Справа № 810/2099/14
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року №810/2099/14

Приміщення суду за адресою: місто Київ,
бульвар Лесі Українки, 26, зал судових
засідань № 1018

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Леонтовича А.М.

при секретарі -
Бончевій О.С.

за участю представників сторін:

від позивача:
Морозов О.О. (за довіреністю)

від відповідача:
не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом до проТовариства з
обмеженою відповідальністю «Контракт
61» Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Контракт 61» (далі -
позивач) звернулось до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській (далі - відповідач) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 8 жовтня 2013 року №/662.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення є незаконним,
оскільки прийняте на основі
помилкових висновків про порушення ТОВ
«Контракт 61» вимог абзаців 1 та 2 пункту
198.6 статті 198 Податкового кодексу
України при здійсненні господарських
операцій з ТОВ «ТМЦ-Спецторг» та ТОВ
«ПІКК-Інтернешнл», у результаті чого
відповідач безпідставно дійшов
висновку про заниження позивачем
зобов'язань з податку на додану
вартість на загальну суму 232046.00 грн.

Позивач стверджує, що придбав товари
та послуги у «ТМЦ-Спецторг» та ТОВ
«ПІКК-Інтернешнл» правомірно, тому
підстави для визнання укладених
договорів безтоварними відсутні,
господарські операції підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, зокрема договорами,
актами надання послуг, податковими
накладними, товарно-транспортними
накладними.

Звертав увагу, що відповідачем у ході
перевірки використано інформацію, яка
не мітить жодного доведеного факту,
підтвердженого належними доказами
щодо недійсності правочинів ТОВ
«Контракт 61». За наведених обставин,
висновки викладені в акті перевірки
від 19 вересня 2013 року є
необґрунтованими та зроблені на основі
припущень, а прийняте на їх основі
податкове повідомлення-рішення
підлягає скасуванню.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив суд
позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, надав суду
письмові заперечення, в яких зазначив,
що посадові особи Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області при
проведенні перевірки позивача та
оформленні її результатів діяли на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законодавством
України, а податкове
повідомлення-рішення є обґрунтованими.

Звертав увагу суду, що у ході перевірки
позивача були виявлені обставини, які
дають підстави вважати, що правочини
ТОВ «Контракт 61» та його
контрагентами вчинено виключно з
мотивів мінімізації податкових
зобов'язань.

В обґрунтування правомірності
висновків податкового органу та
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, посилався на
відсутність контрагентів позивача за
місце знаходженням та недійсність
підпису директора ТОВ
«ПІКК-Інтернешнл» на свідоцтві
платника податку на додану вартість. За
таких обставин, вважає оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
правомірним, а висновки акту перевірки
обґрунтованими.

22 квітня 2014 року через канцелярію суду
надійшло клопотання відповідача про
розгляд справи без участі
уповноваженого представника
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області.

Заслухавши думку представника
позивача, суд ухвалив здійснювати
розгляд справи за відсутності
представника відповідача.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, врахувавши норми закону, які
діяли на момент виникнення
правовідносин між сторонами, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Контракт 61»
зареєстроване Виконавчим комітетом
Білоцерківської міської ради 23 квітня
2003 року як юридична особа, про що
свідчить Виписка з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців (т.1, а.с. 56). Позивач
перебуває на обліку у Білоцерківській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області з 6
травня 2003 року за №80 (т.1, а.с. 15).

Відповідно до матеріалів справи, у
період 6 вересня по 12 вересня 2013 року
посадовою особою Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області, на
підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1
статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1
статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1
статті 78, Податкового кодексу України
та на виконання наказу від 6 вересня 2013
№386, проведено документальну
позапланову виїзну перевірку ТОВ
«Контракт 61» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «ТМЦ-Спецторг»
за квітень 2013 року та ТОВ
«ПІКК-Інтернешинл» за період з 1 липня
2012 року по 31 грудня 2012 року.

Результати перевірки оформленні актом
від 19 вересня 2013 року №900/10-02-22-01/32456444/31
(далі - акт перевірки)(т.1, а.с. 14-43).

Перевіркою встановлено факт порушення
ТОВ «Контракт 61» вимог абзаців 1 та 2
пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачем занижено податок на додану
вартість на загальну суму 232046,00 грн., у
тому числі за серпень 2012 року на 140000,00
грн., за листопад 2012 року на 20696,00 грн., за
квітень 2013 року на суму 71350,00 грн.

Виявлені порушення пов'язані з
безпідставним, на думку перевіряючих,
формуванням ТОВ «Контракт 61»
показників податкового кредиту за
господарськими операціями з ТОВ
«ТМЦ-Спецторг» та ТОВ
«ПІКК-Інтернешнл».

На підставі висновків акту перевірки,
Білоцерківською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління у Київській області
прийнято податкове повідомлення
рішення форми «Р» від 8 жовтня 2013 року
№/662, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у розмірі 348069,00 грн.,
у тому числі 232046,00 грн. за основним
платежем та 116023,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями

Не погоджуючись з таким рішеннями
відповідача, ТОВ «Контракт 61»
звернулось до суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Законодавчим актом, який регулює
відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства є
Податковий кодекс України від 2 грудня
2010 року № 2755-VI.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
податком на додану вартість є операції
платників податку з: постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Отже, об'єктом оподаткування можуть
бути майно, товари, дохід (прибуток) або
його частина, обороти з реалізації
товарів (робіт, послуг), операції з
постачання товарів (робіт, послуг) та
інші операції платника податків, які
відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України визначені як об'єкт
оподаткування.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 198.4 статті 198
Податкового кодексу України
встановлено, що якщо платник податку
придбає (виготовляє) товари/послуги та
необоротні активи, які призначаються
для їх використання в операціях, що не є
об'єктом оподаткування або
звільняються від оподаткування, то
суми податку, сплачені(нараховані) у
зв'язку з таким придбання
(виготовленням), не відносяться до
податкового кредиту зазначеного
платника.

У силу вимог пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Зі змісту зазначених положень слідує,
що необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум до
податкового кредиту є факт придбання
товарів (послуг) з метою їх
використання в господарській
діяльності.

Тому, при розгляді тверджень органу
державної податкової служби про
безтоварність угод позивача перевірці
підлягає власне факт здійснення
господарської операції.

В такому випадку дослідженню
підлягають усі первинні документи, які
належить складати залежно від певного
виду господарської операції: договори,
акти здачі прийняття робіт,
проектно-кошторисна документація,
використання у господарській
діяльності товарів та послуг, тощо.

Аналогічна позиція викладена в листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 2 червня 2011 року.

Зазначеним листом Вищого
адміністративного суду України також
визначено, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції,
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання
товарів (послуг), спорудженням основних
фондів, імпортом товарів (послуг),
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Таким чином, при визначенні права
платника податків на формування
податкового кредиту та валових витрат,
судом має бути перевірено чи мали
операції між платником податків та
його контрагентами реальний товарний
характер, можливість здійснення таких
операцій з урахуванням оперативності
проведення операцій та віддаленості
контрагентів один від одного, подальше
використання позивачем придбаної у
зазначених контрагентів продукції. При
цьому, суд має виходити з того, що
наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до закону
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту або формування
валових витрат, зокрема, виданих
продавцями податкових накладних, не є
безумовною підставою для
відшкодування податку на додану
вартість в подальшому, якщо податковий
орган доведе, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності,
наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції.

Надаючи правову оцінку господарським
відносинам між ТОВ «Контракт 61» та ТОВ
«ПІКК-Інтернешнл», ТОВ «ТМЦ-Спецторг»
при укладанні та виконанні договорів
поставки та надання послуг, які на
переконання відповідача вчинені без
мети настання реальних наслідків, суд
зазначає наступне.

Як вбачається із статуту ТОВ «Контракт
61» основними видами діяльності
товариства є виробництво, формування
та оброблення листового скла,
виробництво та оброблення інших
скляних виробів (т.1, а.с. 60).

Відповідно до пояснень представника
позивача, ТОВ «Контракт 61» на
замовлення фізичних та юридичних осіб
здійснює різку, шліфування та обробку
листового скла, виготовляє інші скляні
вироби, як то дзеркала, об'єкти
інтер'єру, тощо. З метою забезпечення
здійснення основного виду діяльності,
підприємство орендує ряд нежитлових
приміщень для розміщення виробництва
та офісів, має власний вантажний
транспорт та персонал. У серпні 2012 року
та квітні 2013 року, підприємством було
укладено ряд договорів поставки з
«ПІКК-Інтернешнл», ТОВ «ТМЦ-Спецторг»,
метою яких було отримання верстату для
обробки скла, витратних матеріалів для
верстатів, що споживаються у ході
виробництва та послуг з їх заміни, а
також картону для пакування та
подальшої реалізації готової
продукції.

Щодо господарських операцій ТОВ
«Контракт 61» та ТОВ «ПІКК-Інтернешнл» у
період з серпня по грудень 2012 року,
судом встановлено наступне.

Відповідно до матеріалів справи, 31
серпня 2012 року ТОВ «Контракт 61»
(Покупець) уклало з ТОВ
«ПІКК-Інтернешнл» (Продавець) договір
поставки №31210, у силу якого, Продавець
зобов'язувався поставити та передати у
власність Покупця товар, у тому числі,
машину двосторонньої обробки кромки
скла «DOUBLE EDGER», а Покупець
зобов'язувався прийняти та оплатити
його загальну вартість (т.1, а.с. 76-77).

Умовами договору передбачено, що
поставка товару на здійснюється
автомобільним транспортом ТОВ
«Контракт 61».

Відповідно до пункту 2.1 договору товар
поставляється партіями, згідно умов,
вказаних у заявках на окрему поставку.

Розрахунки між сторонами здійснюються
у безготівковому порядку, шляхом
перерахування Покупцем грошових
коштів на поточний банківський рахунок
Продавця на підставі виставлених
рахунків на умовах 100% передоплати
(пункти 5.1 та 5.2 договору).

У силу вимог статті 662 Цивільного
кодексу України, продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.
Продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно статті 664 Цивільного кодексу
України, обов'язок продавця передати
товар покупцеві вважається виконаним у
момент: 1) вручення товару покупцеві,
якщо договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; 2) надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Товар вважається наданим у
розпорядження покупця, якщо у строк,
встановлений договором, він готовий до
передання покупцеві у належному місці
і покупець поінформований про це.

При цьому факт передачі, перевезення та
оплати товару може бути доказано
податковими, бухгалтерськими та іншими
документами первинного обліку.

За визначенням, наведеним у статті 1
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 19 серпня 1999 року № 996-XIV,
бухгалтерським обліком є процес
виявлення, вимірювання, реєстрації,
накопичення, узагальнення, зберігання
та передачі інформації про діяльність
підприємства зовнішнім та внутрішнім
користувачам для прийняття рішень.

У відповідності до частини 2 статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
України», фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року N 88, та
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Як встановлено судом, на виконання умов
договору поставки від 31 серпня 2012 року
№31210, ТОВ «ПІКК-Інтернешнл» передано у
власність ТОВ «Контракт 61» машину
двосторонньої обробки кромки скла «DOUBLE
EDGER», диски алмазні, диски полірувальні,
диски бокалітові, рідину для різки
скла, свердла, що підтверджується:

- видатковими накладними від 31 серпня
2012 року №2 (т.1, а.с. 90), від 6 листопада 2012
року №145 (т.1, а.с. 94), від 12 листопада 2012
року №203 (т.1, а.с. 98), від 21 листопада 2012
року №288 (т.1, а.с. 102).

В оплату за поставлений товар, позивач,
відповідно до рахунків-фактури №2 від 31
серпня 2012 року, №145 від 6 листопада 2012
року, №203 від 12 листопада 2012 року, №288
від 21 листопада 2012 року (т.1, а.с. 92, 96, 100,
104), перерахував на користь ТОВ
«ПІКК-Інтернешнл» кошти на загальну
суму 964176,79 грн., факт перерахування
коштів підтверджується випискою з
банківського рахунку позивача (т.1, а.с.
157-158).

На підтвердження розрахунків та сплати
у складі ціни послуг сум податку на
додану вартість за вказаними
господарськими операціями, позивач
отримав від ТОВ «ПІКК-Інтернешнл»
податкові накладні №2 від 31 серпня 2012
року на суму 840000,00 грн., у тому числі ПДВ
140000,00 грн., №145 від 6 листопада 2012 року на
суму 54252,25 грн., у тому числі ПДВ 9042,04
грн., №203 від 12 листопада 2012 року на суму
32100,54 грн., у тому числі ПДВ 5350,09 грн., №288
від 21 листопада 2012 року на суму 37824,00
грн., у тому числі ПДВ 6304,00 грн. (т.1, а.с. 93,
97, 101, 105).

Суму податку на додану вартість (160696,13
грн.), що підтверджена податковими
накладними, виданими ТОВ
«ПІКК-Інтернешнл», позивач включив до
складу податкового кредиту.

Перевезення товару здійснювалось
транспортом ТОВ «Контракт 61», про що
складені товарно-транспортні накладні
(т.1, а.с. 91, 95, 99, 103) та закуплене
дизпаливо (т.1, а.с. 238-239, т.2 а.с. 2-6),
пунктом розвантаження придбаного
товару є місто Біла Церква, вулиця
Сухоярська, будинок 16.

Як вбачається з пояснень представника
позивача, за вказаною адресою
знаходиться основне виробниче
приміщення ТОВ «Контракт 61», що
знаходиться у власності позивача на
підставі договору оренди від 10 січня 2012
року, укладеного з ТОВ
«Білоцерківський центр скла» (т.1, а.с.
171-173).

Розвантаження товару, зокрема
великогабаритної машини двосторонньої
обробки кромки скла «DOUBLE EDGER»
здійснювалось автонавантажувачем ТОВ
«Контракт 61», що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію машини серія
АБ №341650 (т.1, а.с. 209) та наказом №23-К про
призначення ОСОБА_2 на посаду водія
автонавантажувача (т.1, а.с. 208).

Про оприбуткування машини
двосторонньої обробки кромки скла «DOUBLE
EDGER» свідчить акт приймання-передачі
(внутрішнього переміщення) основних
засобів від 31 грудня 2012 року, яким
машину введено в експлуатацію,
призначено відповідальних осіб за її
збереження і експлуатацію (т.1, а.с. 211),
та дані бухгалтерського обліку по
рахунку 10 (основні засоби) (т.1, а.с. 168-170).

Також судом встановлено, що між
позивачем та ТОВ «ТМЦ-Спецторг» у
квітні 2013 року відбулись господарські
операції щодо поставки запасних і
витратних частин до верстатів,
упаковочного картону та послуг з
ремонту обладнання ТОВ «Контракт 61» на
підставі договорів поставки №101 від 2
квітня 2013 року, №102 від 5 квітня 2013 року,
№103 від 10 квітня 2013 року №107 від 26
квітня 2013 року; договорів про надання
послуг №104 від 18 квітня 2013 року, №105 від
23 квітня 2013 року (т.1, а.с. 78-89).

Відповідно до умов вказаних договорів,
ТОВ «ТМЦ-Спецторг» (Продавець)
зобов'язувалось поставити та передати
у власність ТОВ «Контракт 61» (Покупець)
товар: картон, диски, запасні частини,
послуги ремонту та іншу продукцію, а
Покупець зобов'язувався прийняти та
оплатити його загальну вартість.

Пунктом 1.2 договорів визначено, що
загальна сума договору визначається
кількістю фактично поставленого
товару та послуг, що вказується у
рахунках та видаткових накладних.

На виконання умов договорів поставки,
ТОВ «ТМЦ-Спецторг» було поставлено на
користь ТОВ «Контракт 61» картон
упаковочний, скотч, стрейч плівку,
диски бокалітові, диски полірувальні,
диски алмазні, що підтверджується:

-видатковими накладними від 10 квітня 2013
року №123, від 5 квітня 2013 року №122, від 2
квітня 2013 року №121, від 26 квітня 2013 року
№127 (а.с. 115, 119, 123, 127);

та виконано роботи із виготовлення та
встановлення запасних частин та
елементів до верстату для обробки
кромки скла PR88 та вертикальної машини
для обробки скла (т.1, а.с. 168), за
результатами яких складено:

-акти надання послуг від 29 квітня 2013
року №128, від 23 квітня 2013 року №126, від 30
квітня 2013 року №129, від 18 квітня 2013 року
№125 (т.1 ,а.с. 106, 109, 112, 181).

В оплату за поставлений товар та надані
послуги, позивач, на підставі рахунків
фактури від 29 квітня 2013 року №859, від 23
квітня 2013 року №857, від 30 квітня 2013 року
№860, від 10 квітня 2013 року №855, від 5
квітня 2013 року №854, від 2 квітня 2013 року
№853, від 26 квітня 2013 року №858, від 18
квітня 2013 року №856 перерахував на
користь ТОВ «ТМЦ-Спецторг» кошти на
загальну суму 428098,70 грн. (т.1, а.с. 107, 110, 113,
117, 121, 125, 129, 132).

На підтвердження розрахунків та сплати
у складі ціни послуг сум податку на
додану вартість за вказаними
господарськими операціями, позивач
отримав від ТОВ «ТМЦ-Спецторг»
податкові накладні №114 від 29 квітня 2013
року на суму 56813,18 грн., у тому числі ПДВ
9468,86 грн., №112 від 23 квітня 2013 року на
суму 49165,76 грн., у тому числі ПДВ 8194,29
грн., №115 від 30 квітня 2013 року на суму
54840,08 грн., у тому числі ПДВ 9140,01 грн., №109
від 10 квітня 2013 року на суму 45511,80 грн., у
тому числі ПДВ 7585,30 грн., №108 від 5 квітня
2013 року на суму 54936,46 грн., у тому числі
ПДВ 9156,07 грн., №107 від 2 квітня 2013 року на
суму 55883,80 грн., у тому числі ПДВ 9313,97
грн., №113 від 26 квітня 2013 року на суму
54192,28 грн., у тому числі ПДВ 9032,05 грн., №111
від 18 квітня 2014 року на суму 56755,34 грн., у
тому числі ПДВ 9459,23 грн. (т.1, а.с. 108, 111, 114,
122, 126, 130, 133)

Суму податку на додану вартість (85619.74
грн.), що підтверджена податковими
накладними, виданими ТОВ
«ТМЦ-Спецторг», позивач включив до
складу податкового кредиту.

Перевезення товару за договорами з ТОВ
«ТМЦ-Спецторг» здійснювалось
автомобілем Ford Transit, реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить ТОВ
«Контракт 61» (Т.1, а.с. 210), про що складені
товарно-транспортні накладні (т.1, а.с.
116, 120, 124, 128) та закуплене дизпаливо (т.1,
а.с. 240, т.2, а.с. 1).

Придбані у ТОВ «ПІКК-Інтернешнл» та ТОВ
«ТМЦ-Спецторг» товари та послуги у
подальшому використовувались у
господарській діяльності позивача з
метою виконання замовлень, про що
свідчать надані позивачем копії
видаткових накладних, відповідно до
яких ТОВ «Контракт 61» у перевіряємому
періоді закуповувало сировину, а саме:
листи скла, дзеркало, скло вітринне,
тощо (т.1, а.с. 226-229). Та здійснювало
реалізацію готової продукції
контрагентам (т.1, а.с. 234-236, т.2, а.с. 7-17).

Крім того, використання запасних
частин та витратних матеріалів до скло
обробних верстатів свідчать також акти
про списання товарів (т.1, а.с. 212-225),
відомості бухгалтерського обліку
основних засобів позивача, відповідно
до яких на балансі ТОВ «Контракт 61»
знаходяться комплекс необхідних
верстатів та супутнього устаткування,
що узгоджується із придбаними товарами
та послугами, пояснює причину та мету
укладання спірних правочинів.

Суд звертає увагу на те, що статтею 204
Цивільного кодексу України закріплена
презумпція правомірності правочину,
згідно якої правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Крім того, суд виходить із презумпції
сумлінності платників податків та
інших учасників правовідносин в
економічній сфері, відповідно до
змісту якої презумується, що дії
платника податків, які мають своїм
результатом одержання певної
податкової вигоди економічно
виправдані, а відомості, що містяться в
його первинних бухгалтерських
документах та податковій звітності є
достовірними, якщо інше не доказано у
встановленому законодавством порядку
належними та допустимими доказами.

Аналіз наданих суду первинних
документів позивача та його
контрагентів дає підстави вважати, що
господарські операції, спрямовані на
виконання вказаних правочинів дійсно
відбулися, спричинили реальні зміни у
майновому стані сторін, є економічно
виправданими та відповідають основним
видам господарської діяльності ТОВ
«Контракт 61». Складені на користь
позивача первинні документи, якими
сторони супроводжували господарські
операції і податкові накладні не
суперечать вимогам чинного
законодавства, містять вичерпні дані
щодо переліку придбаних послуг,
поставлених товарів, у повній мірі
розкривають зміст та обсяг
господарських операцій.

Відповідач, посилаючись на наявність
ознак фіктивності контрагентів ТОВ
«Контракт 61» не подав жодних доказів на
підтвердження того, що позивач діяв без
належної обачності й обережності і
йому мало бути відомо про порушення,
які допускали його контрагенти, а також
не зазначено інших обставин, які могли
б свідчити про недобросовісність
позивача, як не доведено та не надано
доказів, які б свідчили про безтоварний
або фіктивний характер здійснених
операцій.

Натомість, суд бере до уваги, що
позивачем було вжито достатніх заходів
стосовно перевірки наявності
спеціальної податкової
правосуб'єктності ТОВ
«ПІКК-Інтернешнл», ТОВ «ТМЦ-Спецторг»,
наявності дефектів у правовому статусі
контрагентів, як то відсутність
реєстрації як платника податку на
додану вартість, відсутність у
відповідних посадових осіб чи інших
представників повноважень на
складання первинних, розрахункових
документів, податкових накладних тощо,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи копіями свідоцтв про
реєстрацію платника податку на додану
вартість та довідками з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України, отримання яких
передувало укладенню господарських
договорів.

Такі обставини підтверджуються і
висновками акту перевірки, відповідно
до яких ТОВ «ПІКК-Інтернешинл», ТОВ
«ТМЦ-Спецторг» при здійснені
господарських операцій з позивачем
були належним чином зареєстрованими
платниками податку на додану вартість
(пункт 6, арк. 4 та пункт 2.4.1. арк. 12 акту
перевірки).

У такому випадку, лише встановлення в
ході судового розгляду факту
узгодженості дій платника податків з
недобросовісними постачальниками з
метою незаконного отримання
податкових вигод або його обізнаності
з такими діями постачальників чи
сприяння ухиленню постачальниками
робіт від виконання податкових
зобов'язань може слугувати підставою
для відмови у праві на податковий
кредит та невизнання понесених витрат.
При цьому такі висновки не можуть
ґрунтуватися на припущеннях, та
повинні бути підтвердженими належними
і достатніми доказами.

Досліджені судом докази та встановлені
у ході розгляду справи факти, свідчать
про реальність здійснення операцій з
поставки та надання послуг, що, в свою
чергу, спростовує доводи відповідача
про безтоварність господарських
операцій.

При цьому, суд зазначає, що висновки
відповідача про відсутність у сторін
спірних господарських операцій
необхідних умов для досягнення
результатів фінансово-господарської
діяльності не відповідає матеріалам
справи, позаяк судом встановлено
наявність у ТОВ «Контракт 61» власних
транспортних засобів, виробничих та
офісних приміщень, кваліфікованого
персоналу та інших засобів здійснення
господарської діяльності, а позивач не
наділений повноваженнями перевіряти
контрагентів на предмет порушень
податкового законодавства.

Однією з основних підстав, на якій
ґрунтуються висновки акту перевірки
про безтоварність угод позивача є
відсутність ТОВ «ТМЦ-Спецторг» за
місцем реєстрації.

Так, в акті перевірки зазначено, що
зустрічну звірку провести неможливо,
оскільки ТОВ «ТМЦ-Спецторг» має стан «
9» «направлено повідомлення про
відсутність за місцезнаходженням»,
однак, акт перевірки не конкретизує,
коли саме перевіряючими було
встановлено вказані обставини, на
підставі якої зустрічної звірки. За
таких обставин, встановити, що ТОВ
«ТМЦ-Спецторг» було відсутнє за
місцезнаходженням на момент
здійснення господарських операцій з
ТОВ «Контракт 61» не вбачається
можливим, не містить жодних висновків з
даних обставин і акт перевірки.

Окрім цього, вказаний транзитний акт,
яким встановлено відсутність ТОВ
«ТМЦ-Спецторг» за місцезнаходженням є
недопустимим доказом по справі в
частині визначення відповідачем
правомірності правочинів і оцінки
товарності господарських зобов'язань
ТОВ "Контракт 61".

Відсутність контрагента позивача за
місцем реєстрації не спростовує
правове значення складених за такими
операціями первинних документів, а
тому не є підставою для неврахування
відповідачем наданих до перевірки
первинних документів.

Також, відповідач, стверджуючи про
неможливість здійснення правочинів
укладених ТОВ «Контракт 61» з ТОВ
«ПІКК-Інтернешинл», ТОВ «ТМЦ-Спецторг»,
вказує на висновок ГВПМ ДПІ у
Шевченківському районі м Києва від 21
червня 2013року, відповідно до якого, гр.
ОСОБА_3 зареєстрував ТОВ «ТМЦ-Спецторг»
за грошову винагороду, чим фактично
займається підприємство йому не
відомо. А також на висновок спеціаліста
відділу криміналістичних досліджень
НДЕКЦ при Управлінні МВС УКаїни на
Південно-західній залізниці від 12
квітня 2013 року, яким встановлено, що
підпис від імені директора ТОВ
«ПІКК-Інтернешнл» на свідоцтві про
реєстрацію платника податку на додану
вартість від 3 серпня 2012 року виконаний
іншою особою.

Щодо викладених в акті перевірки
обставин діяльності контрагентів
позивача, суд зазначає, що в розумінні
кримінально-процесуального
законодавства України, належними
засобами, які б підтверджували
відповідні юридичні факти (зокрема,
вину службових осіб ТОВ
«ПІКК-Інтернешнл» у фальсифікації
бухгалтерських чи інших документів,
фіктивності ТОВ «ТМЦ-Спецторг»), є
відповідні судові рішення, що набрали
законної сили, зокрема, вирок суду.

Водночас, відповідачем не надано суду
жодних доказів щодо порушення
кримінальних справ відносно посадових
осіб ТОВ «ПІКК-Інтернешинл», ТОВ
«ТМЦ-Спецторг», або відповідних рішень
суду, що вступили в законну силу.

Крім того, форма свідоцтва про
реєстрацію платника податку на додану
вартість взагалі не передбачає
здійснення на ньому підпису керівником
підприємства.

Також, при проведенні перевірки ТОВ
«Контракт 61» відповідачем не було
встановлено, що первинні документи, які
складені за результатами
господарських взаємовідносин між
позивачем та його контрагентами,
підписані не уповноваженими особами.

Таким чином, відповідач не надав
належних та достатніх доказів на
підтвердження правомірності прийнятих
податкових повідомлень-рішень.

Натомість, первинними документами
дослідженими судом, підтверджується
реальність здійснення операцій з
виконання будівельних робіт, що, в свою
чергу, спростовує доводи відповідача
про безтоварність вчинених правочинів.

Отже, висновки відповідача про
порушення ТОВ «Контракт 61» вимог
абзаців 1 та 2 пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 232046,00 грн. є безпідставними. Тому,
податкове повідомлення-рішення від 8
жовтня 2013 року №/662 є протиправним
та підлягає скасуванню.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, доказів, які б
спростовували твердження позивача не
надав. Разом з тим, доказами наданими
позивачем спростовуються висновки
відповідача щодо порушення позивачем
вимог податкового законодавства.

Системно проаналізувавши приписи
законодавства України, що були чинними
на момент виникнення спірних
правовідносин між сторонами, зважаючи
на взаємний та достатній зв'язок
доказів у їх сукупності, та враховуючи,
що органом державної податкової служби
не доведено законність та
обґрунтованість податкових
повідомлень-рішень, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню

Відповідно до пункту 1 частини 2
статті162 Кодексу адміністративного
судочинства України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправним рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення або
окремих його положень.

Суд з урахуванням положень частини 2
статті 162 Кодексу адміністративного
судочинства України, вважає, що
належним способом захисту прав
позивача у даній справі є визнання
протиправним та скасування
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись статтями 9, 11, 14, 70, 71, 86, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 8 жовтня 2013 року №/662.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Контракт 61»
(ідентифікаційний код 32456444) судовий
збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят
сім) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а в разі проголошення
лише вступної та резолютивної частини
постанови або прийняття постанови у
письмовому провадженні - протягом
десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя / підпис /
Леонтович А.М.

Повний текст постанови
виготовлено 12 травня 2014 року.