Справа № 804/997/14
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р. Справа № 804/997/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луніної О.С.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради про зобов'язання вчинити певні дії
та скасування постанов ., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 році ОСОБА_2 звернулась до
Дніпропетровського адміністративного
суду з позовом до Амур
Нижньодніпровський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції у якому
просить суд з урахуванням уточнень
зобов'язати виконавчий комітет
Дніпропетровської міської ради
відкликати заяву про відкриття
виконавчого провадження, визнати дії
державного виконавця
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Посадської О.В. щодо
відкриття виконавчого провадження та
накладання арешту на все майно ОСОБА_2
незаконними, скасувати постанову про
відкриття виконавчого провадження від
16.12.2013 року, винесену
Амур-Нижньодніпровським відділом
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про стягнення з
ОСОБА_2 на користь держави
адміністративний штраф у розмірі 1700
гривень та скасувати постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 16.12.2013
року по ВП № 41245049 винесену державним
виконавцем Амур-Нижньодніпровського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Посадовською О.В.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що на підставі постанови № 1444 від
25.09.2013 року Виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради 16
грудня 2013 року Амур-Нижньодніпровським
відділом державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції відкрито виконавче
провадження № 41245049 винесено постанову
про відкриття виконавчого провадження
та надано строк до 22.12.2013 для
добровільного виконання. Також, 16
грудня 2013 року, по даному виконавчому
провадженню № 41245049 винесено постанову
про арешт майна боржника та оголошення
оборони на його відчуження. З даними
постановами позивач категорично не
погоджується, вважає їх незаконними, а
дії державного виконавця по проведенню
виконавчих дій по відношенню до
боржника противоправними.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився надавши суду
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Відповідач заперечив проти
адміністративного позову. В
обґрунтування заперечень зазначив, що
Амур-Нижньодніпровський відділ
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, на виконання вимог
постанови № 1444 виданої 25.09.2013 року
виконавчим комітетом ДМР АК про
стягнення штрафу з ОСОБА_2 на користь
держави у подвійному розмірі 1700,00 грн.
Відповідно до поштового штемпеля
постанова направлена на виконання
06.12.2013 року та на адресу відділу
надійшла 12.12.2013 року. Виконавчий
документ переданий державному
виконавцю 13.12.2013 року. Відповідно до
ст.ст. 2, 17, 19, 20, 25 Закону України «Про
виконавче провадження» державним
виконавцем 16.12.2013 року винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з виконання постанови № 1444
виданої 25.09.2013 року Виконавчим
комітетом ДМР АК про стягнення штрафу з
ОСОБА_2 на користь держави у подвійному
розмірі 1700,00 грн. Копії постанови були
направлені сторонам виконавчого
провадження за вих. № 42357. У заяві про
відкриття виконавчого провадження
стягувач просив накласти арешт на все
майно боржника у порядку ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження» з
метою належного виконання. У зв'язку з
чим державним виконавцем Посадською
О.В. у порядку ст.57 ЗУ «Про виконавче
провадження» винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження. Копії
постанови були направлені сторонам
виконавчого провадження за вих. № 42358.
Також, відповідач зазначає, що
державному виконавцю не могло бути
відомо про факт оскарження виконавчого
документа в суді та від боржника не
надано жодних підтверджень про
оскарження виконавчого документа до
суду до 25.01.2014 року. Крім того
вбачається факт порушення вимог
чинного законодавства зі сторони
стягувача, оскільки стягувачеві було
відомо про прийняттям до розгляду
справи про скасування відповідної
постанови, але в порушення норм чинного
законодавства постанова була
пред'явлена до виконання.

Також, станом до теперішнього часу
стягувачем в порушення вимог п.5 ст.12 ЗУ
«Пре виконавче провадження» не
повідомлено про відповідні обставини,
а саме: сторони зобов'язані протягом
трьох робочих днів письмово повідомити
державного виконавця про повне чи
часткове самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження.

30.01.2014 року на адресу відділу надійшла
заява від боржника, яка містить докази
оскарження виконавчого документа до
суду.

Старшим державним виконавцем у порядку
п.5 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження
03.02.2014 року винесено постанову про
зупинення виконавчого провадження до
вирішення справі по суті.

