Справа № 2а-10307/10/0870
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року (12 год. 00 хв.)Справа №
2а-10307/10/0870 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Лазаренко М.С.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом: Державного підприємства
«Запорізький титано - магнієвий
комбінат»

до: Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у
м.Запоріжжя Міжрегіонального
головного управління Міндоходів

про: скасування податкового
повідомлення - рішення №/0 від
15.11.2010,

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2010 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
(далі-суд) надійшла позовна заява
казенного підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» (далі
позивач або КП «ЗТМК») до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі
(далі СДПІ по роботі з ВПП у м.Запоріжжі
або відповідач) про скасування
податкового повідомлення-рішення
№/0 від 15.11.2010.

Ухвалою суду від 27.12.2010 провадження у
справі було зупинено до набрання
законної сили рішенням в
адміністративній справі №2а-8969/10/0870 за
позовом державного підприємства
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат» до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжі про скасування
податкового повідомлення-рішення
№/0 від 22.10.2010.

Ухвалою суду від 22.04.2014 поновлено
провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.04.2014 було здійснено
заміну первинного позивача у зв'язку з
реорганізацією шляхом перетворення
казенного підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» на його
правонаступника - Державне
підприємство «Запорізький
титано-магнієвий комбінат», також було
здійснено заміну первинного
відповідача у справі Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Запоріжжі на його правонаступника -
Спеціалізовану державну податкову
інспекцію з обслуговування великих
платників податків у м. Запоріжжі
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів.

Представник позивача у судове
засідання, призначене на 19.09.2013 не
з'явився, проте надав до суду
клопотання про підтримання позовних
вимог в повному обсязі та про розгляд
справи без його участі.

У судове засідання, призначене на 22.04.2014
з'явився представник відповідача
Ратієв Д.С. В матеріалах справи
знаходяться письмові заперечення на
адміністративний позов.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи зазначеної вище
норми, відсутності потреби
заслуховування свідків або експертів,
наявність достатніх матеріалів та
відсутність перешкод для розгляду
справи по суті на підставі наявних у
справі доказів, суд вирішив розглянути
справу у порядку письмового
провадження.

З урахуванням приписів статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши її обставини та перевіривши
їх наданими доказами, судом
встановлено наступне.

Спеціалізованою державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків у м. Запоріжжі була
проведена позапланова виїзна
перевірка Казенного підприємства
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат» з питання достовірності
нарахування від'ємного значення
податку на додану вартість за серпень
2010 року та суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на рахунок платника у банку
за серпень 2010 року, яка виникла за
рахунок від'ємного значення з податку
на додану вартість, що декларувалась в
періодах листопад 2008 року, серпень,
листопад, грудень 2009 року,
січень-липень 2010 року.

За наслідками перевірки був складений
акт № 366/08-08/00194731 від 05.11.2010 (далі - Акт
перевірки).

На підставі вказаного акту було
прийняте податкове повідомлення -
рішення №/0 від 15.11.2010, яким
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за серпень 2010 року у розмірі 574
грн.

Згідно зі сторінкою 18 Акту перевірки
перевіряючими встановлено:
«підприємством не враховано
результати попередньої перевірки (акт
№340/08-08/00194731 від 14.10.2010р.), в зв'язку з цим,
встановлено порушення п.п.7.7.1, п. п. 7.7.2,
п.7.7, ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.97р. № 168/97-ВР із
змінами та доповненнями, порядку
заповнення і подачі податкової
декларації з ПДВ затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 30.05.1997р. № 166 та
зареєстрованого в Мінюсті України від 9
липня 1997 року за № 250/2054, із змінами і
доповненнями, в результаті чого КП
«ЗТМК» завищено заявлену суму
бюджетного відшкодування за серпень
2010р. на загальну суму 574 грн., завищено
залишок від'ємного значення з податку
на додану вартість (рядок 26 Декларації)
на загальну суму 18 685 357 грн.».

Даний висновок перевіряючих позивач
вважає неправомірним та
необґрунтованим виходячи з наступного.

Згідно підпункту 2.3.2. пункту 2.3 Порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
Наказом ДПА від 10.08.2005 №327, за кожним
відображеним в акті фактом порушення
податкового законодавства необхідно:
висвітлити показники, які
відображаються суб'єктом
господарювання у податковій та іншій
звітності, та фактичні показники,
виявлені у ході перевірки на підставі
первинних документів податкового та
бухгалтерського обліку суб'єкта
господарювання у розрізі періодів у
грошових одиницях, передбачених
звітністю; у разі виявлення
розбіжностей чітко викласти зміст
порушення з посиланням на конкретні
пункти і статті нормативно-правових
актів, що порушені платником податків,
зазначити період (місяць, квартал, рік)
фінансово-господарської діяльності
платника податків, в якому дане
порушення здійснено, при цьому додати
до акта письмові пояснення посадових
осіб суб'єкта господарювання щодо
встановлених порушень; зазначити
первинний документ, на підставі якого
вчинено записи у податковому та
бухгалтерському обліку (навести
кореспонденцію рахунків операцій), та
інші докази, що достовірно
підтверджують наявність факту
порушення; у разі відсутності
первинних документів або ненадання для
перевірки первинних та інших
документів, що підтверджують факт
порушення, зазначити перелік цих
документів. При цьому до акта перевірки
додаються пояснення посадових осіб або
інших працівників суб'єкта
господарювання (у межах їх
компетенції), що перевіряється, щодо
відсутності первинних та інших
документів; у разі відмови посадових
осіб суб'єкта господарювання надати
перевіряючим письмові пояснення щодо
встановлених порушень та/або причин
ненадання первинних та інших
документів, що підтверджують
встановлені порушення, факти відмови
відобразити в акті.

В порушення зазначеного порядку
перевіряючими в Акті перевірки
366/08-08/00194731 від 05.11.2010 жодним чином не
розкрито сутності правопорушення,
відсутні посилання на будь які
первинні документи, взагалі з акту не
зрозуміло в чому полягало порушення
законодавства, замість цього вказаний
акт містить лише посилання на
результати планової виїзної перевірки
податкового законодавства за липень 2010
року, які відображені в акті
№340/08-08/00194731 від 14.10.2010.

Однак, слід зазначити, що відповідно до
підпункту 5.2.3. пункту 5.2 статті 5 Закону
№2181 заява, подана із дотриманням
строків, визначених підпунктом 5.2.2
цього пункту, зупиняє виконань
платником податків податкових
зобов'язань, визначених у податковому
повідомленні, на строк від дня подання
такої заяви до контролюючого органу до
дня закінчення процедури
адміністративного оскарження.
Протягом зазначеного строку податкові
вимоги з податку, що оскаржується, не
надсилаються, а сума податкового
зобов'язання, що оскаржується,
вважається неузгодженою.

За актом №340/08-08/00194731 від 14.10.2010, який
складений і на який посилається СДПІ по
роботі з ВПП у м.Запоріжжі в акті
№366/08-08/00194731 від 05.11.2010, було винесено
податкове повідомлення-рішення
№/0 від 22.10.2010. Зазначене податкове
повідомлення-рішення є предметом
оскарження КП «ЗТМК» у судовому
порядку, тому орган податкової служби
не має права посилатися в акті
№366/08-08/00194731 від 05.11.2010 (стор. 18 Акту) на
висновки акту перевірки №340/08-08/00194731
від 14.10.2010р. як на встановлені та
обґрунтовані факти.

Таким чином, з вищезазначених підстав
орган податкової служби не має права
вимагати зменшення залишку від'ємного
значення з податку на додану вартість
(рядок 26 Декларації) на загальну суму 18
685 357 грн. (стор. 18 Акту перевірки).

Враховуючи зазначене, за відсутності в
акті перевірки №340/08-08/00194731 від 14.10.2010р.
розкриття сутності правопорушення
податкового законодавства з боку КП
«ЗТМК», позивач вважає необґрунтованим
прийняття податкового
повідомлення-рішення №/0 від
22.10.2010р.

З висновками податківців, викладеними
в акті перевірки, та, відповідно, з
податковим повідомленням-рішенням
позивач не згоден та вважає, що воно
підлягає скасуванню в зв'язку з чим
звернувся до суду.

Враховуючи викладене, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, суд вважає позовні
вимоги такими, що підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення №№/0 від
15.11.2010, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування за серпень 2010
року у розмірі 574,00 грн.

Підставою для прийняття зазначеного
податкового повідомлення-рішення є
висновки, зроблені податковим органом
в результаті проведеної позапланової
виїзної перевірки господарської
діяльності позивача з питань
достовірності нарахування від'ємного
значення ПДВ та суми бюджетного
відшкодування ПДВ на рахунок платника
у банку за серпень 2010 року, яка виникла
за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що
декларувалось в періодах листопад 2008
року, серпень, листопад, грудень 2009
року, січень - липень 2010 року.

В ході перевірки встановлено порушення
вимог підпункту 7.7.1, підпункту 7.7.2,
пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.97р.
№ 168/97-ВР із змінами та доповненнями
(далі - Закон № 168/97-ВР), порядку
заповнення і подачі податкової
декларації з ПДВ затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 30.05.1997р. № 166 та
зареєстрованого в Мінюсті України від 9
липня 1997 року за № 250/2054, із змінами і
доповненнями, в результаті чого КП
«ЗТМК» завищено заявлену суму
бюджетного відшкодування за серпень 2010
року на загальну суму 574 грн..

До такого висновку відповідач дійшов з
встановлених фактів реалізації
позивачем власної продукції за цінами
нижче собівартості та віднесення до
складу податкового кредиту податку на
додану вартість у серпні 2010 року по
операціях з придбання товарів від
постачальника ТОВ «Електрод Сервіс»,
оскільки у вказаного контрагента не
виникло в деклараціях з ПДВ
податкового зобов'язання по ланцюгу
постачання.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносин, суд не
погоджується з доводами відповідача
про правомірність висновків
податкового органу.

Щодо віднесення до складу податкового
кредиту ПДВ по операціях з придбання
товарів від постачальника ТОВ
«Електрод Сервіс» суд зазначає
наступне.

Відповідно до пункту 1.7 статті Закону №
168/97-ВР податковий кредит - сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
Законом.

Відповідно до підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону № 168/97-ВР датою
виникнення права платника податку на
податковий кредит вважається дата
здійснення першої з подій: або дата
списання коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека) -
в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті
7 Закону № 168/97-ВР податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Таким чином, податкова накладна є
документом, який підтверджує сплату
покупцем податку на додану вартість у
ціні товару.

Згідно підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 статті 7
Закону № 168/97-ВР «бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів (послуг)».
Перевіркою підтверджено, що КП «ЗТМК»
сплачувало за придбані матеріали
постачальнику - ТОВ «Електрод-Сервіс».
Розрахунки між підприємствами
проводились через розрахунковий
рахунок (стор. 18 Акту).

Згідно підпунктом 7.7.10 пункту 7.7 статті 7
Закону № 168/97-ВР джерелом сплати
бюджетного відшкодування (у тому числі
бюджетного боргу) є загальні доходи
Державного бюджету України.
Забороняється обумовлювати або
обмежувати виплату бюджетного
відшкодування наявністю або
відсутністю доходів, отриманих від
цього податку в окремих регіонах
України.

Таким чином, для відшкодування з
бюджету податку на додану вартість
Закон не передбачає обов'язкової умови
фактичного надходження цих сум до
бюджету. У разі невиконання
контрагентом платника податків
зобов'язань по сплаті податку до
бюджету негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для
нього. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення
добросовісного платника податків
права на його відшкодування V разі якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування і має податкові
накладні, які є документальним
підтвердженням розміру податкового
кредиту.

