Справа № 2а-3798/11
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
Справа №
876/2693/14 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Богородчанському районі
Івано-Франківської області на
постанову Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 07
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Богородчанському районі
Івано-Франківської області про
зобов'язання нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії дитині війни,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 13.07.2011р. звернулася в суд до
управління Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області
(далі-Управління) з адміністративним
позовом в якому просить визнати
неправомірною бездіяльність та дії
Управління щодо не нарахування та не
виплати їй як дитині війни підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 09.07.2007р. по
31.12.2007р. та починаючи з 22.05.2008р.,
зобов'язати Управління нараховувати і
виплачувати ОСОБА_1 за період з 09.07.2007р.
по 31.12.2007р. та починаючи з 22.05.2008 року
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з нарахуванням
компенсації витрати частини доходів
відповідно до постанови КМУ від 21.02.2001р.
№159 з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 15
липня 2011 року позов щодо зобов'язання
нарахувати та виплатити підвищення до
пенсії дитині війни за період з 09.07.2007р.
по 31.12.2007р., з 22.05.2008р. по 12.01.2011р. включно
залишено без розгляду у зв'язку з
пропуском строку звернення до
адміністративного суду.

Постановою Богородчанського районного
суду Івано-Франківської області від 07
лютого 2014 року у справі №2-а-3798/11
прийнятою в скороченому провадженні
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано дії Управління щодо
нездійснення нарахування та виплати
ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» із
урахуванням вимог ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» неправомірними,
зобов'язано Управління нарахувати та
виплатити виплати ОСОБА_1 підвищення до
пенсії дитині війни в розмірі 30
відсотків мінімальної пенсії за віком
встановленому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 13.01.2011р. по 22.07.2011р. із
урахуванням вимог ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та з урахуванням
виплачених сум.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції відповідач оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить постанову суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити повністю. Вимоги за
апеляційною скаргою обґрунтовує тим,
що судом першої інстанції були
недостатньо досліджені докази та
обставини справи, рішення постановлено
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

З врахуванням вимог п.3 ч.1 ст.197 КАС
України, колегія суддів розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційну скаргу Управління слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову без змін з
наступних підстав.

Згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач громадянин України має статус
дитини війни та, як вбачається з
матеріалів справи, підвищення до
пенсії дитині війни виплачувалось не у
відповідності з вимогами ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Згідно положень Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011рік»
нарахування та виплата у 2011 році
позивачу підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Законом України від 14.06.2011р. «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
внесено зміни до Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» та делеговано
Кабінету Міністрів України визначення
порядку та розмірів виплат підвищення
до пенсії дітям війни. Постановою КМ
України від 06.07.2011р. №745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23.07.2011р., обмежено виплату
спірного підвищення до пенсії дітям
війни.

Оскільки з позовом до суду позивач
звернувся 13 липня 2011 року, а тому з
врахуванням вимог ст.99 КАС України та
вимог Закону України від 14.06.2011р. «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про задоволення позову з 13
січня 2011 року по 22 липня 2011року, з чим
погоджується колегія суддів.

Покликання апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком визначається за правилами лише
цього Закону, чинним законодавством
інший мінімальний розмір пенсії за
віком не визначений.

Окрім того, колегія суддів вважає за
потрібне наголосити, що реалізація
особою права, яке пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, котра
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актів
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань, тобто посилання
органами державної влади на
відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань судом не
приймається до уваги.

Так, у справі «Кечко проти України»
Європейський Суд з прав людини
констатував, що не приймає аргумент
Уряду щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань. Суди не повинні приймати
до уваги обставини, коли з набуттям
чинності певним законом, його нормами
призупиняється дія положень закону, що
був прийнятий раніше. І тому до спірних
правовідносин застосовується закон, що
діяв на момент виникнення у особи
відповідного права.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Богородчанському районі
Івано-Франківської області залишити
без задоволення, а постанову
Богородчанського районного суду
Івано-Франківської області від 07
лютого 2014 року у справі №2а-3798/11 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала остаточна і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Суддів
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш