Справа № 805/2629/14
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2014-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2014 р.
Справа № 805/2629/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Чучка
В.М., розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Торезької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
вимоги про сплату боргу (недоїмки) від
18.02.2014 року № Ф-137-17 на суму 11 071,41 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 26.02.2014
року звернулася до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Торезької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області (далі -
Торезька ОДПІ, відповідач) про
скасування вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 18.02.2014 року № 137-17 на суму
11 071,41 грн.

Ухвалою суду від 03.04.2014 року на підставі
рішення Сніжнянського міського суду
Донецької області від 04.02.2014 року
замінено позивача - фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 на належного
позивача - фізичну особу-підприємця
ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1, позивач).
Зміна прізвища також підтверджена:
паспортом серії НОМЕР_2, виданим 05.03.2014
року Сніжнянським МС ГУ ДМС України в
Донецькій області та випискою з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії НОМЕР_3 від 13.03.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що вважає неправомірною
вимогу відповідача від 18.02.2014 року №
Ф-137-17, оскільки він одночасно є
суб'єктом підприємницької діяльності
та отримує пенсію за віком, а тому
згідно Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» звільнений від
сплати єдиного внеску. Таким чином,
просить скасувати спірну вимогу у
судовому порядку.

Представник позивача ОСОБА_3
(довіреність від 01.02.2014 року № б/н) у
судовому засіданні підтримала позовні
вимоги та просила їх задовольнити.
Також надала до суду клопотання про
розгляд справи у письмовому
провадженні.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
надав заперечення до позову, в якому
зазначив, що згідно чинному
законодавству від сплати єдиного
внеску звільнені особи, якщо вони є
пенсіонерами за віком або є інвалідами.
Проте, позивач отримує пенсію не за
віком, а в разі втрати годувальника, а
отже повинен сплачувати єдиний внесок,
оскільки займається підприємницькою
діяльністю. За таких обставин,
відповідач зазначає, що спірна вимога є
правомірною, а тому просить відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі.

Представник відповідача Мочкаєв Ю.І.
(довіреність від 19.03.2014 року № б/н) у
судовому засіданні також надав суду
заяву про розгляд даної справи без
участі представника відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 122, ч. 6 ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд визнав можливим
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив.

Відповідно до Виписки з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1
зареєстрована як фізична
особа-підприємець 12.03.1999 року за № 2 000694, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1,
місце проживання - АДРЕСА_1 (а.с. 10, 62-63).

ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2012 року є платником
єдиного податку за ставкою 10% першої
групи, що підтверджується Свідоцтвом
платника єдиного податку серії НОМЕР_1,
виданого Торезькою ОДПІ (Сніжнянським
відділенням) 31.05.2012 року (а.с. 11).
Перебуває на обліку в Торезькій ОДПІ з
12.03.1999 року.

Згідно пенсійному посвідченню серії
НОМЕР_4 від 15.11.2004 року ОСОБА_1 є
пенсіонером за віком, терміном - з 01.09.2004
року по «довічно».

Як зазначила позивач у позові, пенсію
за віком була призначена їй у 2004 році за
досягненням нею пенсійного віку - 55
років

Відповідно до облікової картки
позивача, наданою до суду Торезькою
УПФУ, згідно розпорядження від 15.10.2008
року № 163374 ОСОБА_1 отримує пенсію по
втраті годувальника.

З матеріалів справи слідує, згідно з
Законом України від 04.07.2013 року № 406-VII
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України у зв'язку з
проведенням адміністративної реформи»
УПФУ в м. Сніжне Донецької області
01.10.2013 року передано до Торезької ОДПІ
картку особового рахунку фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 по єдиному
соціальному внеску з сумою недоїмки у
розмірі 8658,71 грн..

Зазначена сума недоїмки складається з
наступного:

- за 2011 рік: з 1 серпня - 333,12 грн., з 1
жовтня - 341,80 грн., з 1 грудня - 348,39 грн.;

- за 2012 рік: з 1 січня - 372,33 грн., з 1 квітня
- 379,62 грн., з 1 липня - 382,39 грн., з 1 жовтня -
387,95 грн., з 1 грудня - 393,50 грн.;

- за 2013 рік: з 1 січня - 398,01 грн., з 1 квітня
- 398,01 грн.

Торезькою ОДПІ також нараховано
позивачу єдиний внесок за 3 квартал 2013
року в сумі 1194,03 грн. та за 4 квартал 2013
року в сумі 1218,67 грн.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються нормами Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року
(надалі - Закон № 1058), Законом України
«Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ
від 05.11.1991 року (надалі - Закон № 1788) та
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно до статті 9 Закону № 1058
пенсіонер - це особа, яка відповідно до
цього Закону отримує пенсію, довічну
пенсію, або члени її сім'ї, які
отримуюсь пенсію в разі смерті цієї
особи у випадках, передбачених цим
Законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач вважає, що відповідно до ст.
26 Закону № 1058 пенсія у зв'язку з втратою
годувальника не є пенсією за віком.

