Справа № 2а-3269/10/1916
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
Справа № 9104/111797/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.

суддів:
Левицької Н.Г., Обрізка І.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Чортківському районі
Тернопільської області на постанову
Чортківського районного суду
Тернопільської області від 26.11.2010 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Чортківському районі
Тернопільської області про визнання
дій протиправними та зобов'язання до
вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В :

10.11.2010 року позивач звернувся в суд із
адміністративним позовом до
відповідача, в якому просив зобов'язати
його провести перерахунок та виплату
щомісячного підвищення до пенсії у
розмірі 1 мінімальної заробітної плати
та додаткової пенсії за шкоду
заподіяну, здоров'ю в розмірі 15 %
мінімальної пенсії за віком.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилався на те, що йому як
особі, яка віднесена до 4-ої категорії
осіб, постраждалих внаслідок аварії на
ЧАЕС та такій, що проживає у зоні
посиленого радіоекологічного контролю
у відповідності до ст.ст. 39, 51 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", повинна
проводитись виплата щомісячного
підвищення до пенсії у розмірі 1
мінімальної заробітної плати та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 15 процентів
мінімальної пенсії за віком. Однак, як
вказує позивач, відповідач таку
виплату проводив у значно меншому
розмірі.

Оскарженою постановою прийнятою в
порядку скороченого провадження,
адміністративний позов задоволено
частково. Суд зобов'язав Управління
Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області провести нарахувати і
виплачувати на користь позивача
доплату до пенсії як непрацюючому
пенсіонеру, що проживає у зоні
посиленого радіоекологічного контролю
у розмірі 1 мінімальної заробітної
плати за віком за періоди з 20.05.2005 року
по 31.12.2006 року, з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року, з 22.05.2008 року по 10.11.2010 року та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, в розмірі 15 % мінімальної
пенсії за віком за періоди з 20.05.2005 року
по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 10.11.2010
року з врахуванням виплачених сум. В
решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, відповідач оскаржив її в
апеляційному порядку. Вважає, що судом
невірно застосовані норми
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з підстав
викладених в апеляційній скарзі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги,
апелянт посилається на постанову
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996
року №836 «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», постанову
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008
року № 530 «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» та доводиться непоширенням
на дані правовідносини ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Враховуючи те, що постанова суду першої
інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Відповідно до вимог ст. 195 КАС України
суд апеляційної інстанції під час
апеляційного провадження переглядає
судове рішення в межах апеляційної
скарги.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
і обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач по справі є
потерпілим від Чорнобильської
катастрофи та віднесений до 4-ї
категорії, що підтверджується
відповідним посвідченням, а також
проживає у зоні посиленого
радіоекологічного контролю.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" додаткова
пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 4
призначається у розмірі 15 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Частиною третьою ст. 67 цього ж Закону
визначено, що у разі збільшення розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом, підвищується розмір пенсії,
визначений відповідно до ст. 54 цього
Закону, а також розмір додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю,
особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4,
розмір щомісячної компенсації сім'ям
за втрату годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового прожиткового
мінімуму.

Згідно зі ст. 39 цього Закону, пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні посиленого
радіоекологічного контролю,
підвищуються у розмірі 1 мінімальної
заробітної плати.

Враховуючи викладені положення Закону,
суд апеляційної інстанції
погоджується із висновком суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на отримання щомісячного
підвищення до пенсії у розмірі 1
мінімальної заробітної плати та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, у розмірі 15 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Однак, із матеріалів справи суд вбачає,
що відповідач дану пенсію позивачу
нараховував та виплачував у значно
меншому розмірі, а тому суд першої
інстанції прийшов до правильного та
обґрунтованого висновку про
протиправність дій відповідача та
зобов'язання його здійснити
нарахування та виплату позивачу
щомісячного підвищення до пенсії у
розмірі 1 мінімальної заробітної плати
та додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю, у розмірі 15
процентів мінімальної пенсії за віком.

Нарахування та виплату позивачу
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю, відповідачу слід проводи з
урахуванням положень ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
оскільки чинним законодавством
України розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, в системі національного
законодавства немає. Відсутність
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії та права на додаткову пенсію
за шкоду заподіяну здоров'ю виходячи з
розміру мінімальної пенсії за віком, як
це встановлено статтею 51 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Згідно практики Європейського суду з
прав людини, який у своєму рішенні від 08
листопада 2005 року в справі "Кечко проти
України" зазначив, що держава
самостійно визначає, які надбавки
виплачувати своїм працівникам з
бюджету. Держава може вводити,
припиняти або закінчувати виплату цих
надбавок. Проте, якщо правове
положення, що діє, передбачає виплату
певних надбавок, і дотримані всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти в цих виплатах, поки
відповідне положення є таким, що діє (п.
23). Одночасно Європейський Суд з прав
людини не прийняв аргумент уряду
України щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатися на відсутність
засобів як на причину невиконання
своїх зобов'язань (п. 26).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди при розгляді справ,
практику Європейського Суду з прав
людини, застосовують як джерело права.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
не може погодитись із висновком суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог починаючи з 20.05.2005 року з
огляду на те, що згідно дати, зазначеної
на реєстраційному вхідному номері,
позовну заяву подано до суду 10.11.2010
року.

У відповідності до ст.99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Таким чином, судом першої інстанції не
враховано вимоги ст.100 КАС України,
згідно якої позовні вимоги, які вийшли
за межі строку звернення до суду,
залишається без розгляду, якщо суд на
підставі позовної заяви та доданих до
неї матеріалів не знайде підстав для
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними, про що постановляється
ухвала. З врахуванням того, що позивач
звернувся за захистом прав, свобод та
інтересів шляхом подання позову до
суду лише 10.11.2010 року, адміністративний
позов підлягав частковому задоволенню
з 10.05.2010 року.

Адміністративний позов в частині вимог
за період з 01.01.2005 року по 09.05.2010 року
необхідно було залишити без розгляду з
підстави неповажності пропущення
строку звернення до суду.

Як встановлено матеріалами справи,
позивач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 від 04.01.2011 р.

31.03.2011 року дружина померлого позивача
ОСОБА_2 подала позовну заяву про зміну
сторони виконавчого провадження, де
стягувачем у справі чоловіка визнати
її та долучила копію постанови про
відкриття виконавчого провадження на
підстави виконавчого листа № 2-а-3269,
виданого 01.12.2010 року.

Ухвалою суду від 11.04.2011 року замінено
сторону виконавчого провадження.

Разом з тим суд апеляційної інстанції
звертає увагу, що оскаржувану
постанову було винесено 26.11.2010 року в
порядку скороченого провадження.
Згідно супровідного листа від 30.11.2010
року сторонам у справі було направлено
копію постанови. Апеляційна скарга
Управління Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області на постанову суду була подана в
строки, передбачені ст. 183-2, 186 КАС
України. Таким чином оскаржувана
постанова на час подання апеляційної
скарги в законну силу не вступила, а
виконавчий лист був виданий
передчасно.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 157 КАС України
суд закриває провадження у справі у
разі смерті або оголошення в
установленому законом порядку
померлою особи, яка була стороною у
справі, якщо спірні правовідносини не
допускають правонаступництва, або
ліквідації підприємства, установи,
організації, які були стороною у
справі.

Згідно ч.1 ст.203 КАС України постанова
або ухвала суду першої інстанції
скасовується в апеляційному порядку і
позовна заява залишається без розгляду
або провадження у справі закривається
з підстав, встановлених відповідно
статтями 155 і 157 КАС України.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору по суті. Відтак, апеляційна
скарга відповідача підлягає
частковому задоволенню, оскаржувана
постанова - скасуванню, а провадження у
справі підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.160, 183-2, 195, 197, 198, 203, 205, 206,
254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області задовольнити частково.

Постанову Чортківського районного
суду Тернопільської області від 26.11.2010
року по справі № 2а-3269/10 скасувати.

Провадження у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області про зобов'язання здійснити
перерахунок пенсії закрити у зв'язку із
смертю позивача.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко