Справа № 2-а/1024/57/2012
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а/1024/57/2012
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

29 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,
Собківа Я.М. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління праці
та соціального захисту населення
Ставищенської районної державної
адміністрації Київської області на
постанову Ставищенського районного
суду Київської області від 20 січня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
Управління праці та соціального
захисту населення Ставищенської
районної державної адміністрації
Київської області про зобов'язання
надати статус інваліда війни, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
Ставищенського районного суду
Київської області із позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Ставищенської
районної державної адміністрації в
якому просив визнати дії відповідача
неправомірними та зобов'язати
відповідача встановити статус
інваліда війни.

Постановою Ставищенського районного
суду Київської області від 20 січня 2012
року позов задоволено.

Визнано дії неправомірними та
зобов'язано Управління праці та
соціального захисту населення
Ставищенської районної державної
адміністрації встановити ОСОБА_5
статус інваліда війни.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 26
серпня 2011 року позивачу була
встановлена ІІ група інвалідності
довічно з втратою працездатності 70
відсотків. Зазначене захворювання
пов'язане з роботами по ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи.

29.12.2011 позивач звернувся до Управління
праці та соціального захисту населення
Ставищенської районної державної
адміністрації із заявою про
встановлення йому статусу інваліда
війни, відповідно до п. 9 ст. 7 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
згідно якого до інвалідів війни
належать особи, які залучалися до
складу формувань Цивільної оборони та
які стали інвалідами внаслідок
захворювань, пов'язаних з ліквідацією
наслідків Чорнобильської катастрофи.

Однак, листом № 32/10 від 04.01.2012
відповідачем було відмовлено у наданні
позивачу статусу інваліда війни,
посилаючись на безпідставність вимог
та роз'яснення Міністерства праці та
соціальної політики.

Вказану відмову відповідача позивач
вважає необґрунтованою, оскільки
відповідно до довідки Управління з
питань надзвичайних ситуацій
Київської облдержадміністрації № 10/2011
від 21.12.2011 він виконував поставлені
завдання по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС у складі
невоєнізованого формування Цивільної
оборони Київської області від
Ставищенської СЕС в період з 29 вересня
по 23 жовтня 1986 року.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», до інвалідів війни належать
також інваліди з числа: осіб, залучених
до складу формувань Цивільної оборони,
які стали інвалідами внаслідок
захворювань, пов'язаних з ліквідацією
наслідків Чорнобильської катастрофи.

Як вбачається з протоколу управління з
питань надзвичайних ситуацій
Київської облдержадміністрації № 10/2011
від 21 грудня 2011 року (а.с.10,11), позивач в
1986 році (на час аварії на ЧАЕС) приймав
участь у складі невоєнізованого
формування медичної служби ЦО
Київської Області від Ставищенської
СЕС.

Відповідно до діючого на той час
Положення про Цивільну оборону СРСР,
затвердженого Постановою ЦК КПРС і
Ради Міністрів № 1111 від 18 березня 1976
року було створено формування
Цивільної оборони Київської області
МСЦО по протибактеріальному захисту.
Позивач в період з 29 вересня по 23 жовтня
1986 року приймав участь в ліквідації
наслідків Чорнобильської аварії на
ЧАЕС у складі формування цивільної
оборони Київської області, створеного
згідно з наказом начальника ЦО СРСР від
06.06.1975 року № 90.

Позивачу з 26 серпня 2011 року була
встановлена друга група інвалідності
(довічно) з втратою працездатності 70
відсотків. Зазначене захворювання
пов'язане з роботами по ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи,
що підтверджується копіями
посвідчення учасника ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
у 1986 році та громадянина, захворювання
якого пов'язане з наслідками
Чорнобильської катастрофи (категорії 1)
серії НОМЕР_1 від 09 вересня 2011 року
(а.с.3), вкладкою до вказаного
посвідчення № НОМЕР_2 с від 09 вересня 2011
(а.с.3), довідки МСЕК серії КИО І № 0395965
від 30 серпня 2011 року (а.с.4), витягу з акту
огляду у МСЕК до довідки Сер. КИО І №
123414 про результати визначення ступеню
втрати професійної
працездатності(а.с.5).

За приписами частин 1 і 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових або
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства , в
тому числі на виконання делегованих
повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи вчинені вони на
підставі в межах і у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
Законами України, з використанням
повноважень з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
безсторонньо, добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом.

Згідно вимог пунктів 1, 2 частини 2
статті 162 КАС України, у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинними рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його здійснення
та про зобов'язання відповідача
вчинити певні дії.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, зобов'язав відповідача, як
суб'єкта владних повноважень, вчинити
дії - встановити позивачу статус
інваліда війни. Таким чином, суд,
вирішуючи справу, діяв в межах
повноважень, визначених статтею 162 КАС
України.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалах Вищого адміністративного суду
України від 28.03.2013 № К/9991/71074/12, від 03.07.2013
№ К/9991/62313/12, від 10.09.2013 № К/9991/19132/11.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Ставищенської районної державної
адміністрації на постанову
Ставищенського районного суду
Київської області від 20 січня 2012 року -
залишити без задоволення.

Постанову Ставищенського районного
суду Київської області від 20 січня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
В.Ю. Ключкович Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 30.04.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.