Справа № 554/28/14
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 р. Справа № 554/28/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами Управління
праці та соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради та ОСОБА_1 на
постанову Октябрського районного суду
м. Полтава від 25.02.2014р. по справі
№ 554/28/14

за позовом ОСОБА_1

до Центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат у
Полтавській області ,
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Октябрської районної у м.
Полтаві ради , Головного
управління державної казначейської
служби України у Полтавській області

про визнання дій неправомірними та
зобов'язання здійснити перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 30.08.2011р. звернувся до суду
першої інстанції з позовом, в якому
після уточнення позовних вимог
остаточно просив суд:

- визнати незаконною відмову
відповідачів по виплаті щорічної
грошової допомоги на оздоровлення та
визнати його право на таку допомогу.

- зобов'язати відповідачів виконати всі
необхідні дії по нарахуванню щорічної
допомоги на оздоровлення з 2011р. в
розмірі 5 мінімальних пенсій за віком
на момент виплати, виготовити всі
необхідні документи та забезпечити
виплату допомоги.

- Головному управлінню Державної
казначейської служби України у
Полтавській області стягнути на його
користь вказану допомогу в розмірі 5
мінімальних пенсій за віком на момент
виплати, безумовно списавши ці кошти.

- стягнути з відповідачів на його
користь моральну шкоду в розмірі 2000
грн.

- зобов'язати залучених до справи осіб
надати йому вичерпну письмову
інформацію про виконання судового
рішення.

- зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради нарахувати
та виплатити йому втрачену частину
доходів через несвоєчасну виплату
коштів з урахуванням коефіцієнта
інфляції та зміною рівня споживчих цін
до дня фактичної сплати.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтава від 25.02.2014р. позов
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право на щорічну
допомогу на оздоровлення, передбачене
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Визнано неправомірними дії та відмови
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Октябрської районної в м.Полтаві ради,
Центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат в Полтавській
області у здійсненні нарахування та
виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення передбачену ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
за 2011 рік незаконною.

Зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Октябрської районної в
м.Полтаві ради зробити перерахунок та
нарахувати ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення за 2011 рік, передбачену
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в розмірі 5 (п'яти)
мінімальних заробітних плат, з розміру
мінімальної заробітної плати
встановленої на момент виплати.

В іншій частині позовних вимог до
Управління праці та соціального
захисту населення виконкому
Октябрської районної в м.Полтаві ради -
відмовлено.

Зобов'язано Центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат в
Полтавській області виплатити ОСОБА_1
щорічну допомогу на оздоровлення за 2011
рік, передбачену ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в розмірі 5
(п'яти) мінімальних заробітних плат, з
розміру мінімальної заробітної плати
встановленої на момент виплати.

Стягнуто з Центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат в
Полтавській області на користь ОСОБА_1
щорічну допомогу на оздоровлення за 2011
рік, передбачену ст. 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в розмірі 5
(п'яти) мінімальних заробітних плат, з
розміру мінімальної заробітної плати
встановленої на момент виплати.

В іншій частині позовних вимог до
Центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат в Полтавській
області - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Октябрської районної у м.
Полтаві ради, просить суд скасувати
постанову суду першої інстанції в
частині задоволення позову до
відповідача та ухвалити нову
постанову, якою в задоволенні позову
відмовити. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги посилається на те,
що громадянам, які брали участь у
ліквідації інших ядерних аварій, не
передбачено проведення виплати
щорічної допомоги на оздоровлення.

В апеляційній скарзі позивач, ОСОБА_1,
просить суд скасувати постанову суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення на
його користь моральної шкоди та
відсутності зобов'язань відповідачів
надати йому вичерпну інформацію про
виконання судового рішення. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на прийняття
оскаржуваної постанови без повного та
всебічного з'ясування всіх обставин
справи, в порушення норм матеріального
та процесуального права.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином. Суд апеляційної
інстанції розглядає справу згідно п. 1, 2
ч. 1 ст. 197 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
в порядку письмового провадження.

16.04.2014р. ухвалою колегії суддів,
постановленою без виходу до нарадчої
кімнати, до участі у справі залучено
Головне управління державної
казначейської служби України у
Полтавській області в якості третього
відповідача.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції законодавчих
норм, колегія суддів апеляційної
інстанції дійшла висновку, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в разі
встановлення під час апеляційного
провадження порушень, допущених судом
першої інстанції, які призвели до
неправильного вирішення справи.

Судом встановлено, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії
на ядерному об'єкті та має 2 групу
інвалідності, що підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1. від 15.01.2010
року.

Позивач перебуває на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення виконкому
Октябрської районної в м. Полтаві ради.

30.12.2009 року обласною МСЕК №1 змінено
категорію інвалідності ОСОБА_1 із
загального захворювання на категорію
загального захворювання, яка пов'язана
з виконанням обов'язків військової
служби з ліквідації наслідків аварії
на ядерному об'єкті та втратою 80%
працездатності довічно.

25.02.2011 року позивач звернувся до
Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Октябрської районної в м.
Полтаві ради із заявою про проведення
нарахування та виплати щорічної
допомоги на оздоровлення відповідно до
вимог Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Октябрської районної в м.
Полтаві ради листом від 14.03.2011 року за
вих. №П-01-04/53-01-06/1 надало відповідь
заявнику, якою повідомило, що
громадянам, які брали участь у
ліквідації інших ядерних аварій, не
передбачено проведення виплати
щорічної допомоги на оздоровлення.

Задовольняючи позов в частині
зобов'язання управління праці та
соціального захисту населення
виконкому Октябрської районної в
м.Полтаві ради зробити перерахунок та
нарахувати ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення за 2011 рік, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
має право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення, встановленої
Законом України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Колегія суддів частково погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції виходячи з наступних
підстав.

Закон України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
передбачає правила призначення та
виплати пенсій і компенсацій особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4.

Відповідно до ч.3 ст. 14 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (у редакції
від 19 грудня 1991 р. із змінами і
доповненнями від 1 липня 1992 р.) Кабінет
Міністрів України постановою КМУ №674
від 02.12.1992 року затверджено Порядок
віднесення громадян із числа тих, які
брали участь у ліквідації інших
ядерних аварій, у ядерних
випробуваннях, у військових навчаннях
із застосуванням ядерної зброї або
постраждали за інших обставин від
радіаційного опромінення не з власної
вини, до відповідних категорій осіб,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Так, відповідно до п.2 постанови КМУ №674
від 02.12.1992 року громадяни із числа тих,
які брали участь у ліквідації ядерних
аварій, у ядерних випробуваннях, у
військових навчаннях із застосуванням
ядерної зброї, відносяться до
категорії 1 - інваліди з числа учасників
ліквідації ядерних аварій, ядерних
випробувань, військових навчань із
застосуванням ядерної зброї, щодо яких
встановлено причинний зв'язок
інвалідності з відповідною аварією,
випробуванням або військовим
навчанням, а також хворі на променеву
хворобу внаслідок участі у ліквідації
ядерних аварій, у ядерних
випробуваннях, у військових навчаннях
із застосуванням ядерної зброї.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивач має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1 категорії та має право на
пільги і компенсації, встановлені
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", є інвалідом ІІ групи, що
підтверджується відповідними
посвідченнями, а тому має право на
отримання щорічної допомоги на
оздоровлення згідно вище зазначеного
Закону.

Частиною 4 ст. 48 Закону № 796-XII (в
редакції Закону від 06.06.1996 року №
230/96-ВР) визначено, що щорічна допомога
на оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1 категорії інвалідам ІІ групи
виплачується у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат.

Враховуючи особливий статус громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та
обумовлену цим необхідність їх
адекватного соціального захисту,
Верховна Рада України у 2006 році
доповнила Закон № 796-XII статтею 71, в якій
встановлено, що дія положень цього
Закону не може призупинятися іншими
законами, крім законів про внесення
змін до цього Закону (Закон № 231-У від 5
жовтня 2006 року).

Законом України від 28.12.2007 року № 107-VI
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" зі змінами
та доповненнями (подалі -Закон № 107-VI),
(підпункт 11 пункту 28 розділу II), стаття 48
Закону № 796-XII викладена у новій
редакції:

"Одноразова компенсація учасникам
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, які стали
інвалідами внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та сім'ям, які втратили
годувальника із числа осіб, віднесених
до учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України".

Дані зміни визнані такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 22.05.2008
року № 10-рп/2008 "У справі за
конституційними поданнями Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті 65 розділу I,
пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3
розділу III Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" і 101
народного депутата України щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) положень статті 67
розділу I, пунктів 1 - 4, 6 - 22, 24 - 100 розділу
II Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України"
(справа щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет України)".

Частинами 2 та 3 ст. 152 Конституції
України визначено, що закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Матеріальна
чи моральна шкода, завдана фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними,
відшкодовується державою у
встановленому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
виплата допомоги на оздоровлення за 2011
рік позивачу не здійснювалась.

За таких обставин та з урахуванням
вимог статті 48 Закону 796-XII, УПСЗН
повинно вчинити дії щодо виплати
позивачу щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011 рік, виходячи із
суми мінімальної заробітної плати на
момент виплати.

При цьому, суд дійшов помилкових
висновків зобов'язавши УПСЗН здійснити
перерахунок такої виплати, оскільки
вона є фактично не нарахованою.

Стосовно рішення суду першої інстанції
в частині зобов'язання Центру по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат в Полтавській області виплатити
ОСОБА_1 щорічну допомогу на
оздоровлення за 2011 рік, колегія суддів
зазначає наступне.

Типовим положенням про центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 25 квітня 2006 р. N 147,
визначено, що головними завданнями
Центру є зокрема підготовка документів
на виплату всіх видів соціальної
допомоги, житлових субсидій у
готівковій формі на придбання твердого
і рідкого пічного палива та
скрапленого газу, компенсаційних
виплат інвалідам, виплат громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, інших
грошових виплат (далі - соціальна
допомога, інші грошові виплати) та
здійснення контролю за правильністю
призначення, перерахунку, нарахування
і виплати всіх видів соціальної
допомоги, інших грошових виплат. (п.п. 3.2,
3.3 п.3).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 п. 4 вказаного
Положення Центр відповідно до
покладених на нього завдань здійснює
вхідний облік та контроль документів з
питань призначення соціальної
допомоги, інших грошових виплат, які
надходять від органів праці та
соціального захисту населення,
підприємств, організацій та установ та
перевіряє правильність визначення
органами праці та соціального захисту
населення права на призначення
соціальної допомоги, інших видів
грошових виплат. Забезпечує у тижневий
термін оформлення виплатних
документів та їх відправку на виплату
відповідно до узгоджених графіків.

Колегія суддів вважає, що підстави для
задоволення позовних вимог позивача
щодо зобов'язання цього відповідача
здійснити виплату щорічної
одноразової допомоги на оздоровлення
відсутні, оскільки судовому захисту не
підлягають заздалегідь непорушені
права. Після прийняття відповідного
рішення щодо нарахування позивачу
щорічної одноразової допомоги на
оздоровлення в законодавчо
встановленому розмірі та сплати
нарахованої суми у відповідача - Центра
виникне обов'язок щодо сплати такого
платежу.

Відповідно положень ч. 2 ст. 11 КАС
України, - суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять

Задовольняючи позов в частині
стягнення з відповідача - Центру
щорічної одноразової допомоги, суд
першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог, проте нічим таке
рішення не обґрунтував.

Колегія суддів зазначає, що при
вирішенні даної справи необхідно
враховувати позицію Верховного Суду
України, викладену в постанові від
28.10.2008 року, прийнятій у справі за
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Овруцькому районі
Житомирської області, Управління праці
та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації, Обласного центру з
нарахування та виплати пенсій та
допомоги Головного управління праці та
соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації про стягнення сум
виплат, передбачених Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи". У цій
постанові Верховний Суд України, серед
іншого, зазначив, що відповідно ст. ст.
21, 105, 162 КАС України адміністративний
позов може містити вимоги щодо
визнання незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконним рішенням, дією чи
бездіяльністю. Установивши, що
відповідачі порушили норми права, які
регулюють спірні відносини, суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідачів здійснити
нарахування та виплату належних сум
відповідно до закону, а не ухвалювати
рішення про стягнення конкретних сум.

Відповідно ч. 1 ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що вимоги про стягнення з
відповідача - Центру щорічної допомоги
на оздоровлення за 2011 рік є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Щодо відшкодування моральної (
немайнової шкоди), колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншими
порушеннями прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно - правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно - правовий спір.

Статтею 56 Конституції України
гарантовано право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної чи
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав
цивільно -правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної (
немайнової) шкоди, а також
матеріальної шкоди підлягають :
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Отже, з доказів по справі не вбачається,
що внаслідок дій відповідача позивачу
заподіяно моральної шкоди.

Звертаючись до суду, позивач просив
зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради нарахувати
та виплатити йому втрачену частину
доходів через несвоєчасну виплату
коштів з урахуванням коефіцієнта
інфляції та зміною рівня споживчих цін
до дня фактичної сплати.

Суд першої інстанції відмовив в
задоволенні позову в зазначеній
частині, однак дане рішення нічим не
обґрунтував.

Відповідно до ст. 2 та ст. 3 Закону
України „Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати",
компенсація громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати провадиться у разі затримки
на один і більше календарних місяців
виплати доходів, нарахованих
громадянам за період, починаючи з дня
набрання чинності цим Законом. Під
доходами у цьому Законі слід розуміти
грошові доходи громадян, які вони
одержують на території України і які не
мають разового характеру, до яких
відносяться, зокрема, пенсії та
соціальні виплати. При цьому, сума
компенсації обчислюється шляхом
множення суми нарахованого, але не
виплаченого громадянину доходу за
відповідний місяць (після утримання
податків і обов'язкових платежів) на
індекс інфляції в період невиплати
доходу (інфляції в період невиплати
доходу (інфляція місяця, за який
виплачується доход, до уваги не
береться).

Отже, зважаючи на те, що позивачу
виплати за періоди та в сумах, що
заявлені були у позові, не
нараховувалися і не могли
виплачуватися, то на час звернення з
даним позовом у позивача не було
належних підстав вимагати проведення
даних нарахувань і виплат.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в
цій частині є необгрнутованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, судом першої інстанції
взагалі не було вирішено позовну
вимогу в частині зобов'язання
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Полтавській області стягнути на
користь позивача допомогу на
оздоровлення в розмірі 5 мінімальних
пенсій за віком на момент виплати,
безумовно списавши ці кошти.

В обґрунтування цієї вимоги позивач
посилався на чинні положення "Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників" затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
2011 р. № 845 (у редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 30 січня
2013 р. № 45)

Цей порядок визначає механізм
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників (далі - рішення про стягнення
коштів), прийнятих судами, а також
іншими державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Відповідно до п. 3 Порядку рішення про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників
виконуються на підставі виконавчих
документів виключно органами
Казначейства у порядку черговості
надходження таких документів (про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів - з попереднім
інформуванням Мінфіну, про стягнення
коштів боржників - у межах відповідних
бюджетних призначень, наданих
бюджетних асигнувань (залишків коштів
на рахунках підприємств, установ,
організацій).

Колегія суддів вказує на відсутність
судового рішення, яке набрало законної
сили, про стягнення на користь позивача
коштів, або рішень прийнятих іншими
державними органами (посадовими
особами) про стягнення таких коштів,
натомість предметом спору є дій та
бездіяльність органу виконавчої влади
щодо нарахування та виплати позивачу
щорічної грошової допомоги відповідно
до ст. 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

На підставі викладеного, в задоволенні
цієї частини позову слід відмовити.

Разом з тим, позивачем було заявлено
вимогу про зобов'язання залучених до
справи осіб надати йому вичерпну
письмову інформацію про виконання
судового рішення.

Тобто, позивач, звертаючись до суду
першої інстанції фактично порушив
питання, що стосуються здійснення
судового контролю за виконанням
судових рішень в адміністративних
справах.

Судовий контроль за виконанням
судового рішення передбачено ст. 267 КАС
України. Особа-позивач, на користь якої
ухвалено постанову суду, має право
подати до суду заяву про визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду. За відсутності
обставин протиправності відповідних
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень - відповідача та
порушення ним прав, свобод, інтересів
особи-позивача, суд залишає заяву без
задоволення. У разі наявності підстав
для задоволення заяви суд ухвалює одну
із постанов, що передбачені частиною
другою статті 162 цього Кодексу. Судовий
контроль за виконанням судових рішень
в адміністративних справах
здійснюється також у порядку,
встановленому статтею 181 цього Кодексу.

Таким чином, у разі незгоди позивача з
фактичними діями відповідача по
виконанню судового рішення, позивач
повинен звертатися до суду з заявою в
порядку ст. 267 КАС України, а не з
окремим позовом. Судовий контроль за
виконанням постанови відбувається у
спеціальній процесуальній формі, що
виключає розгляд справ цієї категорії
в порядку загального (позовного)
адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України
суд закриває провадження у справі, якщо
справу не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що позовну вимогу про
зобов'язання залучених до справи осіб
надати позивачу вичерпну письмову
інформацію про виконання судового
рішення не належить розглядати в
порядку адміністративного судочинства
і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України
провадження у справі слід закрити.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про:

1) скасування або визнання нечинним
рішення відповідача - суб'єкта владних
повноважень повністю чи окремих його
положень;

2) зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень прийняти рішення
або вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача - суб'єкта
владних повноважень утриматися від
вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача - суб'єкта
владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю;

5) виконання зупиненої чи невчиненої
дії;

6) встановлення наявності чи
відсутності компетенції (повноважень)
суб'єкта владних повноважень;

7) примусове відчуження земельної
ділянки, інших об'єктів нерухомого
майна, що на ній розміщені, з мотивів
суспільної необхідності.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що позовна вимога про
визнання за позивачем права на щорічну
допомогу на оздоровлення не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства, а тому
в цій частині позовних вимог
провадження у справі належить закрити
на підстав п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом апеляційної інстанції було
встановлено, що оскаржуване рішення
суду першої інстанції не відповідає
вказаним вище критеріям, а тому
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови на підставі п. 1, 4 ст. 202 КАС
України.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 1, 4 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради та ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Октябрського районного суду
м. Полтава від 25.02.2014р. по справі №
554/28/14 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову
управління праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Октябрської районної у м.
Полтаві ради вчинити дії направлені на
виплату ОСОБА_1 щорічної допомоги на
оздоровлення за 2011р. в розмірі
встановленому ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Октябрської
районної у м. Полтаві ради вчинити дії
направлені на виплату ОСОБА_1 щорічної
допомоги на оздоровлення за 2011р. в
розмірі встановленому ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" виходячи із
суми мінімальної заробітної плати на
момент виплати.

Провадження у справі в частині
позовних вимог про визнання за ОСОБА_1
права на щорічну допомогу на
оздоровлення та зобов'язання залучених
до справи осіб надати йому вичерпну
письмову інформацію про виконання
судового рішення - закрити.

В іншій частині в задоволенні позову -
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко
З.О.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Калитка О.М.