Справа № 810/2006/14
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року 810/2006/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Волков А.С., при
секретарі судового засідання Сюр В.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Управління Пенсійного
фонду України у місті Білій Церкві
Київської області до Комунального
підприємства Білоцерківської міської
ради "Білоцерківводоканал" про
стягнення заборгованості з
відшкодування витрат на виплату та
доставку пенсій,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Управління Пенсійного фонду України у
місті Білій Церкві Київської області з
позовом до Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
"Білоцерківводоканал" про стягнення
заборгованості з відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах за Списком № 2, за
період з січня 2014 по лютий 2014 у
загальному розмірі 2912,58 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що за особовим рахунком
відповідача утворився борг з
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах за
списком № 2. Посилаючись на частину
другу розділу XV «Прикінцеві положення»
Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та пункт 6 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Пенсійного фонду України
від 19.12.2003 № 21-1, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за
№ 64/8663, позивач просить суд стягнути
суму заборгованості з відповідача.

Територіальні органи Пенсійного фонду
України відповідно до закону
здійснюють стягнення з платників
страхових внесків несплачені суми
страхових внесків, тому позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача сум вказаної
заборгованості.

Ухвалою від 25.03.2014 судом відкрито
провадження в адміністративній справі,
розгляд справи призначено на 10.04.2014,
відкладено на 29.04.2014.

У призначений день і час до суду
з'явився представник позивача.

Відповідач явку свого представника в
судове засідання не забезпечив,
надіслав 28.04.2014 письмове клопотання про
відкладення судового засідання через
неможливість участі представника у
судовому засіданні.

Розглянувши клопотання позивача, суд
дійшов висновку, що воно не містить
жодних відомостей про причини
неприбуття представника позивача до
суду, які б надавали підстави вважати
причини неявки поважними. Суд також
вважає за необхідне зазначити, що
позивач є юридичною особою, яка не
позбавлена права уповноважити будь-яку
фізичну особу представляти її інтереси
в суді. За наведених обставин суд
визнав неявку позивача в судове
засідання 29.04.2013 без поважних причин.

Відповідно до частини четвертої статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України в разі неприбуття
відповідача, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
розгляд справи може не відкладатися і
справу може бути вирішено на підставі
наявних у ній доказів.

За таких обставин, враховуючи
наявність письмових заперечень проти
позову, поданих відповідачем, суд
ухвалив здійснювати розгляд справи за
відсутності представника відповідача.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд позов задовольнити.

Відповідач позову не визнав, в
обґрунтування заперечень проти позову
зазначив, що вимоги позивача є
безпідставними, оскільки відповідач не
одержував розрахунків фактичних
витрат на виплату і доставку пенсій.
Крім того, відповідач припустився
думки, що розрахунки складено невірно,
оскільки до сум, що підлягають
відшкодуванню, включено додаткові
пенсії, доплати, надбавки та
підвищення.

Заслухавши представника позивача,
дослідивши представлені документи та
інші зібрані по справі матеріали, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Комунальне підприємство
Білоцерківської міської ради
"Білоцерківводоканал" є юридичною
особою, як платник внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
місті Білій Церкві Київської області.

Позивачем відповідно до розрахунків
фактичних витрат на виплату і доставку
пенсій, на підставі пунктів "б" - "з"
статті 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" (Список № 2), згідно з
вимогами частини другої розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
від 09.07.2003 № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", визначено розмір витрат,
які підлягають відшкодуванню за
рахунок відповідача у зв'язку з
виплатою та доставкою пенсій
громадянину ОСОБА_1 на загальну суму
2912,58 грн., з яких: за січень 2014 року - 1456,29
грн.; за лютий 2014 року - 1456,29 грн.
Вказаний пенсіонер працював на
підприємстві відповідача і отримав
право на пенсію на пільгових умовах,
перебуває на пенсійному обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України
Білоцерківському районі Київської
області.

На день судового розгляду відповідач
доказів сплати заборгованості суду не
надав, що підтвердив представник
позивача у судовому засіданні.

Перевіряючи обставини, на які
відповідач посилався у своїх
запереченнях, суд дійшов висновку, що
вони є безпідставними.

Так, розрахунок фактичних витрат на 2014
рік вручено представнику відповідача
під розписку, про що міститься розписка
уповноваженої особи відповідача на
розрахунку, а за лютий 2014 року -
надіслано засобами поштового зв'язку,
повідомлення про вручення поштового
відправлення наявне у матеріалах
справи.

Припущення відповідача про включення
органом Пенсійного фонду до складу сум
відшкодування додаткових пенсій,
надбавок та підвищення є також такими,
що не відповідають дійсності, адже у
відповідних колонках розрахунків за
цими показниками зазначено "0".

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Принципи, засади і механізми
функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування визначались
Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон України від
09.07.2003 № 1058-ІV), зокрема: принципи та
структура системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування; коло осіб, які
підлягають загальнообов'язковому
державному пенсійному страхуванню;
платники страхових внесків, їх права та
обов'язки; порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками тощо.

Крім того, правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначаються
Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Відповідно до статті 1 Закону України
від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - це консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Пунктом 2 розділу XV "Прикінцеві
положення" Закону України від 09.07.2003 №
1058-ІV "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" передбачено, що
пенсійне забезпечення застрахованих
осіб, які працювали або працюють на
підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком № 1 та на інших
роботах із шкідливими і важкими
умовами праці за списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах або за
вислугу років, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше, мали
право на пенсію на пільгових умовах або
за вислугу років, здійснюється згідно з
окремим законодавчим актом через
професійні та корпоративні фонди.

Коло осіб, які мають право на пенсію за
віком на пільгових умовах, незалежно
від місця останньої роботи, визначено,
зокрема підпунктами "б" - "з" частини
першої статті 13 Закону України від
05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне
забезпечення".

Проте, до запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди підпунктом 1 пункту
2 розділу XV "Прикінцеві положення"
Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено, що вказаним
особам пенсії призначаються за нормами
цього Закону в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне
забезпечення" (статтями 27 та 28). При
цьому зберігається порядок покриття
витрат на виплату і доставку цих
пенсій, що діяв до набрання чинності
цим Законом.

Порядок відшкодування
страхувальниками витрат Пенсійного
фонду України на виплату та доставку
пільгових пенсій, призначених на
пільгових умовах, визначено
Інструкцією про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного Фонду
України, затвердженою постановою
Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №
21-1.

Відповідно до приписів пункту 6.4
вказаної Інструкції розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділами надходження
доходів органів Пенсійного фонду
України щорічно у розрахунках
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини другої розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону (згідно
з додатками 6 та 7), які надсилаються
підприємствам до 20-го січня поточного
року та протягом 10 днів з
новопризначених (перерахованих)
пенсій.

Підприємства відповідно до вимог
пункту 6.8 Інструкції щомісяця до 25-го
числа повинні вносити до Пенсійного
фонду України зазначену в повідомленні
місячну суму фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах.

Згідно з пунктом 1 статті 1 та абзацом
четвертим пункту 1 статті 2 Закону
України від 26.06.1997 № 400/97-ВР "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" для суб'єктів
підприємницької діяльності незалежно
від форм власності, їх об'єднань,
бюджетних, громадських та інших
установ та організацій, об'єднань
громадян та інших юридичних осіб, а
також фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, які
використовують працю найманих
працівників, об'єктом оподаткування є
також фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій, призначених
відповідно до пунктів "б" - "з" статті 13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" до досягнення
працівниками пенсійного віку,
передбаченого статтею 12 Закону
України "Про пенсійне забезпечення".

З огляду на викладене, витрати на
виплату і доставку пільгових пенсій,
які відповідач відповідно до Закону
України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" зобов'язаний
відшкодовувати Пенсійному фонду, у
розумінні цього Закону вважаються
внесками на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Статтями 14, 15 Закону України від 09.07.2003
№ 1058-IV "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
передбачено, що платниками страхових
внесків до солідарної системи є
страхувальники, зокрема, роботодавці -
підприємства, установи та організації,
створені відповідно до законодавства
України.

Відповідно до частини другої статті 6
Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", частини шостої
статті 20 Закону України від 09.07.2003 №
1058-IV "Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" страхувальники
зобов'язані нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Статтею 64 України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачено право
територіальних органів Пенсійного
фонду стягувати з платників страхових
внесків несплачені суми страхових
внесків.

Згідно з частиною першою статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною першою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу, зокрема, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, у яких обов'язок
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Наявність у відповідача
заборгованості з відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах, підтверджується
доказами, наданими позивачем. З
матеріалів справи вбачається, що
органом Пенсійного фонду направлено на
адресу відповідача розрахунки
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій пенсіонеру
відповідача, в яких зазначено суми
пенсій, виплачені пенсіонеру разом з
витратами на її доставку.

На день судового розгляду відповідач
суму заборгованості не сплатив.

З огляду на викладене, суд вважає
вимоги позивача правомірними і
обґрунтованими, а позов таким, що
підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Позивач не надав суду
доказів понесення ним судових витрат,
тому підстави для присудження на його
користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
"Білоцерківводоканал" на користь
Управління Пенсійного фонду України у
місті Білій Церкві Київської області
заборгованість з відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах за Списком № 2, за
період з січня 2014 по лютий 2014 у
загальному розмірі 2912 (дві тисячі
дев'ятсот дванадцять) гривень 58 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Волков А.С.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - "29" квітня 2014 р.