Отже, відповідач зазначає, що державним
виконавцем були здійснені всі
передбачені законом заходи
примусового виконання рішення, для
неупередженого та повного виконання
виконавчого документа, спрямовані на
недопущення порушення законних прав та
інтересів сторін виконавчого
провадження.

Представник відповідача у судове
засідання також не з'явився надавши
клопотання про розгляд справи за його
відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача -
суб'єкта владних повноважень, належним
чином повідомленого про дату, час і
місце судового розгляду, без поважних
причин або без повідомлення ним про
причини неприбуття розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового
розгляду, суд має право розглянути
справу у письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності сторін, в
письмовому провадженні.

У судовому засіданні 06.02.2014 року
задоволено клопотання позивача про
залучення у якості другого відповідача
Виконавчий комітет Дніпропетровської
міської ради.

Розглянувши подані документи і
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджується, що на адресу
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції 06.12.2013 року
Виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради
направлено заяву про примусове
виконання постанови адміністративної
комісії при виконкомі міської ради №
1444 від 25.09.2013 року про стягнення штрафу
з ОСОБА_2 на користь держави у
подвійному розмірі 1700,00 грн..

Одночасно, Виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради
заявлено прохання накласти арешт на
майно та кошти боржника відповідно до
ст.. 25 Закону України «Про виконавче
провадження».

16.12.2013 року державним виконавцем
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Посадською О.В.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження з виконання
постанови № 1444 виданої 25.09.2013 року
Виконавчим комітетом ДМР АК про
стягнення штрафу з ОСОБА_2 на користь
держави у подвійному розмірі 1700,00 грн.

Також, 16.12.2013 року державним виконавцем
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Посадською О.В.
керуючись ст.. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Копії постанов направлені сторонам
виконавчого провадження за вих. № 42357
та № 42358.

30.01.2014 року на адресу
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції надійшла заява від
боржника, яка містить докази
оскарження виконавчого документа до
Бабушкінського районного суду.

Старшим державним виконавцем у порядку
п.5 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження
03.02.2014 року винесено постанову про
зупинення виконавчого провадження до
вирішення справі по суті.

Згідно з частиною 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставах, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження», вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень, обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця, тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Згідно ч.2 ст.17 Закону України «Про
виконавче провадження», відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою такі
виконавчі документи, зокрема,
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом;
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про
виконавче провадження», у виконавчому
документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким, видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника, тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

Згідно ст.25 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа, виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець, одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження, може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова. Копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

У відповідності до ч.1 ст. 31 Закону
України «Про виконавче провадження»,
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження, що державний виконавець
зобов'язаний довести до відома сторін
та інших учасників виконавчого
провадження, надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження або
відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного у
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Абзацами 5, 6 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що державний виконавець
при здійсненні виконавчого
провадження має право, накладати арешт
на майно боржника, опечатувати,
вилучати, передавати таке майно на
зберігання та реалізовувати його в
порядку, встановленому законодавством;
накладати арешт на кошти та інші
цінності боржника, зокрема на кошти,
які перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунках в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей.

Частиною 5, 7 ст. 12 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
сторони зобов'язані протягом трьох
робочих днів письмово повідомити
державного виконавця про повне чи
часткове самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи. Особи, які беруть участь у
виконавчому провадженні, зобов'язані
сумлінно користуватися усіма наданими
їм правами з метою забезпечення
своєчасного та в повному обсязі
вчинення виконавчих дій.

Згідно ч.2 ст.30 Закону визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника.

Порядок виконання рішень, за якими
боржник зобов'язаний особисто вчинити
певні дії визначений Главою 7 Закону.

Помилковим є твердження позивача про
неправомірність постанови про
відкриття виконавчого провадження, з
тих підстав, що державний виконавець не
переконавшись в отриманні боржником
копії постанові про відкриття
виконавчого провадження виніс
наступну постанову, оскільки це не є
підставою для скасування постанови про
відкриття виконавчого провадження.

Отже, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги в частині скасування
постанови про відкриття виконавчого
провадження є безпідставними та
такими, що не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Згідно частини 3 статті 19 Закону
України «Про виконавче провадження» у
заяві про відкриття виконавчого
провадження щодо виконання рішення про
майнове стягнення стягувач має право
просити державного виконавця накласти
арешт на майно та кошти боржника та
оголосити заборону на його відчуження.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до ст.57 Закону України «Про
виконавче провадження», арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Як вбачається зі змісту заяви
стягувача, остання містить вимогу про
накладення арешту на майно та кошти
боржника та оголошення заборони на
його відчуження.

