Справа № 2а-2839/11
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
Справа №
9104/35788/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову
Личаківського районного суду м. Львова
від 28 грудня 2011 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Львівської міської ради,
треті особи: відділ Держземагенства у
м. Львові, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, про визнання дій
протиправними, визнання частково
недійсними ухвал,

встановив:

У квітні 2011 року позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись в суд із
адміністративним позовом до
відповідача Львівської міської ради, в
якому просили : - визнати протиправними
дії відповідача щодо передачі ОСОБА_5
та ОСОБА_6 у приватну власність
земельних ділянок, які належали до
прибудинкової території
багатоквартирного будинку АДРЕСА_2; -
визнати частково недійсними ухвали
Львівської міської ради : № 494 від 25.01.2007
р. в частині пункту 33 додатку щодо
передачі ОСОБА_5 у приватну власність
земельної ділянки площею 623 м.кв. по
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку, у
т.ч. в межах червоних ліній 53 м.кв.; № 2865
від 09.07.2009 р. в частині пункту 63 додатку
щодо передачі ОСОБА_6 у приватну
власність земельної ділянки площею 123
м.кв. по АДРЕСА_3 для обслуговування
житлового будинку.

Відповідач позову не визнав, у суді
першої інстанції подав заперечення,
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Постановою Личаківського районного
суду м. Львова від 28.12.2011 року в
задоволенні позову відмовлено.

З цією постановою суду не погодились
позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
оскаржили її в апеляційному порядку.
Вважають апелянти, що постанова суду
винесена без повного і всебічного
з'ясування обставин справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а тому постанова суду підлягає
скасуванню з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянти посилаються на те, що судом
першої інстанції безпідставно не було
враховано доводів позивачів щодо
наявності підстав для задоволення
позовних вимог. Вказують апелянти, що
оспорюваними ухвалами Львівської
міської ради незаконно передано третім
особам ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у приватну
власність земельні ділянки площами
відповідно 623 м.кв. по АДРЕСА_1 та 123 м.кв.
по АДРЕСА_3 для будівництва та
обслуговування житлових будинків,
оскільки ці частини земельних ділянок
належали до прибудинкової території
багатоквартирного житлового будинку
АДРЕСА_2, і для їх вилучення потрібна
була згода усіх мешканців цього
житлового будинку. Вказані земельні
ділянки не належали до комунальної
власності і тому Львівська міська рада
не вправі була розпоряджатися ними,
зокрема, передавати у власність іншими
особам. Зазначають апелянти, що суд
першої інстанції не врахував постанови
Вищого адміністративного суду України
від 24.11.2011 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_6 з участю
третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_14 та інших, а
також не врахував рішень
Конституційного суду України № 4-рп/2004
від 02.03.2004 року та № 14-рп/2011 від 09.11.2011 р.,
де вказано, що прибудинкова територія
знаходиться у володінні, користуванні
та розпорядженні всіх мешканців
будинку і тому необхідна згода усіх
мешканців такого будинку на виділення
частини будинковолодіння.

За наслідками апеляційного розгляду
апелянти просять скасувати постанову
суду першої інстанції від 28.12.2011 року та
прийняти нову постанову про
задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в засідання суду апеляційної
інстанції, перевіривши матеріали
справи, обговоривши підстави та межі
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, з врахуванням наступного.

Судом встановлено, що ухвалою 4 сесії 5
скликання Львівської міської ради № 494
від 25.01.2007 р. «Про передачу громадянам у
власність, спільну сумісну власність
та оренду земельних ділянок у м.
Львові», зокрема пунктом 1 цієї ухвали,
передано громадянам у власність,
спільну сумісну власність та оренду
земельні ділянки, які є у фактичному
користуванні громадян, згідно з
додатком. Пунктом 33 додатку до цієї
ухвали, передано ОСОБА_5 у власність
земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 623
м.кв., в тому числі в межах червоних
ліній 53 м.кв., для будівництва та
обслуговування житлового будинку (а.с.
9-10, 68 Т.1).

На підставі цієї ухвали ОСОБА_5 15.02.2007
року видано Державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку
площею 0,0623 га. по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку (а.с. 18, 39, 45, 215 Т.1).

Ухвалою 14 сесії 5 скликання Львівської
міської ради № 2865 від 09.07.2009 р. «Про
передачу громадянам у власність,
спільну сумісну власність та оренду
земельних ділянок у м. Львові», зокрема
пунктом 1 цієї ухвали, передано
громадянам у власність, спільну
сумісну власність та оренду земельні
ділянки, які є у фактичному
користуванні громадян, згідно з
додатком. Пунктом 63 додатку до цієї
ухвали, передано ОСОБА_6 у власність
земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 123
м.кв. для обслуговування житлового
будинку (а.с. 11, 80 Т.1).

На підставі цієї ухвали ОСОБА_6 04.08.2009
року видано Державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку
площею 0,0123 га. по АДРЕСА_3 для
обслуговування житлового будинку (а.с.
19, 40, 46, 214 Т.1).

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо безпідставності
позовних вимог про визнання
протиправними дій відповідача
Львівської міської ради щодо передачі
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у власність вказаних
вище земельних ділянок та про визнання
частково недійсними вказаних вище
ухвал Львівської міської ради в
частині передачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у
власність вказаних земельних ділянок.

Так, статтею 40 ЗК України (тут і надалі в
редакції на час прийняття оспорених
ухвал Львівської міської ради)
передбачено право громадян України на
отримання безоплатно у власність або
на умовах оренди земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, в межах норм,
визначених цим Кодексом, за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

Статями 12, 122 ЗК України передбачено, що
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин належать, зокрема, передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб для усіх потреб,
відповідно до цього Кодексу.

Згідно статті 116 ЗК України, громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування, в
межах їх повноважень.

Крім цього, згідно п.34 ч.1 ст.26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішується питання
регулювання земельних відносин.

Норми безоплатної передачі земельних
ділянок, в тому числі для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
визначені статтею 121 ЗК України, а
порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначений статтею 118 ЗК України.

Таким чином, законодавчими нормами
передбачено, що вирішення питання щодо
безоплатної передачі громадянину
України земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності на
відповідній території належить до
виключної компетенції місцевої ради як
органу місцевого самоврядування.

Із матеріалів адміністративної справи
та змісту оскаржених позивачем ухвал
відповідача від № 494 від 25.01.2007 р. та №
2865 від 09.07.2009 р. в частині передачі
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у власність земельних
ділянок площами відповідно 623 м.кв. і 123
м.кв. видно, що такі ухвали були
прийняті на сесіях Львівської міської
ради, шляхом голосування, за
результатами розгляду відповідних
заяв ОСОБА_5 від 12.07.2006 року та ОСОБА_6
від 19.05.2009 року про передачу їм
земельних ділянок (а.с. 242, 243 Т.1), що
також підтверджується протоколами
пленарних засідань сесії.

На час передачі земельних ділянок
ОСОБА_5 був власником житлового будинку
по АДРЕСА_1 згідно Свідоцтва на право
власності від 22.05.2006 року, а ОСОБА_6 була
власником житлового будинку по АДРЕСА_3
згідно Свідоцтва на право власності
від 27.03.2009 року (а.с. 14-17, 78-79, 84-85, 91-97 Т.1).

З врахуванням наведеного вище, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що оскаржені ухвали
Львівської міської ради були приняті
на підставі, в межах повноважень та у
визначений законом спосіб, а тому є
безпідставними позовні вимоги про
визнання протиправними дій
відповідача щодо передачі третім
особам ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у приватну
власність спірних земельних ділянок.

Відносно правомірності (законності)
оскаржених позивачем ухвал
відповідача, то судом першої інстанції
також вірно враховано, що житловий
будинок АДРЕСА_2 є багатоквартирним
житловим будинком. Позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 являються
співвласниками квартири НОМЕР_1 у цьому
будинку, згідно Свідоцтва про право
власності на квартиру від 23.10.1998 року, а
власниками інших квартир являються
треті особи по даній адміністративній
справі, згідно Свідоцтв про право
власності на квартири НОМЕР_2, НОМЕР_3 і
НОМЕР_4 (а.с. 28, 131-133, 189-198 Т.1).

Відповідно до ст. 42 Земельного кодексу
України : 1. Земельні ділянки, на яких
розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території
державної або комунальної власності,
надаються в постійне користування
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками. 2. У разі
приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватись у користування
об'єднанню власників. 3. Порядок
використання земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначається співвласниками.

Таким чином, вказаними правовими
нормами передбачено, що земельні
ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території належать до
державної або комунальної власності.
Такі земельні ділянки можуть
надаватись в користування лише
підприємствам, установам і
організаціям, які здійснюють
управління цими будинками, або ж
передаватись безоплатно у власність чи
у користування об'єднанню власників, в
разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку.
Порядок використання таких земельних
ділянок визначається співвласниками
будинку лише тоді, коли відповідна
земельна ділянка передана їм, тобто
співвласникам будинку в особі
Об'єднання співвласників.

Матеріалами справи, зокрема технічною
документацією, довідками ЛКП
«Господар», підтверджується, що
житловий багатоквартирний будинок
АДРЕСА_2 знаходиться на балансі
комунальної власності у ЛКП
«Господар», а розглядувані земельні
ділянки, до моменту передачі їх у
власність ОСОБА_5 і ОСОБА_6, відносились
до комунальних земель м. Львова, що не
надані у власність чи в користування, і
перебували у фактичному користуванні
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 згідно визначених меж
(а.с. 20-25, 41-42, 67-72, 82-83, 113-114, 216-236, 86-90 Т.1).

В матеріалах справи відсутні докази
того, що розглядувані земельні ділянки
площами 623 м.кв. і 123 м.кв. до прийняття
оспорюваних ухвал Львівської міськогї
ради від 25.01.2007 р. і від 09.07.2009 р.
передавались у визначеному законом
порядку співвласникам житлового
багатоквартирного будинку АДРЕСА_2, в
тому числі позивачам, чи належали до
прибудинкової території цього будинку.

Згідно ч.4 ст. 42 ЗК України, розміри та
конфігурація земельних ділянок, на
яких розташовані багатоквартирні жилі
будинки, а також належні до них будівлі,
споруди та прибудинкові території,
визначаються на підставі проектів
розподілу території кварталу,
мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

Таким чином, є безпідставними
покликання апелянтів на те, що для
прийняття Львівською міською радою
оспорених ухвал від 25.01.2007 р. і від 09.07.2009
р. потребувалась згода усіх мешканців
житлового багатоквартирного будинку
АДРЕСА_2.

Судом першої інстанції також вірно
враховано, що рішенням виконавчого
комітету Львівської міської ради № 423
від 29.03.1954 р. за будинкоуправлінням № 60
Сталінського району для
обслуговування будинку АДРЕСА_2 було
залишено в користуванні земельну
ділянку площею 2100 м.кв., а для
обслуговування будинку АДРЕСА_1
земельну ділянку розміром 497,50 м.кв. (а.с.
12, 13, 73, 81, 158 Т.1). Оскільки після
приватизації мешканцями будинку
АДРЕСА_2 своїх квартир об'єднання
співласників не створювалось і їм не
передавалась спірна земельна ділянка у
власність чи в користування, тому така
земельна ділянка була власністю
територіальної громади м. Львова.

Відносно покликань апелянтів на
постанову Вищого адміністративного
суду України від 24.11.2011 року, то суд
апеляційної інстанції зазначає, що
вказана постанова ВАС України
стосувалась іншого предмету судового
спору між іншими сторонами, а саме щодо
виділення в окрему будівлю квартири
НОМЕР_5 із присвоєнням окремого номеру.
У мотивувальній частині цієї постанови
ідеться не про спірні земельні ділянки
площами 623 м.кв. і 123 м.кв., а про
необхідність згоди усіх мешканців
будинку АДРЕСА_2 на виділення позивачу
в тій справі ОСОБА_6 частини
будинковолодіння і про земельну
ділянку на частину якої зможе
претендувати ОСОБА_6 в разі виділення
їй частини будинковолодіння (а.с. 244-249
Т.1).

Крім цього, суд апеляційної інстанції
звертає увагу, що земельні ділянки не
мають статусу допоміжних приміщень чи
елементів багатоквартирного будинку, а
тому є безпідставними покликання
апелянтів на рішення Конституційного
суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 р. та №
14-рп/2011 від 09.11.2011 р..

З врахуванням наведеного вище, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно та об'єктивно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду відповідають
обставинам справи, постанова суду від
28.12.2011 року винесена з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Личаківського районного
суду м. Львова від 28 грудня 2011 року в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Львівської
міської ради про визнання дій
протиправними, визнання частково
недійсними ухвал - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Л.Я. Гудим

Н.М. Судова-Хомюк

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 14.04.2014 року.