Справа № 522/25374/13-а
Суддя: Бондар В. Я.
Дата ухвалення: 2013-12-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2013 року Приморський районний
суд м. Одеси

у складі: головуючого судді:
Бондаря В.Я.

при секретарі: Іщик О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
ОСОБА_1 до Департаменту праці та
соціальної політики Одеської міської
ради про визнання дій суб'єкта владних
повноважень незаконними, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси
звернулась ОСОБА_1 з адміністративним
позовом до Департаменту праці та
соціального захисту населення про
визнання дій суб'єкта владних
повноважень незаконними. Позовні
вимоги мотивує тим, що вона є інвалідом
дитинства 2 групи та у відповідності до
ЗУ «Про основи соціальної захищеності
інвалідів України» вона має право на
пільги щодо плати за користування
комунальними послугами. Також позовні
вимоги обґрунтовує тим, що батько
ОСОБА_1 був учасником війни та у
відповідності до п.1 ст. 10 ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» вона має право на
пільги, а саме п'ятдесяти процентну
знижку плати за користування
комунальними послугами та скрапленим
балонним газом для побутових потреб в
межах середніх норм споживання.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.4 ст.183-2 КАС
України, суддя розглядає справу в
порядку скороченого провадження
одноособово, без проведення судового
засідання та виклику осіб, які беруть
участь у справі.

Представник відповідача - Департаменту
праці та соціальної політики Одеської
міської ради надіслав до суду
заперечення, відповідно до яких у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
просив відмовити у повному обсязі.

Дослідивши та проаналізувавши наявні
письмові докази встановлено наступні
обставини.

Судом встановлено, що згідно довідки
серії МСЕ № 006405 від 05.01.1998 року ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом з дитинства
від загальних захворювань.

Також в матеріалах справи є свідоцтво
про народження Серії НОМЕР_1,
відповідно до якого батьками ОСОБА_1 є
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Та на підтвердження
тієї обставини, що ОСОБА_1 є членом сім'ї
учасників війни, остання надала копії
посвідчення Серії НОМЕР_2 від 12 грудня
1999 року на ім'я ОСОБА_3 та посвідчення
Серії НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_2, відповідно
до вищезазначених посвідчень,
пред'явник має право на пільги,
встановлені законодавством України
для ветеранів війни - учасників війни.
Тобто, статус батьків позивачки
визначено саме відповідно до ст.. 9 ЗУ
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» як учасників
війни.

Відповідно до ст.. 10 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», чинність цього
Закону поширюється на:

сім'ї військовослужбовців,
партизанів, підпільників, учасників
бойових дій на території інших держав,
прирівняних до них осіб, зазначених у
статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули
(пропали безвісти) або померли
внаслідок поранення, контузії чи
каліцтва, одержаних під час захисту
Батьківщини або виконання інших
обов'язків військової служби
(службових обов'язків),а також
внаслідок захворювання, пов'язаного з
перебуванням на фронті або одержаного
в період проходження військової служби
чи на території інших держав під час
воєнних дій та конфліктів;

сім'ї військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу, які
призивалися на збори
військовозобов'язаних Міністерства
оборони, органів внутрішніх справ і
державної безпеки колишнього Союзу
РСР і загинули (померли) під час
виконання завдань по охороні
громадського порядку при
надзвичайних ситуаціях, пов'язаних з
антигромадськими проявами;

сім'ї загиблих під час Великої
Вітчизняної війни осіб із числа
особового складу груп самозахисту
об'єктових та аварійних команд
місцевої протиповітряної оборони, а
також сім'ї загиблих внаслідок бойових
дій працівників госпіталів, лікарень
та інших медичних закладів.)

дружин (чоловіків) померлих інвалідів
Великої Вітчизняної війни, а також
дружин (чоловіків) померлих учасників
війни і бойових дій, партизанів і
підпільників, визнаних за життя
інвалідами від загального
захворювання, трудового каліцтва та з
інших причин, які не одружилися
вдруге.

На дружин (чоловіків) померлих
інвалідів війни, учасників бойових
дій, партизанів, підпільників і
учасників війни, нагороджених
орденами і медалями колишнього
Союзу РСР за самовіддану працю і
бездоганну військову службу, визнаних
за життя інвалідами, чинність цієї
статті поширюється незалежно від часу
смерті інваліда;

дружин (чоловіків), які не одружилися
вдруге, батьків, неповнолітніх дітей
померлих учасників бойових дій,
партизанів, підпільників,
військовослужбовців та учасників
війни, які проходили службу у
військових підрозділах, частинах,
штабах і установах, що входили до
складу діючої армії в період Великої
Вітчизняної війни 1941-1945 років та війни
1938, 1939, 1945 років з імперіалістичною
Японією, нагороджених за бойові дії
державними нагородами та орденами і
медалями колишнього Союзу РСР (крім
ювілейних);

дітей померлих учасників бойових дій,
які навчаються за денною формою
навчання у вищих навчальних закладах
I-IV рівнів акредитації та
професійно-технічних навчальних
закладах, до закінчення цих навчальних
закладів, але не довше ніж до
досягнення ними 23 років.

Таким чином, відповідно до
вищезазначеного, дія ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» не поширює свою
дію на ОСОБА_1, оскільки остання є
членом сім'ї саме учасників війни, на
яких розповсюджуються пільги
встановлені законодавством України
для ветеранів війни - учасників війни.
Посилання позивача на те, що вона є
членом сім'ї загиблого під час війни, а
саме рядового ОСОБА_4, який згідно
довідки від 02.02.2011 року виданої ОСОБА_2,
пропав без вісті на фронтах Великої
Вітчизняної війни в липні 1944 року є
необґрунтованим, оскільки відповідно
до ЗУ «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» до
членів сімей загиблих (тих, які
пропали безвісти)
військовослужбовців, партизанів та
інших осіб, зазначених у цій статті,
належать:

утриманці загиблого або того, хто
пропав безвісти, яким у зв'язку з цим
виплачується пенсія;

батьки;

один з подружжя, який не одружився
вдруге, незалежно від того,
виплачується йому пенсія чи ні;

діти, які не мають (і не мали) своїх
сімей;

діти, які мають свої сім'ї, але
стали інвалідами до досягнення
повноліття;

діти, обоє з батьків яких загинули або
пропали безвісти;

У свою чергу позивач є онукою ОСОБА_4, що
пропав без вісті, тобто не входить до
кола осіб, на яких розповсюджується дія
ЗУ «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Також, згідно ст.. 35, 38 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів України» для осіб з
обмеженими фізичними можливостями
передбачено ряд пільг, а саме:

Інвалідам і дітям-інвалідам надаються
безоплатно або на пільгових умовах
послуги з соціально-побутового і
медичного обслуговування, технічні та
інші засоби реабілітації (засоби для
пересування, протезні вироби,
сурдотехнічні засоби, мобільні
телефони для письмового спілкування
тощо), вироби медичного призначення
(індивідуальні пристрої, протези очей,
зубів, щелеп, окуляри, слухові та
голосоутворювальні апарати,
ендопротези, сечо- та калоприймачі
тощо) на підставі індивідуальної
програми реабілітації, автомобілі - за
наявності відповідного медичного
висновку.

Інваліди, які отримують пенсію, що не
перевищує мінімального розміру пенсії,
або державну соціальну допомогу,
призначену замість пенсії,
діти-інваліди мають право на безплатне
придбання лікарських засобів за
рецептами лікарів у разі амбулаторного
лікування.

Інваліди першої і другої груп мають
право при амбулаторному лікуванні на
придбання лікарських засобів за
рецептами лікарів з оплатою 50
відсотків їх вартості.

Інваліди і діти-інваліди за наявності
медичних показань мають право на
безплатне забезпечення
санаторно-курортними путівками.

Інваліди першої та другої груп мають
право на позачергове обслуговування в
касах міського та міжміського
транспорту, а також на підприємствах,
установах та організаціях усіх форм
власності та підпорядкування, які
надають будь-які послуги населенню.

Тобто, пільг на оплату
житлово-комунальних послуг для
інвалідів від загальних причин
захворювання та інвалідів з дитинства
Законом України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів України» не
передбачено.

Враховуючи наведене, та оцінюючи
наявні у матеріалах справи письмові
докази в сукупності, суд дійшов
висновку, що у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст.6,8,10,11,76,79,160,161,163 КАС
України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга

Суддя: