Справа № 826/3780/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 квітня 2014 року 13:14 № 826/3780/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Гарника К.Ю., при
секретарі судового засідання
Непомнящій О.А., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до треті особи
Київської міської державної
адміністрації Дарницька районна в
місті Києві державна адміністрація
ОСОБА_2 про визнання незаконним
розпорядження №839 від 09.11.2005,
зобов'язання вчинити дії
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Київської
міської державної адміністрації (далі
по тексту - відповідач), за участю
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
Дарницької районної в місті Києві
державної адміністрації, ОСОБА_2, в
якому з урахуванням уточнень позовних
вимог просить суд:
- визнати незаконним розпорядження
Дарницької районної у місті Києві
державної адміністрації № 839 від 09
листопада 2005 року «Про затвердження
актів державної приймальної комісії
про прийняття а експлуатацію житлових
будинків, прибудов та господарських
споруд» про затвердження акта про
прийняття в експлуатацію: прибудови А4
пл. 17,3 м. кв.; тамбура А5 пл. 3,6 м.кв.; сараю
літ. «Е» пл.14 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1
забудовнику ОСОБА_2 та Розпорядження
від 15 грудня 2005 року за № 964 «Про
внесення доповнень до Розпорядження №
839 від 09 листопада 2005 року»;
- зобов'язати відповідача на підставі
статті 118 Конституції України
скасувати або визнати не чинними: пункт
1.4. Розпорядження Дарницької районної у
місті Києві державної адміністрації №
839 від 09 листопада 2005 року «Про
затвердження актів державної
приймальної комісії про прийняття а
експлуатацію житлових будинків,
прибудов та господарських споруд» про
затвердження акта про прийняття в
експлуатацію: прибудови А4 пл. 17,3 м. кв.;
тамбура А5 пл. 3,6 м.кв.; сараю літ. «Е» пл.14
м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 забудовнику
ОСОБА_2 та Розпорядження від 15 грудня 2005
року за № 964 «Про внесення доповнень до
Розпорядження № 839 від 09
листопада 2005 року»;
- відновити становище, яке існувало до
видання пункту 1.4. розпорядження
Дарницької районної у місті Києві
державної адміністрації № 839 від 09
листопада 2005 року «Про затвердження
актів державної приймальної комісії
про прийняття а експлуатацію житлових
будинків, прибудов та господарських
споруд» про затвердження акта про
прийняття в експлуатацію: прибудови А4
пл. 17,3 м. кв.; тамбура А5 пл. 3,6 м.кв.; сараю
літ. «Е» пл.14 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1
забудовнику ОСОБА_2 та Розпорядження
від 15 грудня 2005 року за № 964 «Про
внесення доповнень до Розпорядження №
839 від 09 листопада 2005 року» з тих же
У судовому засіданні 08 квітня 2014 року
позивачу поновлено строк звернення до
суду, визнавши причини пропуску строк
поважними, які позивач обґрунтував тим,
що позивачу достеменно стало відомо
про прийняття спірного розпорядження
зі змісту листа Дарницької районної у
місті Києві державної адміністрації
від 30 вересня 2013 року № 16/С-99.
Під час розгляду справи
представником позивача підтримано
позовні вимоги в повному обсязі. В
обґрунтування адміністративного
позову зазначено, що пункт 1.4.
Розпорядження Дарницької районної у
місті Києві державної адміністрації №
839 від 09 листопада 2005 року є
протиправним та підлягає скасуванню,
оскільки прийнято за відсутності згоди
Представник відповідача у судові
засідання не з'явився, заперечень проти
позову не подав, хоча про дату, час та
місце судових засідань був
повідомлений належним чином.
Представники третіх осіб
Дарницької районної в місті Києві
державної адміністрації та ОСОБА_2 у
судовому засіданні від 24 квітня 2014 року
заперечили проти адміністративного
позову, з посиланнями на
безпідставність позовних вимог
просили суд відмовити у їх задоволенні.
За таких обставин, заслухавши
пояснення представників сторін, після
розгляду адміністративного позову та
доданих до нього матеріалів,
всебічного і повного встановлення всіх
фактичних обставин, на яких
ґрунтується позов, об'єктивної оцінки
доказів, що мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає наступне.
Згідно акту державної приймальної
комісії про прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта від 02
листопада 2005 року прибудови а4 пл. - 14,3
кв.м., тамбура а5 пл. - 3,6 кв.м., сараю літ.
«Е» пл. - 17,4 кв.м. (згідно з техпаспортом
БТІ від 28 липня 2000 року), по АДРЕСА_1,
забудовником яких є ОСОБА_2, прийняті
Пунктом 1.4. Розпорядження Дарницької
районної у місті Києві державної
адміністрації від 09 листопада 2005 року
№ 839 «Про затвердження актів державної
приймальної комісії про прийняття в
експлуатацію житлових будинків,
прибудов та господарських споруд»
затверджено акти про прийняття в
експлуатацію прибудови а4 пл. - 14,3 кв.м.,
тамбура а5 пл. - 3,6 кв.м., сараю літ. «Е» пл.
- 17,4 кв.м. (згідно з техпаспортом БТІ від
28 липня 2000 року), по АДРЕСА_1,
забудовником яких є ОСОБА_2.
Розпорядженням Дарницької районної у
місті Києві державної адміністрації
від 15 грудня 2005 року № 964 «Про
внесення доповнень до розпорядження №
839 від 09 листопада 2005 року»
розглянувши заяву громадянина ОСОБА_2,
враховуючи пропозиції районної
громадської комісії з житлових питань
від 05 грудня 2005 року, у пункт 1.4.
розпорядження № 839 від 09.11.2005р., абзац
другий перед дужками, внесено
доповнення: «Земельна ділянка
становить 145 кв.м та 19 кв.м, що входять до
земельної ділянки спільного
користування (згідно з рішенням
Дарницького районного суду від
25 серпня 2004 року, державний акт на
Вирішуючи адміністративну справу по
суті, суд виходить з того, що визначення
обґрунтованості спірного
розпорядження полягає у визначенні
відповідності прийнятого рішення
наданим відповідачу повноваженням, при
цьому, із обов'язковим встановленням
законності його змісту з приписами
чинного законодавства та
встановленням наявності порушень прав
позивача у сфері публічно-правових
Судом встановлено, що 07 липня 1998 року
рішенням Київради 2 сесії XXIII скликання
за № 65 «Про передачу громадянам у
приватну власність земельних ділянок
для будівництва та обслуговування
жилих будинків і господарських
будівель», було передано у спільну
приватну власність ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_2 земельну ділянку 0,862 га. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель.

Згідно статті 88 Земельного кодексу
України володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності, здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку. Учасник спільної часткової
власності на земельну ділянку має
право на отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 25 серпня 2004 року у
справі №2-10/04 встановлено порядок
користування земельною ділянкою
площею 862 квадратних метрів за адресою:
АДРЕСА_1, згідно якого виділено у
користування: ОСОБА_2 - земельну ділянку
площею 145 кв.м. із встановленням її меж
згідно плану - схеми № 1 до висновку
експертів № 103 від 15 березня 2002 року.
Земельну ділянку площею 88 кв.м, де 19 кв.м
належить ОСОБА_2, а 69 кв.м. - належить
ОСОБА_3 і ОСОБА_1, із встановленням її
меж згідно плану-схеми № 1 до висновку
експертів № 103 від 15 березня 2002 року
залишено у спільному користуванні
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2

Суд звертає увагу, що рішення
Дарницького районного суду міста Києва
від 25 серпня 2004 року у справі
№2-10/04 набрало законної сили, а тому в
силу статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
зазначеним судовим рішенням, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином, спірне розпорядження
Дарницької районної у місті Києві
державної адміністрації від 09
листопада 2005 року № 839 прийнято на
виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 22 вересня 2004 року
№ 1243 «Про Порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів» і рішення Київської міської
ради від 27 січня 2005 року № 11/2587
«Про правила забудови міста Києва» та з
урахуванням Дарницького районного
суду міста Києві від 25 серпня 2004 року у
справі № 2-10/04 та ухвали Апеляційного
суду міста Києва від 24 листопада 2004
року.

Відповідно до пункту 1 Порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 вересня 2004 року № 1243 (в
редакції чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів полягає у підтвердженні
державними приймальними комісіями
готовності до експлуатації об'єктів
нового будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального ремонту
будівель і споруд як
житлово-громадського, так і
виробничого призначення, інженерних
мереж та споруд, транспортних
магістралей, окремих черг пускових
комплексів (далі - закінчені
будівництвом об'єкти), їх
інженерно-технічного оснащення
відповідно до затвердженої в
установленому порядку проектної
документації, нормативних вимог,
вихідних даних на проектування.

Пунктом 27 вказаного Порядку
встановлено, що за результатами роботи
державної приймальної комісії
складається акт про прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, форма якого затверджується
Держбудом.

Відповідно до пункту 9.1.7. Правил
забудови м. Києва, затверджених від
рішенням Київської міської ради від 27
січня 2005 року N 11/2587 (в редакції чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) прийняття в
експлуатацію завершених будівництвом
об'єктів, споруджених за рахунок
позабюджетних коштів, здійснюється на
підставі актів робочих комісій
державними приймальними комісіями, які
призначаються відповідними районними
у м. Києві державними адміністраціями.

Відповідно до пункту 11.8. Правил
забудови м. Києва встановлено, що
прийняття в експлуатацію завершеного
будівництвом приватного житлового
(садового) будинку здійснюється
державною приймальною комісією, яка
призначається відповідною районною у
м. Києві державною адміністрацією (без
призначення робочої комісії) в порядку,
що встановлюється Київською міською
державною адміністрацією.

З аналізу вищезазначених норм права
свідчить, що розпорядження та
затвердження актів вводу в
експлуатація закінчених будівництвом
об'єктів не є правовстановлюючим
документом, який посвідчує право
власності на це об'єкт, а лише
підтверджує, що акти державної
приймальної комісії оформлені
відповідно до вимог діючого
законодавства України.

Акти державної приймальної комісії по
прийняттю в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів (прибудови,
тамбура, сараю) по АДРЕСА_1 підписані
представниками райдержадміністрації,
експлуатаційної організації, органу
державного
санітарно-епідеміологічного нагляду,
органу державного пожежного нагляду.

Суд звертає увагу, що вищезазначені
обставини не спростовані
представником позивача та
підтверджуються матеріалами справи.

Мотивуючи позовні вимоги,
представник позивача посилався на
протиправність спірного рішення у
зв'язку з відсутністю згоди усіх
співвласників та просив викликати
ОСОБА_3 як свідка для надання пояснень.

Проте, враховуючи наявність в
матеріалах справи довіреності від
позивача на представлення його
інтересів ОСОБА_3 та надання ним
пояснень у судовому засіданні 08 квітня
2014 року про відсутність нотаріального
дозволу позивача та ОСОБА_3 щодо
розпорядження третьою особою спільним
майном, судом відмовлено у задоволенні
клопотання про виклик ОСОБА_3 в якості
свідка.

Посилання представника позивача на
відсутність згоди усіх співвласників
на думку суду є необґрунтованими,
оскільки розпорядження та
затвердження актів вводу в
експлуатація закінчених будівництвом
об'єктів не є правовстановлюючим
документом, який посвідчує право
власності на це об'єкт, а тому і не
потребує згоди інших співвласників; а
по друге, рішенням Дарницького
районного суду міста Києва від 25 серпня
2004 року у справі №2-10/04 встановлено
порядок користування земельною
ділянкою, який не порушено спірним
розпорядженням.

За таких обставин, суд вважає, що при
прийнятті спірного розпорядження
Дарницькою районною у місті Києві
державною адміністрацією порушень
чинного законодавства не допущено.

При цьому, мотивуючи необхідність
відмовити позивачу у задоволенні
заявлених позовних вимог, Окружний
адміністративний суд м. Києва
відзначає таке.

Згідно частини 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд розглядає адміністративні справи
не інакше як за позовною заявою,
поданою відповідно до цього Кодексу, і
не може виходити за межі позовних
вимог. Суд може вийти за межі позовних
вимог тільки в разі, якщо це необхідно
для повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Разом з тим, під час розгляду справи суд
неодноразово звертав увагу позивача на
необхідність приведення позовних
вимог у відповідність до належного
способу захисту порушеного права,
оскільки відповідачем в
адміністративному позові визначено
Київську міську державну
адміністрацію, а з урахуванням
оскарження в даному випадку
розпорядження Дарницької районної у
місті Києві державної адміністрації
від 09 листопада 2005 року № 839, вимога про
зобов'язання Київської міської
державної адміністрації скасувати
спірне розпорядження є
необґрунтованим, оскільки в цій
частині право позивача не порушене,
позаяк відповідачем питання про
скасування розпорядження ще не
вирішувалось, тому дана вимога
заявлена передчасно.

Крім цього, вирішуючи адміністративну
справу по суті заявлених вимог суд
звертає увагу на наступне.

Як встановлено частиною 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Тобто, спірним правовідносинам, що
можуть бути предметом розгляду в
адміністративних справах, повинні бути
притаманні такі ознаки як порушення
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
що вчинені обов'язково у сфері
публічно-правових відносин.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
під поняттям адміністративний позов
визначено - звернення до
адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів або на
виконання повноважень у
публічно-правових відносинах.

З огляду на приписи пункту 6 частини 1
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України, з урахуванням
частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, що відносяться до сфери
публічно-правових відносин та
порушують прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, крім випадків, коли
щодо таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Слід зазначити, що право на оскарження
в суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб гарантується кожному (в
тому числі юридичним особам) статтею 55
Конституції України.

Кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частини 2 статті 124
Конституції України, юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Згідно зі статті 2 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» суд
здійснює правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує захист
гарантованих Конституцією України та
законами прав і законних інтересів
юридичних осіб. Частиною 3 статті 3
вказаного Закону встановлено, що
судова система забезпечує доступність
правосуддя для кожної особи в порядку,
встановленому Конституцією України та
законами.

Відповідно до частини 1 статті 6 цього ж
Закону усім суб'єктам правовідносин
гарантується захист їх прав і законних
інтересів незалежним і неупередженим
судом.

Зазначений принцип полягає у захисті
порушеного права від порушення, що вже
відбулося, тобто в наявності
матеріально - правового інтересу
позивача відносно дій (бездіяльності)
суб'єкта владних повноважень.

Суд зазначає, що позивачем не надано
належних обґрунтувань наявності
порушення його прав чи інтересів у
сфері публічно-правових відносин
шляхом прийняття розпорядження
Дарницькою районною у місті Києві
державною адміністрацією від 09
листопада 2005 року № 839.

Станом на момент прийняття спірного
розпорядження, рішенням Дарницького
районного суду міста Києва від 25 серпня
2004 року у справі №2-10/04 встановлено
порядок користування земельною
ділянкою, а спірне рішення не порушує
встановлений порядок та не суперечить
встановленим межам користування.

При цьому, враховуючи встановлену в
даному провадженні правомірність
оскаржуваного розпорядження, вимога
про відновлення становища яке існувало
до видання пункту 1.4. розпорядження
Дарницької районної у місті Києві
державної адміністрації № 839 від 09
листопада 2005 року «Про затвердження
актів державної приймальної комісії
про прийняття а експлуатацію житлових
будинків, прибудов та господарських
споруд» про затвердження акта про
прийняття в експлуатацію: прибудови А4
пл. 17,3 м. кв.; тамбура А5 пл. 3,6 м.кв.; сараю
літ. «Е» пл.14 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1
забудовнику ОСОБА_2 та Розпорядження
від 15 грудня 2005 року за № 964 «Про
внесення доповнень до Розпорядження №
839 від 09 листопада 2005 року» також не
підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням вимог, встановлених
частиною другою статті 19 Конституції
України та частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, виходячи з системного аналізу
положень законодавства України та
доказів, наявних у матеріалах справи,
суд дійшов висновку, що
адміністративний позов ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити в повному
обсязі.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник

Повний текст постанови виготовлено
28.04.2014 року.