Справа № 2а-1970/4271/11
Суддя: Шавель Р.М.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
Справа №
125476/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Костіва М.В. та
Савицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у м.Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11.06.2012р. в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_2 до Сектора у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Тернопільського
міського відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ в
Тернопільській обл., Приватного
підприємства «Дружба сервіс-житло 1»,
ОСОБА_1, про зобов'язання вчинити дії по
зняттю з реєстрації місця проживання, -

В С Т А Н О В И Л А:

28.12.2011р. позивач ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому, із врахуванням поданої під час
розгляду справи заяви про зменшення
позовних вимог, просив зобов'язати
Сектор у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Тернопільського міського відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ в Тернопільській обл. вчинити дії
шляхом зняття ОСОБА_1 з реєстраційного
обліку у його квартирі АДРЕСА_1 (а.с.3, 35).

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11.06.2012р.
заявлений позов задоволено;
зобов'язано Сектор у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Тернопільського
міського відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ в
Тернопільській обл. зняти ОСОБА_1 з
реєстрації місця проживання в квартирі
АДРЕСА_1; відповідно до ч.1 ст.267 КАС
України встановлено судовий контроль
за виконанням судового рішення та
зобов'язано Сектор у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Тернопільського
міського відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ в
Тернопільській обл. подати суду звіт
про виконання даної постанови у
двотижневий строк з моменту набрання
рішенням законної сили (а.с.90-91).

Не погодившись із винесеним судовим
рішенням, його оскаржив відповідач
ОСОБА_1, який покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
судове рішення та прийняти нову
постанову, якою у задоволенні
заявленого позову відмовити (а.с.96-97).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
обл. від 15.03.2011р. про розірвання
договору довічного утримання не є
рішенням суду про позбавлення апелянта
права власності на житлове приміщення
(ст.7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання»); висновок суду про
зловживання апелянтом своїми правами є
невірним, оскільки між рішенням про
розірвання договору довічного
утримання та позбавленням права
власності на частину квартири повинна
проводитися процедура припинення
реєстрації права власності в органах
технічної інвентаризації. Також
позивач після вищевказаного рішення
суду набув право власності на частину
квартири лише 14.10.2011р., тобто, після
звернення із заявою про вилучення
запису, при цьому станом на 08.06.2011р.
власником квартири був ОСОБА_1, через що
спірна реєстрація апелянта у квартирі
проведена правомірною.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, а відтак на підставі п.2 ч.1
ст.197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої
інстанції, позивачу ОСОБА_2 на підставі
свідоцтва про право власності на житло
від 11.09.1998р. належить на праві спільної
власності 1/2 частина квартири АДРЕСА_1
(а.с.4).

12.11.2008р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був
укладений та нотаріально посвідчений
договір довічного утримання,
відповідно до якого ОСОБА_2 передав у
власність ОСОБА_1 належну йому на праві
особистої приватної власності 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_1
зобов'язався довічно повністю
утримувати ОСОБА_2, забезпечувати його
харчуванням, одягом, доглядом і
необхідною допомогою, надавши йому
право проживання в меншій за житловою
площею кімнаті та зберігши в його
безоплатному користуванні вказану 1/2
частини квартири (а.с.27).

16.12.2008р. на підставі договору довічного
утримання від 12.11.2008р. за ОСОБА_1 було
зареєстровано право приватної
спільної часткової власності на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1, про що ТзОВ
«Міське бюро технічної
інвентаризації» йому видало Витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 21277403 від 16.12.2008р. (а.с.25).

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
обл. від 15.03.2011р. у справі № 2-136/11 (а.с.6-8),
залишеним в силі ухвалою апеляційного
суду Тернопільської обл. від 19.05.2011р.
(а.с.11-12), позов ОСОБА_2 задоволено;
розірвано договір довічного утримання
(догляду), укладений 12.11.2008р. між ОСОБА_2
та ОСОБА_1

Право власності на спірну квартиру
позивач поновив 14.10.2011р., про що
свідчить Витяг про реєстрацію у
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна (реєстрація
вилучення запису), згідно якого на
підставі рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
обл. від 15.03.2011р. у справі № 2-136/11 з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна було
вилучено запис № 8179335 (а.с.5).

08.06.2011р. відповідачем Сектором у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Тернопільського міського відділу
Управління Міністерства внутрішніх
справ в Тернопільській обл. було
зареєстровано місце проживання ОСОБА_1
в квартирі АДРЕСА_1 на підставі заяви
про реєстрацію місця проживання
встановленого взірця, облікованої
відповідальними особами ДП «Дружба
сервіс-житло 2», правонаступником якого
є ПП «Дружба сервіс-житло 1», та талонів
зняття з реєстрації місця проживання,
квитанції про сплату державного мита
(а.с.21-22, 23-28).

Задовольняючи заявлений позов, суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що відповідно до ст.6 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) для реєстрації
особа подає: письмову заяву. Діти віком
від 15 до 18 років подають заяву особисто.
У разі якщо особа з поважної причини не
може самостійно звернутися до
уповноваженого органу, реєстрація може
бути здійснена за зверненням іншої
особи на підставі доручення,
посвідченого в установленому порядку;
паспортний документ. Якщо дитина не
досягла 16-річного віку, подається
свідоцтво про народження або свідоцтво
про належність до громадянства
України. Іноземець та особа без
громадянства додатково подають
посвідку на постійне або тимчасове
проживання; квитанцію про сплату
державного мита або документ про
звільнення від його сплати; два
примірники талона зняття з реєстрації.
Забороняється вимагати для реєстрації
місця проживання подання особою інших
документів.

Згідно постанови КМ України № 985 від
28.07.2004р.«Про затвердження зразків
документів, необхідних для реєстрації
місця проживання в Україні» (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) в заяві для
реєстрації за місцем проживання
/установленого зразка/, власник житла
за місцем знаходження якого
відбувається реєстрація, ставить свій
підпис у графі «Заперечень з боку
власника немає».

Як вбачається з листа ТзОВ «Міське бюро
технічної інвентаризації» № 6952/072 від
11.06.2012р. станом на 08.06.2012р. частина
квартири АДРЕСА_1 належала на праві
спільної часткової власності ОСОБА_1,
(а.с.87), у зв'язку з чим Сектор у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Тернопільського
міського відділу Управління
Міністерства внутрішніх справ в
Тернопільській обл. правомірно
зареєстрував місце проживання ОСОБА_1 у
вказаній квартирі.

Разом з тим, починаючи з 14.10.2011р.,
позивач ОСОБА_2 поновив своє право
власності на спірну квартиру, через що
ОСОБА_1 втратив право на проживання у
вказаній квартирі.

При цьому судом першої інстанції
підставно вказано на те, що ОСОБА_1
достовірно знав про набуття законної
сили рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
обл. від 15.03.2011р. у справі № 2-136/11, втрату
ним права власності на зазначену
квартиру та права на проживання у
такій, оскільки був присутнім під час
вирішення справи в апеляційній
інстанції. За таких обставин ОСОБА_1,
подаючи заяву на реєстрацію свого
місця проживання у спірній квартирі
після вказаних судових рішень,
фактично зловживав своїми правами.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Звідси, заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги
є обґрунтованими та підставними, в
зв'язку з чим підлягають до
задоволення.

В частині доводів апеляційної скарги
колегія суддів виходить з того, що
рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
обл. від 15.03.2011р. у справі № 2-136/11,
залишене в силі ухвалою апеляційного
суду Тернопільської обл. від 19.05.2011р.,
вірно розцінене судом першої інстанції
як належна підстава в порядку ст.7
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» для зняття
ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання в
квартирі АДРЕСА_1; на підставі цих
рішень анульовано право власності
останнього на частину спірної
квартири, а відтак відпали правові
підстави й для його реєстрації місця
проживання у ній.

Також доводи апелянта про проведення
між рішенням про розірвання договору
довічного утримання та позбавленням
права власності на частину квартири
процедури припинення реєстрації права
власності в органах технічної
інвентаризації не ґрунтується на
вимогах закону. Покликання про
правомірність реєстрації ОСОБА_1 у
спірній квартирі фактично
підтверджені постановою суду і не
скасовані останньою.

Колегія суддів відхиляє решту
доводів апелянта, які наведені у
поданій ним апеляційній скарзі,
оскільки такі на правильність
висновків суду не впливають, а відтак
останні не можуть покладатися в основу
скасування чи зміни оскарженого
судового рішення.

Із урахуванням вищенаведеного та
обставин справи в їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконливого висновку про те, що
заявлений позов підлягає до
задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно і повно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
суду колегія суддів не вбачає і вважає,
що апеляційну скаргу на неї слід
залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.94, 160, 195-197, п.1 ч.1 ст.198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11.06.2012р. в
адміністративній справі № 2а-1970/4271/11
залишити без задоволення, а вказану
постанову суду - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий суддя:
Р.М.Шавель

Судді:
М.В.Костів

Н.В.Савицька