Справа № 802/570/14-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 р.
м. Вінниця

Справа № 802/570/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Крисько Ілони Володимирівни,

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача:
ОСОБА_2,

представника відповідача:
Мавроді Р.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці
Міністерства доходів і зборів про
визнання протиправним та скасування
наказу,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 ( далі - ОСОБА_1, позивач ) з
адміністративним позовом до
Вінницької митниці Міндоходів ( далі -
Вінницька митниця, відповідач ) про
визнання протиправним та скасування
наказу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
08.02.2014 року наказом Вінницької митниці
Міндоходів №38-о "Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності" за
неналежне виконання службових
обов'язків до ОСОБА_1, головного
державного інспектора митного поста
"Вінниця-центральний" Вінницької
митниці Міндоходів, застосовано
дисциплінарне стягнення - догана.
Позивач вважає, що наказ про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності є неправомірним,
оскільки позивач сумлінно виконував
свої службові обов'язки, при цьому
звертає увагу на те, що притягнення
його до дисциплінарної
відповідальності проведено з
порушення процедури, встановленої
чинним законодавством України, зокрема
Кодексом законів про працю України,
Законом України "Про державну службу".

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
та, посилаючись на обставини, викладені
у позовній заяві, додаткових письмових
поясненнях (а.с. 177 - 183 ), на пояснення
надані в судовому засіданні, просили
адміністративний позов задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнала, надала суду письмові
заперечення на адміністративний позов
(а.с.151-155), в яких вказала, що
оскаржуваний наказ Вінницької митниці
Міндоходів є законним та таким, що
прийнято відповідачем на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
визначений чинним законодавством
України. Враховуючи встановлення
фактів несумлінного виконання
позивачем службових обов'язків, на
думку відповідача, адміністративний
позов є необґрунтованим та не підлягає
задоволенню.

Заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
сторонами докази, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, з
12.01.2004 року по 08.02.2014 року ОСОБА_1
працював на Вінницькій митниці
Міндоходів, а у період з 01.11.2013 по 08.02.2014
на посаді головного державного
інспектора митного поста
"Вінниця-центральний" Вінницької
митниці Міндоходів.

Наказом Вінницької митниці Міндоходів
від 08.02.2014 року № 38-о за неналежне
виконання службових обов'язків ОСОБА_1
оголошено догану.

Як зазначено в наказі, підставами для
його прийняття є резолюція начальника
Вінницької митниці Міндоходів від
28.01.2014 року, службова записка
начальника митниці - начальника
Управління БК та МП Барабаша С.І. від
03.02.2014 року № 19/3-345, пояснення ОСОБА_1 (
а.с. 15 ).

Зі змісту спірного наказу вбачається,
що однією з підстав для притягнення
ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності стало недотримання
позивачем вимог п. 2.2 Порядку
замовлення, видачі, зберігання, обліку
та використання особистих митних
забезпечень інспекторів, а також
введення в дію особистих митних
забезпечень нового зразка,
затвердженого наказом Держмитслужби
України від 17.11.1998 № 723, а також
порушення п.п. 4.1, 4.9 Посадової
інструкції головного державного
інспектора митного поста
"Вінниця-центральний", затвердженої
начальником Вінницької митниці
Міндоходів від 01.11.2013 року.

Іншою підставою для оголошення догани
ОСОБА_1 стала його недостатня робота в
напрямку виявлення порушень митних
правил, що свідчить про низький рівень
проведення аналітично-пошукових
заходів, і як наслідок, неналежне
виконання службових обов'язків, про що
зазначено в службовій записці
начальника митниці - начальника
Управління БК та МП Барабаша С.І. від
03.02.2014 року № 19/3-345 ( а.с.14 ).

Не погоджуючись з підставами
притягнення до дисциплінарної
відповідальності та з прийнятим
рішенням у виді наказу № 38-о від 08.02.2013
року « Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності »
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним
адміністративним позовом задля
захисту своїх прав та інтересів.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог та наданих у справу доказів, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конституції України,
органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Законом України "Про державну службу"
(далі по тексту - Закон) визначено
принципи, правові та організаційні
засади державної служби, умови та
порядок реалізації громадянами
України права на державну службу.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про
державну службу", державна служба в
Україні - це професійна діяльність
осіб, які займають посади в державних
органах та їх апараті щодо практичного
виконання завдань і функцій держави та
одержують заробітну плату за рахунок
держави. Ці особи є державними
службовцями і мають відповідні
службові повноваження. Згідно з ч. 2 ст. 2
Закону України "Про державну службу",
посадовими особами відповідно до цього
Закону вважаються керівники та
заступники керівників державних
органів та їх апарату, інші державні
службовці, на яких законами або іншими
нормативними актами покладено
здійснення організаційно-розпорядчих
та консультативно-дорадчих функцій.

Відповідно до ст. 5 Закону, державний
службовець повинен: сумлінно
виконувати свої службові обов'язки;
шанобливо ставитися до громадян,
керівників і співробітників,
дотримуватися високої культури
спілкування; не допускати дій і
вчинків, які можуть зашкодити
інтересам державної служби чи
негативно вплинути на репутацію
державного службовця.

Згідно зі ст. 10 вказаного Закону,
основними обов'язками державних
службовців є: додержання Конституції
України та інших актів законодавства
України; забезпечення ефективної
роботи та виконання завдань державних
органів відповідно до їх компетенції;
недопущення порушень прав і свобод
людини та громадянина; безпосереднє
виконання покладених на них службових
обов'язків, своєчасне і точне виконання
рішень державних органів чи посадових
осіб, розпоряджень і вказівок своїх
керівників; збереження державної
таємниці, інформації про громадян, що
стала їм відома під час виконання
обов'язків державної служби, а також
іншої інформації, яка згідно з
законодавством не підлягає
розголошенню; постійне вдосконалення
організації своєї роботи і підвищення
професійної кваліфікації; сумлінне
виконання своїх службових обов'язків,
ініціатива і творчість в роботі.

Статтею 14 Закону визначені особливості
дисциплінарної відповідальності
державних службовців. Так, Законом
встановлено, що дисциплінарні
стягнення застосовуються до
державного службовця за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює.

Оцінюючи підстави прийняття
оскаржуваного наказу та фактичні
обставини, які, на думку відповідача,
свідчать про неналежне виконання
ОСОБА_1 службових обов'язків, суд
зазначає наступне.

Стосовно першого факту неналежного
виконання службових обов'язків ОСОБА_1,
яке покладено в основу оскаржуваного
наказу, представник відповідача в ході
судового розгляду справи пояснила, що
28.01.2014 року начальником Вінницької
митниці Міндоходів було проведено
перевірку службової діяльності
митного поста «Вінниця-центральний»,
за результатом якої було встановлено
відсутність відтиску особистої
металевої печатки ( типу ОМЗ - 4 ) на
валізі з ОМЗ типу 1, 2, 3 головного
державного інспектора митного поста
«Вінниця - центральний » ОСОБА_1, яка
знаходилась в спеціальній металевій
шафі службового приміщення та на
момент проведення перевірки не
використовувалась. В діях ОСОБА_1, на
думку відповідача, вбачається
недотримання вимог п. 2.2 Порядку
замовлення, видачі, зберігання, обліку
та використання особистих митних
забезпечень інспекторів, а також
введення в дію особистих митних
забезпечень нового зразка,
затвердженого наказом Держмитслужби
України від 17.11.1998 № 723, а також
порушення п.п. 4.1, 4.9 Посадової
інструкції головного державного
інспектора митного поста
"Вінниця-центральний", затвердженої
начальником Вінницької митниці
Міндоходів від 01.11.2013 року.

Як пояснила представник відповідача, в
зв'язку з вищенаведеним, на виконання
усного розпорядження начальника
Вінницької митниці Міндоходів, ОСОБА_1
були надані письмові пояснення щодо
встановленого порушення ( а.с. 160 ).
Зазначене пояснення і є однією з
підстав прийняття оскаржуваного
наказу ( а.с. 15 ).

Оцінюючи виявлене відповідачем
порушення суд враховує наступне.

Відповідно до п.2.2. наказу
Держмитслужби України від 17.11.1998 №723
(далі - наказ №723), усі особисті митні
забезпечення, крім особистої металевої
печатки, зберігаються в індивідуальних
портфелях, які після кінця роботи
(зміни) опечатуються особистою
металевою печаткою інспектора -
власника портфеля. Після цього
портфель здається на зберігання у
сейфі або металевій шафі, які
знаходяться у приміщенні, обладнаному
сигналізацією. Відповідальність за всі
дії по використанню та зберіганню
особистих митних забезпечень під час
роботи покладається особисто на
інспектора, за яким вони закріплені.

Згідно п.5 наказу № 723 інспектор, який
використовує в роботі особисті митні
забезпечення, несе відповідальність за
використання спеціальної фарби тільки
за призначенням, тобто для
прославляння відтисків виключно
особистих митних забезпечень типів 1 і
2, чи у разі втрати або пошкодження
особистого митного забезпечення.

Вiдповiдальнiсть за органiзацiю
правильного використання та зберiгання
особистих митних забезпечень та
спецiальної фарби, за вчасне
iнформування вiдповiдних пiдроздiлiв
Держмитслужби про змiни в розподiлi i
нумерацiї особистих митних
забезпечень, про втрату або вилучення з
використання особистих митних
забезпечень, за своєчасне внесення змiн
до бази даних програми
автоматизованого облiку особистих
митних забезпечень iнспекторiв, а також
за вчасне забезпечення митницi
спецiальною фарбою несе начальник
митницi.

Начальники митного поста, вiддiлу
несуть вiдповiдальнiсть за правильне
використання та зберiгання особистих
митних забезпечень та спецiальної
фарби в пiдроздiлi.

Як пояснив в судовому засіданні
позивач, перед здачею на зберігання ним
здійснювавалось опечатування валізи з
ОМЗ, але, можливо, відтиск печатки
виявився нечітким, що також було
зазначено в наданих керівництву
письмових поясненнях ( а.с. 160 ).

Додатково позивач зазначив, що без
опломбування валіза з ОМЗ не
приймається на зберігання, в той же час
його опечатана валіза була прийнята на
зберігання відповідальною особою
митниці, про що свідчить запис в
Журналі обліку, видачі та здачі
особистих митних забезпечень
інспекторів митного поста
"Вінниця-центральний" Вінницької
митниці Міндоходів (далі - Журнал), на
момент проведення перевірки валіза з
особистим митним забезпеченням ним не
отримувалась та перебувала в
спеціальній металевій шафі, яка
знаходиться в службовому приміщенні
митного поста "Вінниця-центральний",
яке обладнане сигналізацією та
належним чином зачиняється.

Судом був витребуваний та досліджений
в судовому засіданні витяг з Журналу
обліку, видачі та здачі особистих
митних забезпечень інспекторів
митного поста "Вінниця-центральний"
Вінницької митниці Міндоходів за 2014
рік. З зазначеного Журналу вбачається,
що 21.01.2014 року позивачем востаннє
використовувалось ОМЗ, після чого було
повернуто того ж дня до металевої шафи
з дотриманням всіх умов зберігання, про
що свідчить відтиск в Журналі
особистої металевої печатки ОСОБА_1 та
особи, що приймала ОМЗ.

Таким чином, суд зазначає, що матеріали
справи свідчать, що валіза з ОМЗ була
прийнята 21.01.2014 року у ОСОБА_1
відповідальною за зберігання особою
відповідача без будь - яких зауважень, в
подальшому ОМЗ ОСОБА_1 не
використовувалось і зазначена валіза
перебувала в спеціальній металевій
шафі службового приміщення митного
поста « Вінниця - центральний » до
моменту проведення перевірки.

Разом з тим, суд зауважує, що результати
перевірки, проведеної начальником
Вінницької митниці Міндоходів 28.01.2014
року, не були документально оформлені.
Так, позивач в судовому засіданні
пояснив, що він не був присутній при
проведенні перевірки, вилучення його
валізи з ОМЗ типу 1, 2, 3, яка знаходилась
в спеціальній металевій шафі
службового приміщення поста,
проводилось начальником Вінницької
митниці без його присутності. Ніяких
актів чи інших документів щодо
вилучення та огляду валізи він не
підписував, лише в подальшому на вимогу
начальника Вінницької митниці ним було
надано письмове пояснення.

Крім того, з приводу наявної в Журналі
відмітки за 28.01.2014 року щодо отримання
та здачі ОМЗ до сховища, позивач
пояснив, що зважаючи на те, що
начальником Вінницької митниці
Міндоходів під час проведення
перевірки була вилучена з металевої
шафи його (ОСОБА_1) валіза з ОМЗ, то задля
дотримання процедури потрібно було
зробити відповідну відмітку в Журналі.
В зв'язку з чим, вже після проведення
перевірки, ОСОБА_1 в Журналі проставив
відмітку про отримання валізи з ОМЗ
28.01.2014 року та в подальшому про здачу
того ж дня ОМЗ, хоча 28.01.2014 року він
особисте митне забезпечення фактично
не використовував, оскільки був
зайнятий іншою роботою, яка не
передбачає отримання та використання
ОМЗ. Зазначене викладено позивачем
також в письмових поясненнях наданих
начальнику Вінницької митниці
Міндоходів ( а.с. 160 ).

Вказані факти підтвердила в судовому
засіданні і представник відповідача,
повідомивши, що не може надати суду
матеріали перевірки службової
діяльності митного поста «Вінниця -
центральний» від 28.01.2014 року,
проведеної начальником Вінницької
митниці, оскільки такі матеріали
відсутні.

Крім того, судом встановлено, що в
основу частини другої наказу про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності ОСОБА_1 від 08.02.2014 року
№38-о покладена службова записка
заступника начальника митниці -
начальника УБК та МП від 03.02.2014 № 19/3-345, у
якій відображено результати аналізу
стану правоохоронної роботи за 2013 рік в
розрізі кількості складених
протоколів про ПМП посадовими особами
митниці, в тому числі надано оцінку
роботи ОСОБА_1 в напрямку виявлення
порушень митних правил (а.с. 14, 174).

До висновків викладених в службовій
записці від 03.02.2014 № 19/3-345 заступник
начальника митниці - начальник УБК та
МП Барабаш С.І. дійшов, проаналізувавши
службові записки начальників митних
постів щодо детального аналізу
службової діяльності кожного
співробітника та на підставі службової
записки від 15.01.2014 року №19/3-123 9 (а.с. 33, 32).

Зокрема, на виконання службової
записки від 14.01.2014 року №19/3-82, начальник
митного поста "Вінниця-центральний"
повідомив, що причинами, в зв'язку з
якими головний державний інспектор
ОСОБА_1 протягом 2013 року не складав
протоколи про ПМП є те, що ОСОБА_1 за
дорученням керівництва митного поста в
зазначений період виконував іншу
роботу, а саме: здійснював розподіл МД,
проводив аналітичну роботу та
моніторинг здійснених оформлень,
надавав аналітичні довідки, звіти і
пропозиції по квартальним, річним
планам діяльності поста; приймав
участь в розробці посадових
інструкцій, положенні митного поста та
виконанні контрольних документів (а.с.
33).

Виконання зазначеної роботи
підтверджується і звітом позивача про
результати його роботи у 2013 році (а.с.
39-41), відповідно до якого він участі у
здійсненні митного контролю і митного
оформлення майже не приймав у зв'язку
із виконанням іншої роботи відповідно
до доручень і розпоряджень начальника
митного поста "Вінниця-центральний", що
передбачено його посадовою
інструкцією. Зміст і обсяг даної роботи
висвітлений у згаданому звіті, який
повністю підтверджується службовою
запискою від 14.01.2014 року №20/026.

З огляду на зазначену службову записку
начальника митного поста
"Вінниця-центральний" та надані до суду
підтверджуючі документи проведеної за
2013 рік ОСОБА_1 роботи, суд приходить
висновку, що протягом 2013 року позивач
участі у складанні протоколів про ПМП
не приймав, оскільки виконував інші
доручення безпосереднього керівництва
митного поста, що підтверджується
вищенаведеними доказами, а також
наявним в матеріалах справи наказом
від 23.10.2013 року № 289-о (а.с. 101).

На запитання суду з приводу відібрання
пояснень у ОСОБА_1 щодо виявленого, на
думку відповідача, факту неналежного
виконання посадових обов'язків
позивачем, представник відповідача
повідомила, що пояснення з зазначеного
питання у позивача не відбирались.

Разом з тим, суд зауважує, що про
необхідність отримання таких пояснень
йдеться в службовій записці ( а.с. 174 ), а
в оскаржуваному наказі стверджується,
що позивач надав відповідні пояснення,
що не відповідає дійсності ( а.с. 14 ).

Крім того, на думку суду, про належне
виконання службових обов'язків ОСОБА_1
в 2013 році свідчить наказ від 20 січня 2014
року № 25 про затвердження списку
кадрового резерву на посади, віднесені
до номенклатури посад начальника
Вінницької митниці на 2014 рік (а.с 71 - 100),
відповідно до якого ОСОБА_1 зарахований
до кадрового резерву на 2014 рік для
державної служби на посаді начальника
митного поста «Жмеринка» ( а.с. 85 ).

Отже, суд приходить до висновку, що у
службовій записці начальника митниці -
начальника Управління БК та МП
Барабаша С.І. від 03.02.2014 року, яка лягла в
основу оскаржуваного наказу, висновки
зроблено без належної оцінки і
системного аналізу роботи в розрізі
кожної посадової особи відповідно до
направлених службових записок
керівників структурних підрозділів
(начальників митних постів) та без
витребування відповідних пояснень.

Крім того, суд зауважує, що незважаючи
на той факт, що в службовій записці
заступника начальника митниці -
начальника УБК та МП Барабаша від 03.02.2014
року № 19/3-345 запропоновано оголосити
позивачу догану, однак начальником
Вінницької митниці Харкавим М.О. на
зазначеній службовій записці вчинено
резолюцію про підготовку наказу по
митниці щодо депреміювання вказаних в
записці працівників митниці в січні
місяці та не виплачувати за високі
досягнення в лютому місяці.

Таким чином, навіть у випадку доведення
неналежного виконання службових
обов'язків, начальником Вінницької
митниці в даному випадку визначено
інший захід впливу, який не є
дисциплінарним заходом, а саме
матеріальну відповідальність осіб,
зазначених в службовій записці від
03.02.2014 № 19/3-345.

Разом з тим, визначаючись щодо
правомірності оскаржуваного наказу
суд зважає на таке.

Відповідно до ч.1. ст.569 МК України,
працівники органів доходів і зборів, на
яких покладено виконання завдань,
зазначених у статті 544 цього Кодексу,
здійснення організаційного,
юридичного, кадрового, фінансового,
матеріально-технічного забезпечення
діяльності цих органів, є посадовими
особами. Посадові особи органів
доходів і зборів є державними
службовцями.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про
державну службу" передбачено, що
державний службовець має право
вимагати службового розслідування з
метою зняття безпідставних, на думку
службовця, звинувачень або підозри.

Порядок організації та проведення
службової перевірки в митній службі
України встановлено Інструкцією про
порядок організації та проведення
службового розслідування і службової
перевірки в митній службі України,
затвердженою наказом Державної митної
служби України 13 серпня 2010 року № 918,
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 4 лютого 2011 року за № 154/18892 (далі
по тексту - Інструкція № 918).

Зазначена Інструкція №918 визначає
приводи, підстави, мету, порядок
призначення і проведення службового
розслідування (службової перевірки) в
митній службі України, документування
й оформлення його результатів,
прийняття за ним рішення, виконання цих
рішень, формування матеріалів
службового розслідування (службової
перевірки) у справи, а також права та
обов'язки посадових осіб митної служби
України (далі посадові особи) під час їх
проведення.

Згідно з Інструкцією № 918, службова
перевірка - це комплекс заходів, що
здійснюються в межах компетенції
відповідно до цієї Інструкції з метою
з'ясування дотримання посадовими
особами під час службової діяльності
вимог законодавства України,
нормативно-правових актів та інших
документів Держмитслужби, митного
органу, розпоряджень, доручень
безпосередніх та прямих керівників,
своїх службових обов'язків, з'ясування
наявності підстав для проведення
службового розслідування або
встановлення обставин вчинення
незначного дисциплінарного чи іншого
правопорушення.

Згідно з вимогами розділу 7 зазначеної
Інструкції, у разі вчинення посадовою
особою незначного дисциплінарного чи
іншого правопорушення або відсутності
достатніх підстав для проведення
службового розслідування за наявності
приводів, визначених у пункті 2.3
розділу II цієї Інструкції, може
проводитись службова перевірка у
порядку, встановленому цією
Інструкцією. Метою службової
перевірки є з'ясування дотримання
посадовими особами під час службової
діяльності вимог законодавства
України, нормативно-правових актів та
інших документів Держмитслужби,
митного органу, розпоряджень, доручень
безпосередніх та прямих керівників,
своїх службових обов'язків, з'ясування
наявності підстав для проведення
службового розслідування або
встановлення обставин вчинення
незначного дисциплінарного чи іншого
правопорушення.

Службова перевірка може проводитись
відповідно до наказу Держмитслужби
(митного органу), а також за письмовим
розпорядженням Голови Держмитслужби
(керівника митного органу) або
посадової особи, яка виконує його
обов'язки.

Проект наказу чи розпорядження про
призначення службової перевірки
готується структурним підрозділом
Держмитслужби (митного органу),
посадовою собою за дорученням Голови
Держмитслужби (керівника митного
органу).

Такі проекти наказів (розпоряджень)
погоджуються з підрозділами,
уповноваженими на виконання функцій
запобігання та протидії корупції і
здійснення правового забезпечення
Держмитслужби (митного органу), а також
з іншими заінтересованими особами у
встановленому порядку.

Службова перевірка має бути завершена,
як правило, протягом одного місяця з
дня її призначення.

Службова перевірка стосовно посадових
осіб або діяльності підрозділу,
уповноваженого на виконання функцій
запобігання та протидії корупції
митного органу, проводиться за
погодженням з керівником відповідного
підрозділу Держмитслужби та може
проводитись як одноособово, так і
комісією. Склад і чисельність комісії
визначаються з урахуванням мети,
обсягу, складності та особливостей
проведення службової перевірки.

Проведення службової перевірки
доручається посадовій особі (особам),
що володіє (володіють) необхідними
знаннями за відповідним напрямом
діяльності.

Якщо рішення щодо проведення службової
перевірки прийнято Держмитслужбою, а
її проведення доручено митному органу,
службова перевірка повинна бути
проведена у строк, визначений
посадовою особою Держмитслужби, яка
прийняла рішення щодо проведення
службової перевірки або доручила її
проведення.

Результати службової перевірки
оформлюються доповідною запискою на
ім'я керівника, який призначив службову
перевірку, і підписуються посадовою
особою, яка її провела, або головою
комісії у разі проведення службової
перевірки комісією.

У доповідній записці зазначаються мета
перевірки, строк її проведення,
посадова особа (особи), яка (які)
проводила (и) перевірку, приводи для її
проведення, заходи, здійснені під час
перевірки, й одержані при цьому
результати, висновки і пропозиції, а
також інші відомості, необхідні для
прийняття законного рішення.

Початок службової перевірки
визначається датою підписання наказу
чи розпорядження про її призначення.

Завершення службової перевірки
визначається датою прийняття рішення
керівником за її результатами. Ця дата
вважається днем виявлення
правопорушення.

Отже, з аналізу зазначеного розділу
Інструкції № 918 вбачається, що службова
перевірка проводиться за рішенням
керівника органу. Під час такої
перевірки досліджуються відповідні
факти, що мали місце, підставою
проведення службової перевірки має
бути наказ керівника, виданий на
підставі доповідної записки його
заступника або керівника структурного
підрозділу тощо, у наказі визначається
тривалість службової перевірки, склад
комісії або зазначається конкретний
працівник, який буде проводити
перевірку, за результатами службової
перевірки оформляється доповідна
записка (акт), яка подається на розгляд
керівнику, за результатами службової
перевірки керівником приймається
відповідне рішення.

Крім того, суд зауважує, що
дисциплінарні стягнення
застосовуються в порядку,
передбаченому ст. 147 - 149 КЗпП України, і
сам відповідач керується зазначеними
нормами при винесенні оскаржуваного
наказу.

В той же час, вимоги ст. 149 КЗпП України
щодо отримання пояснень від ОСОБА_1
відповідачем не дотримано.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що відповідачем в
порушення вимог наказу Держмитслужби
від 13.08.2010 року №918 "Про затвердження
Інструкції про порядок організації та
проведення службового розслідування і
службової перевірки в митній службі
України" та постанови КМУ від 13.06.2000
року №950 "Про затвердження Порядку
проведення службового розслідування
стосовно осіб, уповноважених на
виконання функцій держави або
місцевого самоврядування", ст. 149 КЗпП
України не проведено службового
розслідування або службової перевірки,
не відібрано пояснення у ОСОБА_1 та не
надано об'єктивної оцінки результатам
роботи позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд
зауважує, що відповідачем в ході
судового розгляду справи жодними
належними та допустимими доказами не
доведено фактів неналежного виконання
позивачем своїх службових обов'язків.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Оцінюючи правомірність рішення
відповідача, суд керується критеріями,
закріпленими у ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, які певною мірою відображають
принципи адміністративної процедури,
яких повинні дотримуватися суб'єкти
владних повноважень при реалізації
дискреційних повноважень.

Так, згідно вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до положень, закріплених у
ст. 11 Кодексу адміністративного
судочинства України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Як зазначено в ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З боку відповідача не наведено
достатніх аргументів, доводів та не
надано доказів, які свідчили б, що
оскаржуваний наказ прийнято
обґрунтовано, з урахуванням усіх
обставин справи, що мають значення для
його прийняття, добросовісно,
розсудливо, в зв'язку з чим суд дійшов
висновку про наявність правових
підстав для визнання неправомірним та
скасування оскаржуваного наказу та
задоволення адміністративного позову
в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Вінницької митниці Міндоходів №
38-0 від 08 лютого 2014 року про притягнення
до дисциплінарної відповідальності
ОСОБА_1, головного державного
інспектора митного поста "Вінниця -
центральний" Вінницької митниці
Міндоходів.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя /підпис/ Заброцька
Людмила Олександрівна

Копія вірна:

Суддя:

Секретар: