Справа № 601/504/14-а
Суддя: Зембра Є. Й.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №601/504/14-а
Провадження № 2-а/601/20/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2014 року
Кременецький районний суд
Тернопільської області в складі:
головуючого судді Зембри Є.Й.,

за участю
секретаря Логвинюк Т.С.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, інтереси якої
в судовому засіданні по довіреності
представляє ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Кременецькому районі Тернопільської
області, інтереси якого по довіреності
представляє Бобрик Наталія Миколаївна
про визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести поновлення
виплати раніше призначеної пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 інтереси якої в
судовому засіданні по довіреності
представляє ОСОБА_2 звернулась до суду
з позовом до управління Пенсійного
фонду України в Кременецькому районі
про визнання неправомірними дій та
зобов'язання провести поновлення
виплати раніше призначеної пенсії, яка
була призначена 30 грудня 2009 року та
виплату якої зупинено в листопаді 2010
року шляхом виплати пенсії наперед по 30
квітня 2011 року.

В судовому засіданні представник
позивачки заявлені позовні вимоги
підтримав та просить визнати дії
управління Пенсійного фонду України в
Кременецькому районі Тернопільської
області, виражених у відмові поновити
виплату раніше призначеної пенсії
ОСОБА_1 протиправними з одночасним
зобов'язанням управління Пенсійного
фонду України в Кременецькому районі
Тернопільської області поновити
виплату раніше призначеної пенсії
ОСОБА_1 починаючи з 11 лютого 2014 року з
дня подачі заяви до управління
Пенсійного фонду України в
Кременецькому районі.

В судовому засіданні представник
відповідача Бобрик Н.М. заявлений позов
не визнала та пояснила, що для того, щоб
поновити виплату раніше призначеної
пенсії повинна бути заява
встановленого зразка, а не довільної
форми, яку подав представник позивачки.

Вона також пояснила, що вказану заяву
повинна подати особа, яка хоче поновити
виплату раніше призначеної пенсії,
особисто та пред'явити документ, що
посвідчує особу із зазначенням місця
реєстрації, а таким документом на
сьогоднішній день є паспорт
громадянина України, який в позивачки
вилучений у зв'язку з виїздом на
постійне місце проживання до США.

Представник відповідача також
пояснила, що навіть, коли б позивачка
подала особисто заяву про поновлення
виплати раніше призначеної пенсії,
вони не могли б її поновити пенсію так
як у неї відсутній документ, що
посвідчує її місце реєстрації,
оскільки в закордонному паспорті
громадянина України відмітки про місце
реєстрації не має.

Вона також пояснила, що між США та
Україною відсутній міжнародний
договір, який би регулював дане
питання.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази, суд вважає, що
позовні вимоги, підлягають до
задоволення, виходячи із наступних
підстав.

Відповідно до статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними. Пенсії, інші види
соціальних виплат та допомоги, що є
основним джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Згідно частини 2 статті 2 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Отже, кожен громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вільний вибір свого місця проживання,
зі збереженням усіх конституційних
прав, в тому числі і на пенсійне
забезпечення.

Судом встановлено, що позивачка
по справі є громадянином України, що
підтверджується копією закордонного
паспорта серії ЕК №357853 виданого 22
липня 2009 року. З даної копії паспорта
також вбачається, що термін його дії до
22 липня 2019 року.

В судовому засіданні встановлено,
що з 30 грудня 2009 року позивачці була
призначена пенсія за віком, а також те,
що ОСОБА_1 на підставі її заяви була
виплачена пенсія за 6 місяців наперед
перед виїздом на постійне місце
проживання в Сполучені Штати Америки
по 30 квітня 2011 року.

Як встановлено в судовому засіданні
позивачка виїхала на постійне місце
проживання до Сполучених Штатів
Америки, в зв'язку з чим було припинено
виплату пенсії на підставі пункту 2
частини 1 статті 49 та другого речення
статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якими передбачено, що
«виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачене міжнародним
договором України згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Згідно Рішення Конституційного Суду
України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009
було визнано таким, що не відповідають
Конституції України положення пункту 2
частини 1 статті 49, другого речення
статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV
щодо припинення виплати пенсії
пенсіонерам на час постійного
проживання за кордоном у разі, якщо
Україна не уклала з відповідною
державою міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення і якщо згода
на обов'язковість такого міжнародного
договору не надана Верховною Радою
України.

Таким чином дані норми закону
застосуванню не підлягають з дня
прийняття рішення Конституційним
Судом України, а саме з 07 жовтня 2009 року,
що передує даті виходу позивачки на
пенсію та даті звернення із заявою про
поновлення раніше призначеної пенсії.

Згідно підпункту 3.3 Рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року №25-рп/2009 зазначено, що
виходячи із правової, соціальної
природи пенсій право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні; держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Отже, дії відповідача виражені у
відмові поновити виплату раніше
призначеної пенсії позивачці є
неправомірними і порушують
конституційні права позивачки на
соціальний захист у старості.

Пунктами 37, 38 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", затвердженого постановою
правління Пенсійного фонду України від
25.11.2005 року №22-1 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 27.12.2005
року за №156/11846 передбачено, що
підставою для поновлення пенсійних
виплат є особисте звернення особи, якої
припинена виплата пенсії, подача заяви
у встановленій формі, надання
документів, що впливають на розмір
пенсії. Крім того п.16 Порядку
передбачено, що особа, яка звертається
за пенсією (незалежно від виду пенсії),
повинна пред'явити паспорт (або інший
документ, що засвідчує особу, місце її
проживання (реєстрації) та вік). У
відповідності до пункту 29 Порядку за
документ, що засвідчує місце
проживання особи, приймаються: паспорт
або довідка уповноважених органів з
місця проживання (реєстрації), у тому
числі органів місцевого
самоврядування.

Суд критично оцінює посилання
представника відповідача на те, що для
того, щоб поновити виплату раніше
призначеної пенсії повинно бути
особисте звернення особи, подача заяви
повинна бути у встановленій формі, що
передбачене Порядком подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки даний Порядок є
підзаконним актом і повинен
відповідати Конституції та
законодавству України.

Відповідно до частини 2 статті 8 КАС
України суд при вирішенні справи
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Рішенням Європейської комісії з прав
людини «Міллер проти Австрії» від 16
грудня 1974 року та Рішенням
Європейського суду з прав людини
«Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня
1996 року встановлено позицію щодо права
власності на пенсію. Суд встановив
принцип, згідно якого обов'язок
сплачувати внески у фонди соціального
забезпечення породжує право власності
щодо частку в пенсійному фонді.

Якщо за національним законодавством
особа має обґрунтоване право на
отримання виплат в рамках національної
системи соціального забезпечення та
якщо відповідні умови дотримано,
органи влади не можуть відмовити у
таких виплатах доти, доки виплати
передбачено законодавством.

Як вбачається з дослідженої в судовому
засідання трудової книжки на ім'я
ОСОБА_1, копія якої долучена до
матеріалів справи, позивачка по справі
має відповідний трудовий стаж та вік
для отримання пенсії, яка їй
призначалась та виплачувалась,
оскільки під час трудового стажу
проводились відрахування із
заробітної плати у встановленому на
той час розмірі, а тому вона має право
на пенсію та виплати з системи
соціального забезпечення.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 35 та статтею 46
вказаного Закону.

На підставі вище наведеного, суд
вважає, що вимоги позивачки через свого
представника на підставі виданого
доручення є обґрунтованими та
підлягають задоволенню, оскільки
непоновлення виплати раніше
призначеної пенсії позивачці порушує
її конституційне право на соціальний
захист у старості, а тому порушене
право позивачки на отримання пенсії
підлягає захисту, шляхом зобов'язання
здійснити поновлення раніше
призначеної пенсії Пенсійним фондом на
користь позивачки з дня подачі заяви
про поновлення такої виплати до
управління Пенсійного фонду України в
Кременецькому районі, а саме з 11 лютого
2014 року.

Керуючись статтею 46 Конституції
України, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
(забезпечення) страхування», Законом
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», Рішенням Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року у
справі №1-23/2009, Рішенням Європейської
комісії з прав людини «Міллер проти
Австрії» від 16 грудня 1974 року, Рішенням
Європейського суду з прав людини
«Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня
1996 року, статтями 6, 11, 14,18, 71, 94, 160-163, 167, 186
КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задоволити.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Кременецькому районі
Тернопільської області, виражених у
відмові поновити виплату раніше
призначеної пенсії ОСОБА_1
протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Кременецькому районі
Тернопільської області поновити
виплату раніше призначеної пенсії
ОСОБА_1 починаючи з 11 лютого 2014 року з
дня подачі заяви до управління
Пенсійного фонду України в
Кременецькому районі.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Кременецький районний суд протягом
десяти днів з дня її проголошення.
Строк для подання апеляційної скарги
стороною або іншою особою, яка брала
участь у справі, обчислюється з моменту
отримання копії постанови.

Головуючий: