Справа № 2а-4645/11/2170
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/61351/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Херсонській області на постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 30 жовтня 2013
року у справі за позовом Державної
фінансової інспекції в Херсонській
області до Комунальної установи з
капітального будівництва та
експлуатації об'єктів
соціально-культурного призначення
Херсонської обласної ради про
зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

Контрольно-ревізійне управління в
Херсонській області (правонаступником
якого є Державна фінансова інспекція в
Херсонській області) звернулося з
позовом до Комунальної установи з
капітального будівництва та
експлуатації об'єктів
соціально-культурного призначення
Херсонської обласної ради про
зобов'язання виконати пункти 1, 2, 3, 4, 6, 7,
8, 9, 10, 11, 12 вимоги від 02 серпня 2011 року №
21-06-16-14/4579.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 30 жовтня 2013
року, позов задоволено частково:
зобов'язано відповідача виконати
пункти 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 11, 12 вимоги від 02
серпня 2011 року № 21-06-16-14/4579; в частині
зобов'язання виконати пункт 10 вимоги
від 02 серпня 2011 року № 21-06-16-14/4579
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням судів в
частині відмови в задоволенні позову,
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просив їх скасувати та
задовольнити позов в цій частині.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Враховуючи приписи вказаної норми, на
розгляд суду касаційної інстанції
позивачем поставлені питання
правильного застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
при відмові в задоволенні позову в
частині зобов'язання відповідача
виконати пункт 10 вимоги від 02 серпня 2011
року № 21-06-16-14/4579.

З приводу порушеного питання суд
зазначає наступне.

Судами встановлено, що позивачем
проведено ревізію фінансово -
господарської діяльності відповідача,
якою встановлено ряд порушень, які
відображені в акті ревізії від 12 квітня
2011 року № 06-18/12.

Ревізією, зокрема, встановлено, що в
порушення вимог частини 1 статті 4
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування"
відповідачем зайво нараховано та
сплачено внесків до Пенсійного фонду
від суми фонду оплати праці за сторожа
ОСОБА_4, яка є інвалідом ІІ групи, по
ставці 33,2% замість передбачених
Законом 4%, що призвело до
безпідставного нарахування та
перерахування 6 685 грн. 34 коп.
внесків.

02 серпня 2011 року позивачем виставлено
позивачу вимогу № 21-06-16-14/4579 про
усунення виявлених порушень, згідно з
пунктом 10 якої відповідача зобов'язано
провести перерахунок та відповідні
взаємозвірки щодо сум внесків до Фонду
та повернути зайво сплачені кошти.

В зв'язку з тим, що вказана вимога не
задоволена, позивач звернувся до
адміністративного суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції, що позов в цій частині не
підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів.

Відповідно до частин першої, другої і
п'ятої статті 2 Закону України «Про
контрольно-ревізійну службу в Україні»
головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі
ревізії та полягає у документальній і
фактичній перевірці певного комплексу
або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Пунктом 10 частини першої статті 10
Закону Головному
контрольно-ревізійному управлінню
України, контрольно-ревізійним
управлінням в Республіці Крим,
областях, містах Києві і Севастополі,
контрольно-ревізійним підрозділам
(відділам, групам) у районах, містах і
районах у містах надано право
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів.

Дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що зміст
пред'явлених до виконання вимог не
узгоджується зі змістом прав,
наділених КРУ.

Відповідно до частини шостої статті 2
Закону України Закону України «Про
державну контрольно-ревізійну службу в
Україні» порядок проведення державною
контрольно-ревізійною службою
державного фінансового аудиту та
інспектування встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 35 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженою постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550, визначено, що виявлені допущені
об'єктом контролю порушення
законодавства, контроль за дотриманням
якого віднесено до компетенції служби,
фіксуються в констатуючій частині акта
ревізії з обов'язковим посиланням на
норми законів чи інших
нормативно-правових актів, які
порушено, та зазначенням винних у їх
допущенні осіб.

Відповідно до п. 46 Порядку якщо вжитими
в період ревізії заходами не
забезпечено повне усунення виявлених
порушень, органом служби у строк не
пізніше ніж 10 робочих днів після
реєстрації акта ревізії, а у разі
надходження заперечень (зауважень) до
нього - не пізніше ніж 3 робочих дні
після надіслання висновків на такі
заперечення (зауваження) надсилається
об'єкту контролю письмова вимога щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства із зазначенням строку
зворотного інформування.

Законом України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування", чинним на момент
виникнення спірних правовідносин,
встановлено, що фізичні особи, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту), та фізичні особи, які
виконують роботи (послуги) згідно з
цивільно-правовими договорами є
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування.

Статтею 1 Закону України «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є, у тому
числі: суб'єкти підприємницької
діяльності незалежно від форм
власності, їх об'єднання, бюджетні,
громадські та інші установи та
організації, об'єднання громадян та
інші юридичні особи, а також фізичні
особи - суб'єкти підприємницької
діяльності, які використовують працю
найманих працівників; фізичні особи,
які працюють на умовах трудового
договору (контракту), та фізичні особи,
які виконують роботи (послуги) згідно з
цивільно-правовими договорами, в тому
числі члени творчих спілок, творчі
працівники, які не є членами творчих
спілок, військовослужбовці (крім
військовослужбовців строкової служби),
особи рядового і начальницького складу
тощо.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» (у редакції, яка діяла на
час виникнення спірних правовідносин)
для підприємств, установ і організацій,
де працюють інваліди, збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування визначається окремо за
ставкою 4 відсотки від об'єкта
оподаткування для працюючих інвалідів
та за ставкою 33,2 відсотка від об'єкта
оподаткування для інших працівників
такого підприємства.

Позивач вказує на порушення
відповідачем вказаної статті Закону
при відрахуванні та сплаті до
Пенсійного фонду внесків від суми
фонду оплати праці особи, яка є
інвалідом ІІ групи, по ставці 33,2
відсотки, що призвело до
безпідставного нарахування та
перерахування 6 685 грн. 34 коп. внесків.

Між тим, відмовляючи в задоволенні
вказаної частини позову, суди
правильно виходили з того, що ставка у
розмірі 4 відсотків від об'єкту
оподаткування встановлюється для
інвалідів, які перебувають у трудових
відносинах з роботодавцем, тоді як
вказана позивачем особа працювала на
підставі цивільно-правової угоди та не
перебувала у трудових відносинах з
відповідачем.

Відповідно до пункту 3 статті 4 Закону
України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" (у
редакції, чинній на час сплати внесків)
для платників збору, визначених
пунктами 1, 2 та 3 статті 1 цього Закону (у
тому числі бюджетні, громадські та інші
установи та організації), ставки збору
встановлюються у розмірі 33,2 відсотка
від суми винагород, які виплачуються
фізичним особам за договорами
цивільно-правового характеру.

Таким чином, відповідач, сплачуючи
внески до Пенсійного фонду у розмірі 33,2
відсотка від суми винагород, які
виплачувались фізичній особі за
цивільно-правовим договором, не
порушив вимоги чинного законодавства,
тому виставлена позивачем вимога є
безпідставною.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що підстави для
задоволення касаційної скарги
відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Херсонській області
залишити без задоволення, а постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від
03 жовтня 2012 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 30 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-І КАС
України.

Судді: