Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/13977/12

К/9991/15768/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.,

розглянувши у порядку попереднього
розгляду касаційні скарги Рівненської
міської ради Рівненської області (далі
- Міська рада) та ОСОБА_2 на постанову
Рівненського міського суду
Рівненської області від 21 вересня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 7 лютого 2012 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Міської ради, треті особи:
Управління земельних відносин
виконавчого комітету Рівненської
міської ради (далі - Управління), ОСОБА_2,

про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з адміністративним
позовом про скасування рішення Міської
ради № 3606 від 29.06.2010 року (далі - Рішення
№ 3606) щодо надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки на
АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову зазначили, що
Міською радою при прийняті
оскаржуваного рішення були порушені
їхні права на користування земельною
ділянкою, площею 0,0018 га., на АДРЕСА_1,
яка є землею загального користування з
1963 року.

21 вересня 2011 року постановою
Рівненського міського суду
Рівненської області залишеною без змін
ухвалою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 7 лютого 2012
року, позов задоволений.

Рішення № 3606 визнане протиправним та
скасоване.

Не погоджуючись із судовими рішеннями,
Міська рада та ОСОБА_2 звернулися із
касаційними скаргами про скасування
постанови Рівненського міського суду
Рівненської області та ухвали
Житомирського апеляційного
адміністративного суду і ухвалення
нової постанови про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій 21.12.2001 року
ОСОБА_2 за біржовим контрактом придбала
в ОСОБА_5 56/100 будинковолодіння на
АДРЕСА_1, 6.02.2002 року земельну ділянку,
площею 0,0315 га.

27 лютого 2002 року на зазначену земельну
ділянку ОСОБА_2 отримала Державний акт
на право приватної власності.

29 червня 2010 року Міська рада прийняла
Рішення № 3606 щодо надання ОСОБА_2
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, площею 18 м.кв., на АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд, відвівши цю земельну ділянку за
рахунок земель запасу житлової та
громадської забудови міста.

Суди першої та апеляційної
інстанцій встановили, що оскаржуване
рішення Міська рада прийняла без
погодження меж суміжних земельних
ділянок.

Відповідно до довідки Управління
Держкомзему у м. Рівному від 13.05.2010 року,
яка була відкликана, земельна ділянка,
орієнтовною площею 0,0018 га., на АДРЕСА_1
розташована на землях загального
користування (проїзд).

Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу
України (чинної на час виникнення
спірних правовідносин) громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Відповідно до ч.,ч. 1, 4, 7, 8, 9 ст. 118
Земельного кодексу України (чинної на
час виникнення спірних правовідносин)
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Відповідний орган місцевого
самоврядування або орган виконавчої
влади в місячний термін розглядає
клопотання і надає дозвіл
підприємствам, установам та
організаціям на розробку проекту
приватизації земель.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що відповідно до плану та опису
зовнішніх меж земельних ділянок,
земельна ділянка, орієнтованою площею
0,0018 га., на АДРЕСА_1 є землею загального
користування (проїзд).

8 жовтня 2010 року рішенням
Апеляційного суду Рівненської області
скасоване рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
26 березня 2009 року, яким було визнане
право ОСОБА_2 на земельну ділянку,
площею 0,0018 га., на АДРЕСА_1 шляхом її
передачі Міській раді без погодження
меж суміжних землекористувачів і
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2

4 жовтня 2010 року рішенням Рівненського
міського суду Рівненської області у
задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, площею 0,0018 га., на АДРЕСА_1 та
стягнення матеріальної та моральної
шкоди відмовлено.

13 грудня 2010 року рішенням Апеляційного
суду Рівненської області рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 4 жовтня 2010
року змінене, позов задоволений
частково.

Усунуті перешкоди у користуванні
ОСОБА_2 земельною ділянкою, площею 0,0018
га., на АДРЕСА_1 шляхом заборони ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_6
використовувати її для проїзду до
своїх домоволодінь.

13 липня 2011 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ рішення Апеляційного суду
Рівненської області від 13 грудня 2010
року скасоване, рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від 4
жовтня 2010 року залишене в силі.

Відповідно до зазначеної ухвали суд
касаційної інстанції прийшов до
висновку, що ОСОБА_2 не надала
документів, які б підтверджували її
право на земельну ділянку, площею 0,0018
га., на АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Висновки судів попередніх інстанцій
про задоволення позову є
обґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана правильно, підстав для їх
скасування з мотивів, викладених в
касаційній скарзі, немає.

Керуючись ст.,ст. 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги Рівненської міської
ради Рівненської області відхилити.

Постанову Рівненського міського суду
Рівненської області від 21 вересня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 7 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, визначених ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.