Аналіз зазначених правових норм
дозволяє зробити висновок, що рішення
про накладення арешту на майно
боржника може бути прийнято державним
виконавцем безпосередньо при
винесенні постанови про відкриття
виконавчого провадження, якщо про це
просить стягувач.

Судом встановлено, що при винесенні
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 16.12.2013 року державним
виконавцем на підставі ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження, отже враховано заяву
стягувача та правомірно прийнято
рішення і про накладення арешту на все
майно, що належить боржникові.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що відповідачем направлено
оскаржувані постанови за вищевказаною
адресою, тобто тією адресою, що
зазначена у виконавчих документах, що
також є правомірним.

Таким чином, державним виконавцем було
дотримано встановленого чинним
законодавством порядку відкриття
виконавчого провадження та накладення
арешту на майно боржника та оголошення
заборони на його відчуження, а тому суд
не вбачає підстав для скасування
оскаржуваних постанов.

Що стосується позовної вимоги позивача
щодо зобов'язання виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради
відкликати заяву про відкриття
виконавчого провадження, то вона також
задоволенню не підлягає, оскільки
зазначені дії відносяться до
внутрішньої компетенції та діяльності
виконавчого комітету.

Крім того, правомірність постанови №
1444 на підставі якої виконавчий комітет
Дніпропетровської міської ради
звернувся до державної виконавчої
служби з заявою про відкриття
виконавчого провадження є предметом
розгляду у Бабушкінському районному
суді м. Дніпропетровська. За
результатами розгляду якої буде
встановлено і правомірність звернення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради до
державної виконавчої служби.

В свою чергу, суд не вбачає порушень з
боку Амур Нижньодніпровський відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, оскільки отримавши
виконавчий документ, у межах строку
відкрито виконавче провадження та за
вимогою стягувача накладено арешт на
майно боржника та отримавши доказ
оскарження виконавчого документу
відділом зупинено виконавче
провадження, як того й вимагає
законодавство, а тому дії відділу
здійснено у межах своїх повноважень та
у відповідності до Закону України.

Суд не приймає до уваги твердження
позивача з приводу того, що неотримання
копії постанови державного виконавця
про відкриття виконавчого провадження
від 16.12.2013 року позбавило його права на
добровільне виконання постанови,
оскільки після отримання вказаної
постанови вона була ним оскаржена, що і
є способом захисту прав та інтересів
позивача, відповідно до норм ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Не погоджується суд і з твердженнями
позивача з приводу безпідставності
накладення арешту на все майно
боржника до з'ясування питання про
добровільне виконання рішення та
офіційного підтвердження про
наявність такого майна у боржника,
оскільки нормами статей 19 і 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
дозволяли відповідачу разом із
відкриттям виконавчого провадження
вирішити питання і про накладення
арешту на все майно боржника.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України,
суд повинен визначити характер спірних
правовідносин та зміст правової
вимоги, матеріальний закон, який їх
регулює, а також факти, що підлягають
встановленню і лежать в основі вимог та
заперечень; з'ясувати, які є докази на
підтвердження зазначених фактів. Суд
дійшов висновку, що поданих
представником позивача доказів
достатньо для встановлення обставин
справи та для ухвалення судового
рішення.

Одним з принципів адміністративного
судочинства, передбачених ст.7 КАС
України, є принцип законності, який
відповідно до ст.9 КАС України полягає в
наступному: суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого, органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд, згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення, ухвалене
на користь сторони - суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. У зв'язку з чим, судові
витрати, понесені позивачем, не
повертаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, при вирішені справи по суті,
суд може задовольнити
адміністративний позов повністю або
частково чи відмовити в його
задоволенні повністю, або частково.

З огляду на сукупність викладених
обставин, з урахуванням вимог чинного
законодавства, суд приходить до
висновку щодо відмови у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 72, 86, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_2 до
Амур-Нижньодніпровського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради про зобов'язання вчинити певні дії
та скасування постанов - відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя О.С. Луніна