Справа № 2а-4576/11
Суддя: Улицький В.З.
Дата ухвалення: 2014-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
Справа № 876/3068/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді:
Улицького В.З.

суддів:
Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

розглянувши у письмовому провадженню в
м. Львові апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
на ухвалу Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 02.01.2014 року за заявою ОСОБА_1
про заміну способу виконання судового
рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді про зміну способу
виконання судового рішення,-

встановила:

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 18.11.2011 року зобов'язано
управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді нарахувати та виплатити
ОСОБА_1, як дитині війни, підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, відповідно до ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 28.03.2011 року по 18.06.2011
року.

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
із заявою про зміну способу виконання
рішення із «зобов'язання здійснити
виплату» на «стягнення цих виплат з
управління Пенсійного фонду України у
м. Ужгороді на корить ОСОБА_1
недоплачене підвищення до пенсії у
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 28.03.2011 року до 18.06.2011 року,
згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Вказана заява обґрунтована тим, що
боржником судове рішення в частині
проведення перерахунку підвищення до
пенсії виконане, а в іншій частині
судове рішення боржником не виконане, у
зв'язку з відсутністю відповідних
бюджетних асигнувань, а тому просить
змінити спосіб виконання судового
рішення на стягнення суми.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 02.01.2014
року змінено спосіб виконання
постанови Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 18.11.2011 року із зобов'язання
здійснити виплату на стягнення
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» за період з 28.03.2011
року по 18.06.2011 року з урахуванням раніше
проведених виплат.

Ухвалу суду оскаржило управління
Пенсійного фонду України у м. Ужгороді.
Вважає, що така постановлена з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а тому просить її скасувати.

Враховуючи те, що цю справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, а усі особи, які беруть участь
у справі в судове засідання не прибули,
хоча належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового розгляду, у
відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про можливість
розгляду справи в порядку письмового
провадження.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
Ужгородського міськрайонного суду та
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин заявник просить
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції оскаржувану ухвалу
постановив з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
питання, а тому така підлягає
скасуванню з прийняттям нової ухвали
про відмову у задоволенні заяви про
зміну способу виконання судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 199, 202, 205, 206, 212, 254,
263 КАС України, суд -

ухвалила:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
задоволити. Скасувати ухвалу
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 02.01.2014 року у
справі №2а-4576/11 та прийняти нову ухвалу,
якою відмовити у задоволенні заяви
ОСОБА_1 про зміну способу виконання
судового рішення.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В. Улицький

Судді:
Р. Гулид

С. Кузьмич