язаних з одержанням таких
доходів, не включаються витрати, які
понесені страховиком під час
здійснення операцій із страхування
(перестрахування).

В ході проведення перевірки
встановлено, що приватним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Соверен» у результаті невідображення
у складі доходів суми коштів, яка мала
утримуватись у разі дострокового
припинення дії договору страхування
порушено пункт 4.1 статті 4, підпункт 7.2.3
пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
що призвело до заниження доходів від
діяльності іншої, ніж страхова у сумі 7
117,00 грн., у тому числі:

за 3 кв.2008 року у сумі 2 815, 08 грн.;

за 4 кв.2008 року у сумі 3 266, 95 грн.;

за 4 кв.2009 року у сумі 469, 39 грн.;

за 1 кв. 2010 року у сумі 565,62 грн.

Так, за посиланням відповідача, згідно
з умовами договору страхування від
13.03.2008 №1-135-005/08, укладеного між
приватним акціонерним товариством
«Страхова компанія «Соверен» та
фізичною особою ОСОБА_3, у разі
дострокового припинення дії договору
страхування, за вимогою страхувальника
страховик повертає йому страхові
платежі за період, що залишився до
закінчення дії договору, з
відрахуванням нормативних витрат на
ведення справи (30%), визначених при
розрахунку страхового тарифу,
фактичних виплат страхових сум та
страхового відшкодування, що були
здійснені за цим договором
страхування.

Разом з тим, перевіркою встановлено, що
при припиненні договору страхування,
позивачем повернуто страхувальнику у
повному обсязі невикористану ним
частину страхового платежу без
утримання витрат на ведення справи у
розмірі 30%.

При цьому, відповідачем зроблений
висновок, що сума коштів, яка
утримується страховиком у разі
дострокового припинення дії договору
страхування і є компенсацією витрат на
ведення справи, не є страховими
платежами і підлягає включенню до
складу доходу від іншої діяльності, ніж
страхова, в податковому періоді, на
який припадає припинення договору.

Аналізуючи такі доводи відповідача,
суд зазначає, що висновки державної
податкової інспекції щодо заниження
позивачем доходів від діяльності
іншої, ніж страхова, суперечать
висновкам акту перевірки щодо
встановлення фактичних обставин
справи.

Так, перевіркою встановлено, що при
припиненні договорів страхування,
позивачем повернуто страхувальникам у
повному обсязі невикористану ними
частину страхового платежу без
утримання витрат на ведення справи у
розмірі 30%.

Тому визначення податкового
зобов'язання із суми коштів, яка
фактично позивачем не утримувалась при
достроковому припиненні дії договорів
страхування, є необґрунтованим.

При цьому, суд погоджується із доводами
позивача, що утримувати нормативні
витрати на ведення страхової справи є
правом, а не обов'язком страховика.

Так, статтею 997 Цивільного кодексу
України та статтею 28 Закону України
«Про страхування» надано право
сторонам договору страхування
відмовитись від договору страхування у
випадках, встановлених договором.

Згідно із частиною третьою статті 997
Цивільного кодексу України
встановлено порядок припинення
договору страхування у випадку відмови
від нього однією з сторін, який
передбачає повідомлення іншої сторони
не пізніше як за 30 днів до дати
припинення договору.

Отже доказом припинення договору в
односторонньому порядку шляхом
відмови страхувальника від договору
може бути відповідне його
повідомлення, направлене (вручене)
страховику за 30 днів від дати
припинення.

У випадку відмови страхувальника від
договору страхування відповідно до
частини четвертої статті 997 Цивільного
кодексу України та статті 28 Закону
України «Про страхування» страховик
набуває право утримати під час
остаточного розрахунку суму
встановлених договором нормативних
витрат на ведення справи.

Закон не покладає на страховика
відповідний обов'язок, а лише визначає
його право на таке утримання за умови,
коли відмова страхувальника від
договору страхування не обумовлена
порушенням страховиком своїх
зобов'язань.

В матеріалах справи відсутні докази
припинення договорів страхування в
порядку односторонньої відмови
страхувальником від договору
страхування.

За посиланням позивача, що не
спростовано відповідачем, розірвання
договорів страхування, наведених в
акті перевірки, відбувалось за згодою
сторін, на підставі підписаних
сторонами додаткових угод до
договорів.

З огляду на викладене, посилання
відповідача на обов'язок утримувати
нормативні витрати на ведення справи
страховиком у випадку припинення
договорів страхування є
необґрунтованими.

Щодо висновків державної податкової
інспекції про порушення позивачем
приписів пункту 7.6 статті 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», суд зазначає про
наступне.

Згідно із підпунктами 7.6.1 та 7.6.3 пункту
7.6 статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
платник податку веде окремий
податковий облік фінансових
результатів операцій з цінними
паперами (у тому числі іпотечними
сертифікатами участі, іпотечними
сертифікатами з фіксованою дохідністю
та сертифікатами фондів операцій з
нерухомістю) і деривативами у розрізі
окремих видів цінних паперів, а також
фондових та товарних деривативів. При
цьому облік операцій з акціями
ведеться разом з іншими, ніж цінні
папери, корпоративними правами.

Якщо протягом звітного періоду витрати
на придбання кожного з окремих видів
цінних паперів, а також деривативів,
понесені (нараховані) платником
податку, перевищують доходи, отримані
(нараховані) від продажу (відчуження)
цінних паперів або деривативів такого
ж виду протягом такого звітного
періоду, від'ємний фінансовий
результат переноситься на зменшення
фінансових результатів від операцій з
цінними паперами або деривативами
такого ж виду майбутніх звітних
періодів у порядку, визначеному
статтею 6 цього Закону.

Якщо протягом звітного періоду доходи
від продажу кожного з окремих видів
цінних паперів, а також деривативів,
отримані (нараховані) платником
податку, перевищують витрати, понесені
(нараховані) платником податку
внаслідок придбання цінних паперів або
деривативів такого ж виду протягом
такого звітного періоду (з урахуванням
від'ємного фінансового результату від
операцій з цінними паперами чи
деривативами такого ж, виду минулих
періодів), прибуток включається до
складу валових доходів такого платника
податку за результатами такого
звітного періоду.

Усі інші витрати та доходи такого
платника податку, крім витрат та
доходів за операціями з цінними
паперами (корпоративними правами) та
деривативами, визначеними цим
підпунктом, беруть участь у визначенні
об'єкта оподаткування такого платника
податку на загальних умовах,
встановлених цим Законом.

Норми цього пункту не поширюються на
операції з емісії корпоративних прав
або інших цінних паперів, що
здійснюються платником податку, а
також з їх зворотного викупу або
погашення таким платником податку.

При цьому, під терміном «витрати» слід
розуміти суму коштів або вартість
майна, сплачену (нараховану) платником
податку продавцю цінних паперів та
деривативів як компенсація їх
вартості. До складу витрат включається
також сума будь-якої заборгованості
покупця, яка виникає у зв'язку з таким
придбанням.

Отже особливість операцій з цінними
паперами у податковому обліку полягає
в тому, що платник податків при
здійсненні операцій з цінними паперами
веде окремий податковий облік
фінансових результатів з цінними
паперами.

Разом з тим, під час судового розгляду
справи, представником відповідача не
спростовано доводи позивача, що за
перевіряємий період позивач не укладав
жодного договору купівлі-продажу чи
інших договорів з цінними паперами.

Висновки акту перевірки також
свідчать, що від'ємний фінансовий
результат від операцій з цінними
паперами на дату початку первіряємого
періоду (01.07.2008) та на дату його
завершення (31.03.2010) відповідно до
поданих позивачем декларацій був
незмінним та складав 8 319 707,00 гривень, що
свідчить про те, що у перевіряємий
період часу позивач нічого не відносив
до складу витрат від операцій з цінними
паперами.

За таких обставин, твердження
відповідача про порушення пункту 7.6.1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не відповідають
дійсним обставинам справи,
встановлених перевіркою.

Посилання в оскаржуваному податковому
повідомленні-рішенні державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі міста Києва від 13.10.2010 №/0
на порушення позивачем приписів
підпунктів 7.6.1, 7.6.3 пункту 7.6 статті 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» не підтверджено
розрахунком визначення суми
податкового зобов'язання за цим
рішенням, а тому суд приходить до
висновку про відсутність порушення
позивачем підпунктів 7.6.1, 7.6.3 пункту 7.6
статті 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно зі статтею 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи, що судом не встановлено
порушення позивачем приписів Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», на які посилається
відповідач в оскаржуваному
податковому повідомленні-рішенні, суд
дійшов висновку про обґрунтованість
вимог позивача, у зв'язку з чим позов
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі міста Києва від 13.10.2010 №/0.

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному статтею 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя
Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 24.12.2010