Справа № К/9991/71582/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/71582/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Іваненко Я.Л., Мойсюка
М.І.,розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державного підприємства "Український
державний центр по експлуатації
спеціалізованих вагонів" на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 8 червня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2011 року у справі за позовом
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів до
Державного підприємства "Український
державний центр по експлуатації
спеціалізованих вагонів" про стягнення
коштів,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2011 року позивач
звернувся до суду із позовом до
відповідача про стягнення з Державного
підприємства "Український державний
центр по експлуатації спеціалізованих
вагонів" на користь Харківського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів в сумі
896362 грн. 47 коп.

Постановою Харківського
окружного адміністративного суду від 8
червня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від
11 жовтня 2011 року, позов задоволено.
Стягнуто з Державного підприємства
"Український державний центр по
експлуатації спеціалізованих вагонів"
на користь Харківського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції
за незайняті робочі місця, призначені
для працевлаштування інвалідів, у
розмірі 896362 грн. 47 коп.

У касаційній скарзі Державне
підприємство "Український державний
центр по експлуатації спеціалізованих
вагонів", посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати вказані
судові рішення та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі у межах касаційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що Державне
підприємство "Український центр по
експлуатації спеціалізованих вагонів"
протягом 2010 року не направляло до
Харківського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звітів по формі №3-ПН щомісяця, а саме
відсутні звіти за січень, березень,
квітень, червень, вересень 2010 року.
Отже, відповідач належним чином не
інформував центр зайнятості про
наявність вільних робочих місць для
інвалідів за формою 3-ПН.

Відповідно до форми 10-ПІ "Звіту
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів" за 2010 рік середньооблікова
чисельність штатних працівників
облікового складу Державного
підприємства "Український державний
центр по експлуатації спеціалізованих
вагонів" у 2010 році становила 53 особи. У
звіті відповідача не вірно розраховано
норматив робочих місць для
працевлаштування інвалідів у 2010 році. З
огляду на зазначене відповідачем
взагалі не було створено 27 робочих
місць, передбачених нормами чинного
законодавства, для працевлаштування
інвалідів.

Згідно ст. 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів» для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Частиною першою статті 20 вказаного
Закону встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування», а є заходом впливу на
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського Кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Таким чином, обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 року
«Про реалізацію статей 19 і 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів», інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач не виконав обов"язок щодо
своєчасного інформування державної
служби зайнятості про готовність
прийняти інваліда на певну посаду, про
що свідчить звіт по формі № 10- ПІ,
відповідно до якого у 2010 році інваліди
на підприємстві не були
працевлаштовані, а отже, відповідачем
не виконано норматив 27 робочих місць по
працевлаштуванню інвалідів.

Отже, саме з вини відповідача, який
своєчасно не створив робочі місця,
передбачені нормами чинного
законодавства для працевлаштування
інвалідів, а також не подавав звітів по
формі № 3-ПН кожного місяця, інваліди не
були направлені до державного
підприємства "Український державний
центр по експлуатації спеціалізованих
вагонів" для працевлаштування до у 2010
році.

За таких обставин, суди дійшли
обґрунтованого висновку, що відповідач
не виконав обов'язку щодо забезпечення
необхідної кількості робочих місць для
працевлаштування інвалідів та не вжив
усіх залежних від нього заходів,
направлених на недопущення
господарського правопорушення.

Доводи касаційної скарги не
ґрунтуються на законі та матеріалах
справи, і не спростовують висновків
судів, викладених у судових рішеннях.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Український державний
центр по експлуатації спеціалізованих
вагонів" залишити без задоволення, а
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 8 червня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.В. Тракало Я.Л.
Іваненко М.І. Мойсюк