Згідно із статтею 1 Закону № 1788
громадяни України мають право на
державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом. За
цим Законом призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років. Право на пенсію за віком мають
чоловіки - після досягнення 60 років і
при стажі роботи не менше 25 років.

Статтею 1 Закону № 1058 визначене поняття
«пенсія» - як, щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1058 за цим
Законом призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років; б) соціальні пенсії.

У відповідності до ст. 10 зазначеного
Закону, особі, яка має одночасно право
на різні види пенсії (за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника), призначається один із
цих видів пенсії за її вибором.

Згідно зі ст. 36 цього Закону в редакції,
яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин, пенсія у зв'язку з
втратою годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по III групі інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника. Батьки і чоловік
(дружина) померлого, які не були на його
утриманні, мають право на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, якщо
втратили джерело засобів до існування.

За пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №
2464 платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464
платник єдиного внеску зобов'язаний:
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок; вести облік виплат
(доходу) застрахованої особи та
нарахування єдиного внеску за кожним
календарним місяцем і календарним
роком, зберігати такі відомості в
порядку, передбаченому законодавством;
подавати звітність до територіального
органу Пенсійного фонду у строки, в
порядку та за формою, встановленими
Пенсійним фондом за погодженням з
відповідними фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
центральним органом виконавчої влади.

Згідно з частиною 8 статті 9 Закону № 2464
платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом. Єдиний
внесок підлягає сплаті незалежно від
фінансового стану платника, як
передбачено частиною 12 статті 9 Закону
№ 2464.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 4 Закону № 2464
особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 1 Закону №1058 визначене поняття
«пенсія» - як, щомісячна пенсійна
виплата в солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Згідно зі ст. 26 цього Закону в редакції,
яка діяла на час виникнення спірних
правовідносин, особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'яти років.

Отже, пенсіонерами за віком є особи, які
досягли встановленого законом
загального пенсійного віку та
отримують пенсію.

При цьому закон не містить обмежень в
залежності від виду отриманої
пенсіонером пенсії (за віком, по
інвалідності, в разі втрати
годувальника чи за вислугу років).

Так, позивач є фізичною
особою-підприємцем який отримує пенсію
за втратою годувальника, однак, як
вбачається з матеріалів справи,
позивач у 2004 році досяг віку
(ІНФОРМАЦІЯ_1), з якого призначається
пенсія за віком (55 років - для жінок)
відповідно до статті 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Таким чином, положення ч. 4 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» щодо
звільнення, зокрема пенсіонерів за
віком від сплати за себе єдиного внеску
поширюються на позивача.

До того ж, відповідно до положень ч. 4 ст.
4 Закону № 2464 особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування, можуть
бути платниками єдиного внеску
виключно за умови їх добровільної
участі у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

Добровільна сплата єдиного внеску
врегульована ст. 10 Закону України № 2464.

Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10 Закону
України № 2464, обов'язковою умовою
добровільної участі особи у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування є належним
чином укладений договір в порядку ст. 10
Закону України № 2464.

Як вбачається з матеріалів справи,
жодних договорів про добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
між сторонами укладено не було.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, до яких, зокрема, відносяться
вчинення дій на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

Відповідно до положень ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не надано доказів, що
спростовували б доводи позивача

Таким чином, приймаючи до уваги
наведене, суд вважає, що вимога
Торезької ОДПІ про сплату боргу
(недоїмки) від 18.02.2014 року № Ф-137-17 у
розмірі 11 071,41 грн. є протиправною та
підлягає скасуванню.

Оскільки адміністративний позов
позивача, який не є суб'єктом владних
повноважень, задоволено в повному
обсязі, суд присуджує з Державного
бюджету України всі документально
підтверджені витрати останнього,
зокрема: судові витрати у розмірі 182,70
грн.

Керуючись ст. ст. 71, 86, 94, 105, 122, 128, 158 - 163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Торезької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2014 року
№ Ф-137-17 на суму 11 071,41 грн.- задовольнити
повністю.

Скасувати вимогу Торезької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області від 18.02.2014 року №
Ф-137-17 про зобов'язання фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 сплатити
недоїмку з єдиного внеску в розмірі 11
071,41 грн.

Стягнути з рахунків Державного бюджету
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, місце
проживання - АДРЕСА_1) судовий збір в
розмірі 182,70 грн. (сто вісімдесят дві
грн. 70 коп.).

Постанова виготовлена у нарадчій
кімнаті 18 квітня 2014 року.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецькій окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
постанови апеляційної скарги.

В разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови, з подачею копій апеляційної
скарги відповідно до кількості осіб,
які беруть участь у справі.

Суддя
Чучко В.М.