Справа № 2а/0370/2130/11
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/56073/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Заїки М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 08 вересня
2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Луцького прикордонного
загону Державної прикордонної служби
України про визнання протиправним
рішення щодо притягнення до
відповідальності та скасування
постанови щодо накладення штрафу, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду з
адміністративним позовом до Луцького
прикордонного загону Державної
прикордонної служби України про
визнання протиправним та скасування
рішення про накладення штрафних
санкцій за порушення позивачем статті 1
Закону України «Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних перевезень» та скасування
постанови від 21 червня 2011 року № 99710097.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 08 вересня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 11 жовтня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі, ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судові рішення та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
є необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225- 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що 08 травня 2011 року в
автобусі марки «Ман», реєстраційний
номер НОМЕР_1, який належить
перевізнику приватному підприємцю
ОСОБА_2, що рухався за маршрутом
«Нетішин-Брест», в пункті пропуску для
автомобільного сполучення «Доманово»
прикордонним нарядом Луцького
прикордонного загону було виявлено
громадян України: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_6, без документів необхідних
для перетину державного кордону
України.

За результатами прикордонного
контролю був складений протокол від 10
травня 2011 року № 99710097 про
правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень.

На підставі вказаного протоколу від 10
травня 2011 року № 99710097, виконуючим
обов'язки першого заступника
начальника Луцького прикордонного
загону Котовим М.Б. винесена постанова
від 21 червня 2011 року № 99710097 про
правопорушення, пов'язане зі
здійсненням перевізником міжнародних
пасажирських перевезень, якою на
Приватного підприємця ОСОБА_2
накладено штраф у розмірі 51000,00 грн.

Положеннями статті 1 Закону України
«Про відповідальність перевізників
під час здійснення міжнародних
пасажирських перевезень» визначено, що
підприємства (їх об'єднання), установи,
організації, фізичні особи -
підприємці, які здійснюють міжнародні
пасажирські перевезення (далі -
перевізники), за невиконання обов'язку
перевірити перед початком
міжнародного пасажирського
перевезення наявність у пасажира
документів, необхідних для в'їзду до
держави прямування, транзиту, що
призвело до перевезення чи спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів, несуть відповідальність у
вигляді штрафу від п'ятисот до однієї
тисячі неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожного такого
пасажира, але не більше двадцяти тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за одне перевезення.

Згідно частини 1 статті 56-1 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
під час здійснення пасажирського
міжнародного автомобільного
перевезення автомобільний перевізник,
автомобільний самозайнятий
перевізник, крім обов'язків, визначених
статтею 40 цього Закону, зобов'язані
перед початком такого перевезення
перевірити наявність у пасажирів
документів, необхідних для в» їзду до
держави прямування, держав за
маршрутом слідування, та відмовити у
перевезенні пасажирам, які на їх вимогу
не пред'явили необхідні документи.

Пунктом 1.5 Додатку до Угоди між
Кабінетом Міністрів України та Урядом
Республіки Білорусь, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 23 вересня 2009 року № 998 «Про
безвізові поїздки громадян»,
документом, який дає право в'їзду -
виїзду, прямування транзитом і
знаходження на території іншої Сторони
є проїзний документ дитини.

Відповідно до Закону України «Про
відповідальність перевізників під час
здійснення міжнародних пасажирських
перевезень» суб'єктом правопорушення в
кожному випадку є перевізник.

Судами встановлено, що факт здійснення
ПП ОСОБА_2 міжнародних пасажирських
перевезень, сторонами у справі не
спростовується, і відповідно до
позивача застосовується поняття
«перевізник», яке визначено Законом
України «Про відповідальність
перевізників під час здійснення
міжнародних пасажирських перевезень».

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком судів першої
та апеляційної інстанцій, про те, що
саме на перевізника покладається
обов'язок по перевірці наявності у
пасажира документів, необхідних для
в'їзду до держави прямування, а також
те, що позивачем не виконано обов'язок
перевірити до початку перевезення
наявність у пасажира документів,
необхідних для в'їзду до держави
прямування, що призвело до спроби
перевезення пасажира через державний
кордон України без необхідних
документів.

Отже, доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло б призвести до
невірного вирішення спору, а тому
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими і підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 08
вересня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 11 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Луцького прикордонного
загону Державної прикордонної служби
України про визнання протиправним
рішення щодо притягнення до
відповідальності та скасування
постанови щодо накладення штрафу - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

М.М. Заїка