У листа ДПА України № 18527/7/16-1517-27 від
12.09.2008р. зазначено «Таким чином, в
основу розрахунку суми бюджетного
відшкодування покладено єдиний
принцип: проведення грошових
розрахунків з постачальниками за
придбані товари (послуги), а якщо
постачальник - нерезидент, то з
бюджетом (в частині податку на додану
вартість).»

Закон України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.97р. № 168/97-ВР із
змінами та доповненнями підставою для
отримання відшкодування визначає дані
тільки податкової декларації за
звітний період і не передбачає надання
даних податкових декларацій
контрагентів платника податків.
Водночас, Закон не ставить у залежність
отримання бюджетного відшкодування
платником податків від податкового
обліку (стану) інших осіб і фактичної
сплати контрагентами податку до
бюджету. Питання щодо від'ємного
значення суми поширюється тільки на
окремо взятого платника податків, і цей
факт не ставиться у залежність від
розрахунків з бюджетом третіх осіб.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки тільки саме для
цієї особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування і має податкові
накладні, які є документальним
підтвердженням розміру свого
податкового кредиту.

Як зазначено в Листі ДПА України №
14356/7/10-3017/2141 від 17.07.2008 «З позиції
Колегії суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України за загальним правилом
несплата ПДВ продавцем і його
постачальниками сама по собі не є
підставою для зменшення податкового
кредиту або відмови у відшкодуванні
зазначеного податку покупцю, який
відніс до податкового кредиту суму ПДВ,
сплачену продавцю разом із ціною
товару (послуги).

Разом з тим, факт порушення
контрагентами-постачальниками
продавця своїх податкових зобов'язань
може бути підставою для висновку про
необґрунтованість заявлених платником
податку вимог про надання податкової
вигоди - відшкодування ПДВ з державного
бюджету, якщо податковий орган доведе:
що платник податку діяв без належної
обачності й обережності і йому мало
бути відомо про порушення, які
допускали його контрагенти».

Тому, в зв'язку з тим, що ТОВ «Електрод
Сервіс» до 25.05.2010 був платником податку
на додану вартість та в період з липня
2009 року по травень 2010 року звітував до
ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя,
та декларував податкові зобов'язання з
ПДВ, вважаємо висновки податкових
інспекторів щодо неправомірності
віднесення до складу податкового
кредиту сум ПДВ по операціям з
придбання товарів від постачальника
ТОВ «Електрод Сервіс» та завищення
заявленої суми бюджетного
відшкодування за липень 2010 року
неправомірними.

Той факт, що станом на 22.09.2010
постачальник ТОВ «Електрод Сервіс» має
стан З (прийнято рішення про
припинення, розпочато ліквідаційну
процедуру) згідно з Законом про ПДВ не є
підставою для КП «ЗТМК» для не
включення до складу податкового
кредиту сум ПДВ в минулих періодах.

Щодо реалізації підприємством
продукції за цінами нижче собівартості
суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 7.7.1 пункту 7.7.
статті 7 Закону № 168/97-ВР сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР визначальним
фактором для формування податкового
кредиту платником податку на додану
вартість є подальше використання таких
товарів (основних фондів) в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності такої особи -
платника податку.

Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (надалі Закон № 334/94-ВР)
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь - яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким -
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті.

Отже, основним критерієм віднесення до
складу валових витрат, понесених на
придбання товару (сировини), є їх
придбання для використання у подальшій
господарській діяльності.

Згідно з пунктом 1.32 статті 1 Закону №
334/94-ВР господарська діяльність - це
будь-яка діяльність особи, направлена
на отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, у разі коли безпосередня участь
такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

Тобто, відповідно до Закону №334/94-ВР
господарська діяльність направлена на
отримання доходу. Закон №334/94-ВР не
містить поняття «дохід», однак,
виходячи зі змісту статті 4 Закону
№334/94-ВР, очевидно, що під доходом
мається на увазі сума грошових коштів
або майна, яка надходить у власність
платника податків в результаті
господарських операцій або безоплатно,
тобто те, що називається «виручкою».

Тому ознака прибутковості нормативно
не є обов'язковим для цілей
оподаткування. І якщо слідувати
буквально вимогам Закону про
оподаткування прибутку, то в
результаті господарської діяльності
підприємство повинне одержати доход, -
тобто грошову виручку або компенсацію
поставки у вигляді матеріальних
цінностей.

Дохід від реалізації готової продукції
відображено в бухгалтерському обліку
Дт701-Кт791.

Валовий дохід від реалізації
відображено в податковому обліку в
«Декларації з податку на прибуток».
Тобто підприємством отримано дохід від
реалізації виготовленої продукції.

Отже, Закон «Про оподаткування
прибутку підприємств» не містить
норми, яка б вимагала віднесення до
складу валових витрат лише витрат
підприємства з придбання товарів, від
продажу яких отримано прибуток.

Під господарською діяльністю у
Господарському кодексі України (стаття
3) розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Як зазначено в довідці Вищого
адміністративного суду України від 15
квітня 2010 року про результати вивчення
та узагальнення практики застосування
адміністративними судами окремих норм
Закону України «Про податок на додану
вартість», Верховний Суд України у
постанові від 04 грудня 2007 року,
зазначив, що обов'язковими ознаками
господарської діяльності у розумінні
приписів статті 3 Господарського
кодексу України, пункту 1.32 статті 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» є здійснення її
суб'єктами господарювання у сфері
суспільного виробництва; вона
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг; результати
зазначеної діяльності - продукція,
роботи чи послуги - мають вартісний
характер і цінове вираження.

Направлення діяльності на отримання
прибутку не є тотожнім його фактичному
отриманню за результатами конкретної
операції, оскільки підприємство
здійснює діяльність на свій страх і
ризик. Ціни при продажу продукції
комбінату були обумовлені
необхідністю підвищення рівня продаж з
кінцевою метою - отримання прибутку.

Тому, реалізація готової продукції за
цінами нижчими собівартості є
господарською діяльністю.

Правильність позиції КП «ЗТМК»
підтверджують роз'яснення, надані
податковою службою.

Так, ДПА України Листом від 25.07.2003 року
№6519/6/15-1116 дала роз'яснення щодо
оподаткування ПДВ операцій з продажу
товарів за ціною, нижчою від ціни
придбання. В даному листі зазначається,
що якщо держава не здійснює
регулювання цін та тарифів на товар,
який придбаває або продає суб'єкт
підприємницької діяльності, то
операції з купівлі-продажу такого
товару проводяться за вільними цінами,
які визначені на договірній основі.
Також в цьому листі зазначено наступне:
«Отже, чинним законодавством України
не передбачено коригування валових
витрат та податкового кредиту з ПДВ при
продажу товарів за ціною, нижчою від
ціни їх придбання».

В Листі ДПА України від 25.06.1998
№6855/11/16-1220-1 зазначено, що відповідно до
пункту 4.1 ст.4 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
№ 168/97-ВР при здійсненні операцій з
продажу товарів за цінами нижчими ніж
ціна придбання база оподаткування ПДВ
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів (робіт,
послуг), визначеної за вільними або
регульованими цінами (тарифами), з
урахуванням акцизного збору, ввізного
мита, інших податків і зборів
(обов'язкових платежів), за винятком
ПДВ, які включаються в ціну товарів
(робіт, послуг) відповідно до законів
України з питань оподаткування. Таким
чином, ДПА України робить висновок, що
при реалізації продукції за цінами,
нижчими за собівартість, ПДВ
обчислюється виходячи з договірної
вартості цієї продукції. Крім того, в
Листі від 19.09.2003 №7931/6/15-2415-8 додано, що
коригування податкового кредиту за
товарами, продаж яких здійснюється за
цінами нижчими ніж ціна придбання
чинним законодавством не передбачено.

Із матеріалів справи вбачається, що
основними видами діяльності
відповідно до статуту підприємства є
виробництво титанової продукції, інших
кольорових металів та окремих виробів
з них, виробництво хімічної продукції
для промислових цілей.

Судом встановлено, що у позивача наявні
всі необхідні первинні документи, на
підставі яких позивачем сформовано
податковий кредит у відповідних
податкових (звітних) періодах з сум
податку на додану вартість в ціні
вартості придбаної сировини, яка в
подальшому використана у виробництві
титанової продукції.

Від реалізації титанової продукції
позивач отримав доход, що
підтверджують відповідні декларації з
податку на прибуток та первинні
документи. Доход від реалізації
готової продукції відображено в
бухгалтерському обліку. Валовий доход
від реалізації відображено в
податковому обліку в податкових
деклараціях з податку на прибуток
підприємства.

Операція продажу продукції за ціною
нижче собівартості не призводить до
збільшення власного капіталу суб'єкта
підприємницької діяльності, є
збитковою і такою, що суперечить меті
підприємницької діяльності за
відсутності обґрунтованих підстав для
такого продажу.

Відповідно до статті 7 Закону України
«Про ціни і ціноутворення» вільні ціни
і тарифи встановлюються на всі види
продукції, товарів і послуг, за
винятком тих, по яких здійснюється
державне регулювання цін і тарифів.

Відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону
№168/97-ВР, поставка товарів (робіт,
послуг) здійснюється за договірними
(контрактними) цінами з додатковим
нарахуванням податку на додану
вартість.

Умовою формування податкового кредиту
відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 вказаного Закону є
відповідність вартості товарів рівню
звичайних цін.

Згідно з пунктом 4.1 статті 4 Закону
№168/97-ВР, база оподаткування операції з
поставки товарів (послуг) визначається
виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості, визначеної за вільними
цінами, але не нижче за звичайні ціни, з
урахуванням акцизного збору, ввізного
мита, інших загальнодержавних податків
та зборів (обов'язкових платежів),
згідно із законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг).

Пунктом 1.18 статті 1 Закону №168/97-ВР
передбачено, що звичайні ціни
розуміються і застосовуються за
правилами визначеними пунктом 1.20
статті 1 Закону №168/97-ВР.

Звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), встановлена сторонами
договору (підпункт 1.20.1 пункту 1.20
статті 20 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»).

Як вбачається з матеріалів справи та не
спростовано відповідачем, ціни
реалізації титану губчастого,
визначені за цінами, які складаються на
світовому ринку (за даними
європейського довідника «Metal-Pages»).

Таким чином, до податкового кредиту, з
урахуванням положень підпункту 7.4.1,
підпункту 7.4.4 пункту 7.4, підпункту 7.7.1,
підпункту 7.7.2, пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», законно та обґрунтовано
віднесено суми податків від операцій з
придбання товарів та послуг, які
призначені для їх використання в
господарській діяльності, а саме в
виробництві КП «ЗТМК» титанової
продукції та реалізації її з метою
отримання доходу. Придбання товарів та
послуг здійснено за звичайними цінами,
тому відсутні підстави для коригування
податкового кредиту.

Причиною реалізації титанової
продукції за ціною нижчою собівартості
є наступні обставини: різке падіння
світових цін на ринку титану
губчастого, що викликано як
специфічними особливостями розвитку
титанової галузі за період з 2005-2008
років, так і глобальною світовою
кризою. Глобальна фінансова криза, що
розпочалася у кінці 2008 року, ускладнила
та погіршила ситуацію на світовому
ринку титану, безпосередньо вплинула
на КП «Запорізький титано-магнієвий
комбінат» та негативно відобразилася
на реалізації підприємством основного
виду продукції, зменшення обсягів та
виручки від реалізації основної
продукції призвели до збиткової
діяльності підприємства у 2009 році.

Крім того, на показники
фінансово-господарської діяльності
позивача вплинула відсутність
державного замовлення щодо поставки
продукції позивача - титану губчастого.

З цього приводу позивачем розроблена
програма антикризових заходів по
збереженню і підвищенню ефективності
виробництва продукції у умовах
економічної кризи і спаду попиту на
титан губчастий на період IV квартал 2009 -
2010 роки, затверджена головним
директором підприємства 29.09.2009.

Зазначені вище обставини пов'язані з
об'єктивними умовами, не залежать від
позивача і підпадають під власний
ризик позивача як суб'єкта
підприємницької діяльності.

Комбінат був вимушений продавати
продукцію за ринковими цінами, навіть
при тому, що вони нижче собівартості, з
метою подальшого збереження
виробництва продукції, збереженню
підприємства, єдиного та унікального в
Україні та Європі, уникнення
техногенної та технологічної
катастрофи та значних витрат на
відновлення зупиненого виробництва.

При цьому, комбінат виходив з того, що
відповідно до законодавства право
встановлювати ціну реалізації
продукції належить тільки суб'єктам
підприємницької діяльності - учасникам
договірних відносин, навіть якщо
залежно від обставин ця ціна виявиться
нижчою за собівартість такої
продукції. Виняток становлять тільки
товари, щодо яких здійснюється
державне регулювання цін. Ціни на титан
губчатий не підпадають під державне
регулювання та не є індикативними, як
визначено в статтях 6, 7 Законі України
«Про ціни та ціноутворення»: вільні
ціни і тарифи встановлюються на всі
види продукції, товарів і послуг, за
винятком тих, по яких здійснюється
державне регулювання цін і тарифів.

Таким чином, продаж титану губчатого за
ціною, що становила менше ніж виробнича
собівартість, обумовлено розумними
економічними причинами та
особливостями титанового виробництва,
а саме: ціни на титан губчастий
виробництва КП «ЗТМК» визначаються
цінами, які склались на світовому ринку
в умовах фінансової економічної кризи;
продаж готової продукції за ціною,
нижчою собівартості, спричинене
намаганням КП «ЗТМК» уникнути ще
більших збитків, пов'язаних із втратою
товаром своїх корисних властивостей
внаслідок тривалого зберігання;
уникнення простою та повного зупинення
виробничого процесу на Комбінаті, яке
неможливо вже було б відновити;
уникнення значного скорочення штату
працівників підприємства та
збереження 3500 робочих місць;
надходження податків та обов'язкових
платежів до бюджетів різних рівнів та
Фонду соціального страхування, в тому
числі Пенсійного фонду; здійснення
комбінатом збиткових операцій з метою
зміцнення конкурентного становищі
суб'єкта господарювання на ринку та
розширення ринку збуту, з метою
збільшення доходу від реалізації та
отримання прибутку в подальшому.

Таким чином, ведення в таких умовах
господарської діяльності, незважаючи
на тимчасову збитковість внаслідок
перевищення собівартості над цінами
реалізації, які склалися на ринках
(звичайною ціною в розумінні
податкового законодавства), є
економічно доцільним та обґрунтованим.

З урахуванням викладеного суд вважає,
що оскаржуване податкове повідомлення
- рішення відповідача підлягає
скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (частина третя статті 2 КАС
України).

Частиною першою статті 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що відповідачем не доведена
правомірність винесення оскаржуваного
податкового повідомлення - рішення, у
зв'язку із чим позовні вимоги є
доведеними, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 КАС України,
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 11, 161-163, 167 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у
повному обсязі.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення №/0 від
15.11.2010 про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за серпень 2010 року на суму 574,00
грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Державного підприємства
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат» () судовий
збір у розмірі 3 (три) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
М.С.
Лазаренко