Справа № 2а-1119/09/1370
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/1379/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю секретаря Гончарук
І.Ю.

представника відповідача Середяк
Б.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі міста Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
03.03.2009 та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14.12.2010 у справі №2а-1119/09/1370 (№22706/09/9104)
за позовом Приватного підприємства
«Дінастекторг» до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі міста Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області, Головного управління
Державного казначейства України у
Львівській області в особі Управління
Державного казначейства у Галицькому
районі міста Львова про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення, зобов'язання
вчинити дії та стягнення бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., пояснення представника
відповідача, перевіривши доводи
касаційної скарги щодо дотримання
правильності застосування судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія:

В С Т А Н О В И Л А :

На розгляд суду передано вимоги
Приватного підприємства
«Дінастекторг» (далі - ПП
«Дінастекторг», позивач) до Державної
податкової інспекції у Галицькому
районі міста Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області (далі - ДПІ у Галицькому районі
міста Львова ГУ Міндоходів у
Львівській області, відповідач-1),
Головного управління Державного
казначейства України у Львівській
області в особі Управління Державного
казначейства у Галицькому районі міста
Львова (далі - відповідач-2) про визнання
недійсним податкового
повідомлення-рішення від 19.08.2008
№/0, стягнення бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість у сумі 500000,00грн. та
зобов'язання відповідача-1 відновити в
картці особового рахунку ПП
«Дінастекторг» податок на додану
вартість у розмірі 500000,00грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 03.03.2009,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 14.12.2010, позовні вимоги задоволено
частково. Визнано протиправним
податкове повідомлення-рішення від
19.08.2008 №/0, стягнуто з Державного
бюджету України в особі Управління
державного казначества у Галицькому
районі міста Львова на користь ПП
«Дінастекторг» суму бюджетної
заборгованості з податку на додану
вартість у розмірі 500000,00грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, ДПІ у
Галицькому районі міста Львова ГУ
Міндоходів у Львівській області 04.01.2011
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 14.01.2011 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі ДПІ у Галицькому
районі міста Львова ГУ Міндоходів у
Львівській області просила скасувати
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 03.03.2009 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог
відповідач-1 посилається на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, зокрема,
підпункту 7.7.11 пункту 7.7 та підпункту 7.8.1
пункту 7.8 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до приписів статті 55
Кодексу адміністративного судочинства
України здійснено заміну відповідача-1
- Державну податкову інспекцію у
Галицькому районі міста Львова її
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у Галицькому
районі міста Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з огляду
на наступне.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що позивачем 10.07.2008 подано
заяву до ДПІ у Галицькому районі міста
Львова про повернення суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість в розмірі 500000,00грн.

Відповідачем-1 було проведено невиїзну
позапланову перевірку ПП
«Дінастекторг» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
червень 2008 року.

Перевіркою встановлено порушення ПП
«Дінастекторг» підпункту 7.7.11 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та не підтверджено
суму бюджетного відшкодування податку
на додану вартість за червень 2008 року в
розмірі 500000,00 грн.

За наслідками перевірки ДПІ у
Галицькому районі міста Львова
складено акт від 18.08.2008 №2399/23-409/34768389 та
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19.08.2008
№/0, яким ПП «Дінастекторг»
відмовлено в отриманні бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість в розмірі 500000,00 грн. за червень
2008 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивач до місяця, за
наслідками якого подається заява на
бюджетне відшкодування, був
зареєстрований як платник податку на
додану вартість протягом 12 місяців.

Проте, з таким висновком судів
попередніх інстанцій погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Згідно з підпунктом 7.7.4 пункту 7.7 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» платник податку, який має
право на одержання бюджетного
відшкодування та прийняв рішення про
повернення повної суми бюджетного
відшкодування, подає відповідному
податковому органу податкову
декларацію та заяву про повернення
такої повної суми бюджетного
відшкодування, яка відображається у
податковій декларації. При цьому
платник податку в п'ятиденний термін
після подання декларації податковому
органу подає органу Державного
казначейства України копію декларації,
з відміткою податкового органу про її
прийняття, для ведення реєстру
податкових декларацій у розрізі
платників.

До декларації додаються розрахунок
суми бюджетного відшкодування, копії
погашених податкових векселів
(податкових розписок), у разі їх
наявності, та оригіналів п'ятих
основних аркушів (примірників
декларанта) вантажних митних
декларацій, у разі наявності
експортних операцій.

Форма заяви про відшкодування та форма
розрахунку суми бюджетного
відшкодування визначаються за
процедурою, встановленою центральним
податковим органом.

Відповідно до підпункту 7.7.5 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» протягом 30 днів,
наступних за днем отримання податкової
декларації, податковий орган проводить
документальну невиїзну перевірку
(камеральну) заявлених у ній даних. За
наявності достатніх підстав вважати,
що розрахунок суми бюджетного
відшкодування було зроблено з
порушенням норм податкового
законодавства, податковий орган має
право протягом такого ж строку
провести позапланову виїзну перевірку
(документальну) платника для
визначення достовірності нарахування
такого бюджетного відшкодування.

Податковий орган зобов'язаний у
п'ятиденний термін після закінчення
перевірки надати органу державного
казначейства висновок із зазначенням
суми, що підлягає відшкодуванню з
бюджету.

Згідно з підпунктом «в» підпункту 7.7.7
пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» якщо за
наслідками документальної невиїзної
(камеральної) або позапланової виїзної
перевірки (документальної) податковий
орган виявляє невідповідність суми
бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, то
такий податковий орган у разі
з'ясування внаслідок проведення таких
перевірок факту, за яким платник
податку не має права на отримання
бюджетного відшкодування, надсилає
платнику податку податкове
повідомлення, в якому зазначаються
підстави відмови у наданні бюджетного
відшкодування.

Відповідно до підпункту «а» підпункту
7.7.11 пункту 7.7 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» не має
права на отримання бюджетного
відшкодування особа, яка була
зареєстрована як платник цього податку
менш ніж за 12 календарних місяців до
місяця, за наслідками якого подається
заява на бюджетне відшкодування (крім
нарахування податкового кредиту
внаслідок придбання або спорудження
(будівництва) основних фондів за
рішенням Кабінету Міністрів України).

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ПП «Дінастекторг» було
зареєстровано як платник податку на
додану вартість 06.06.2007.

Колегія суддів враховує, що
календарним місяцем є період часу з
першого по останнє число (30, 31, 28 чи 29)
відповідного місяця року.

Оскільки датою реєстрації позивача
платником податку є 06.06.2007, тобто не
перше число місяця, а період часу з 06 по
30 червня 2007 року не є календарним
місяцем, зазначений час не може бути
врахований в розрахунку
дванадцятимісячного періоду, який
надає позивачу право на отримання
бюджетного відшкодування.

В даному випадку першим календарним
місяцем слід вважати період з 01 по 31
липня 2007 року, а дванадцятим місяцем є
відповідно період з 01 по 30 червня 2008
року.

Таким чином, право позивача на
отримання бюджетного відшкодування
податку на додану вартість виникло не
раніше як за наслідками липня 2008 року.

Разом з тим, позивач подав заяву про
повернення суми бюджетного
відшкодування за наслідками червня 2008
року, тобто за наслідками місяця до
якого позивач ще не був зареєстрований
платником податку протягом 12
календарних місяців, що відповідно до
підпункту «а» підпункту 7.7.11 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» позбавляє його права
на отримання бюджетного відшкодування.

Відповідно до статті 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
скасувати судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та ухвалити
нове рішення, якщо обставини справи
встановлені повно і правильно, але суди
першої та апеляційної інстанцій
порушили норми матеріального чи
процесуального права, що призвело до
ухвалення незаконного судового
рішення.

За таких обставин, постанова
Львівського окружного
адміністративного суду від 03.03.2009 та
ухвала Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010
підлягають скасуванню з прийняттям
нової постанови про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 210, 220, 221, 223, 230, 229,
230, 232 та ч.5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія -

ПОСТАНОВИЛА :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Галицькому районі міста
Львова Головного управління
Міндоходів у Львівській області
задовольнити.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 03.03.2009 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010
скасувати.

Постановити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Верховного Суду України в
порядку, на підставі та у строки,
передбачені статтями 236 - 238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв