Справа № 812/619/14
Суддя: Жаботинська С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Матвєєва В.В.
Суддя-доповідач - Жаботинська С.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
справа №812/619/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі:

судді - доповідача: Жаботинської С.В.,
суддів: Лях О.П., Нікуліна О.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2014 р. у справі № 812/619/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Луганську про
визнання неправомірними дій, стягнення
виплаченої пенсії по втраті
годувальника в розмірі 1050,00 грн,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.
Луганську про визнання неправомірними
дій, стягнення виплаченої пенсії по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві в розмірі 1050,00 грн. за
червень-грудень 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з
12.01.2011 року ОСОБА_2 отримує пенсію по
втраті годувальника чоловіка ОСОБА_3,
який помер внаслідок нещасного випадку
на виробництві ІНФОРМАЦІЯ_2 У зв'язку з
цим зазначеній особі за період з червня
по грудень 2013 року виплачена пенсія по
втраті годувальника в розмірі 1050,00 грн.
Витрати, понесені Пенсійним фондом
України у зв'язку із виплатою пенсій,
передбачених ст. 37 Закону України "Про
пенсійне забезпечення", тобто пенсії в
разі втрати годувальника, підлягають
відшкодуванню Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві. На думку позивача,
відповідач необґрунтовано
відмовляється прийняти зазначені
витрати до відшкодування,
обґрунтовуючи свою позицію тим, що
відшкодовування вказаних витрат
передбачено Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", Порядком
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та постановою Кабінету
Міністрів України № 265 від 26.03.2008 "Про
деякі питання пенсійного забезпечення
громадян", оскільки такі витрати пенсій
понесені Управлінням Пенсійного фонду
України в Артемівському районі м.
Луганська вони повинні
відшкодовуватися Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Луганську.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2014 р. у справі № 812/619/14 у задоволенні
позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, виклавши аналогічну позицію
позовній заяві, просять скасувати
постанову суду першої інстанції, як
прийняту з порушенням норм
матеріального та процесуального
права, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

ОСОБА_3 помер внаслідок нещасного
випадку на виробництві ІНФОРМАЦІЯ_2

Згідно розпорядження № 195320 від 17.01.2014
року про перерахунок пенсії ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, останній з 01.01.2013
перераховано пенсію по втраті
годувальника, ОСОБА_3, який помер
внаслідок трудового каліцтва або
профзахворювання, датою попереднього
перерахунку пенсії зазначено 17.09.2008
року, тобто ще у 2008 році ОСОБА_2 була
пенсіонером та отримувала пенсію (а. с.
6).

Згідно розрахунку суми заборгованості
ОСОБА_2 з 01.06.2013 по 31.12.2013 виплачено
пенсію у зв'язку з втратою годувальника
який помер внаслідок нещасного випадку
на виробництві у сумі 1050,00 грн. по 150,00
грн. щомісячно. (а. с. 5).

З матеріалів справи також вбачається,
що в червні-грудні 2013 року УПФУ в
Артемівському районі м. Луганська
направлялись відповідачу акти
щомісячної звірки витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (а. с. 9, 11, 13, 15, 17, 19, 21),
однак, відповідно до таблиць
розбіжностей, складених Відділенням
виконавчої дирекції ФССНВВПЗ України у
м. Луганську, витрати на виплату та
доставку пенсії ОСОБА_2 не прийнято до
заліку з посиланням на ст. 33 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" -
особи були працездатні та не
перебували на утриманні померлого на
момент його смерті. (а. с. 10, 12, 14, 16, 18, 20,
22).

Сторонами не оспорюється розмір
витрат, понесених Управлінням
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м. Луганська. Спір
між сторонами виник з приводу
наявності обов'язку у відповідача
відшкодовувати понесені позивачем
витрати на виплату пенсії ОСОБА_2 по
втраті годувальника ОСОБА_3, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві.

Згідно із ст. 33 Закону, у разі смерті
потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є: діти,
які не досягли 16 років; діти з 16 до 18
років, які не працюють, або старші за
цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти;

діти, які є учнями, студентами
(курсантами, слухачами, стажистами)
денної форми навчання - до закінчення
навчання, але не більш як до досягнення
ними 23 років;

жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють; інваліди - члени сім'ї
потерпілого на час інвалідності;
неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;
непрацездатні особи, які не перебували
на утриманні померлого, але мають на це
право. Право на одержання страхових
виплат у разі смерті потерпілого мають
також дружина (чоловік) або один з
батьків померлого чи інший член сім'ї,
якщо він не працює та доглядає дітей,
братів, сестер або онуків потерпілого,
які не досягли 8-річного віку. Пенсія у
разі смерті годувальника
призначається і виплачується згідно із
законодавством.

Тобто, виходячи з наведених вимог
законодавства, якщо вимогами Закону №
1058 визначено право на пенсію певної
категорії осіб, які відповідають
певним критеріям, порядок пенсійних
виплат, то вимогами Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" також визначене право
на одержання щомісячних страхових
виплат певної категорії осіб. При чому
різниця полягає не лише у сфері
правового регулювання такого права,
але і можливих наслідків пов'язаних з
виконанням обов'язків, безпосередньо
Фонду по відшкодуванню пенсійному
фонду певних витрат пов'язаних з
пенсійними виплатами.

В даному випадку спірним питанням є
правова можливість здійснити
відшкодування відповідачем на користь
позивача понесених ним витрати на
виплату пенсії по втраті годувальника
внаслідок настання певних обставин.

Відповідно до частини 1 пункту "д"
статті 21 Закону № 1105, у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Відповідно до абзацу 2 частини 9 статті
34 Закону № 1105 у разі смерті
потерпілого, який одержував страхові
виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

У якості доказу знаходження ОСОБА_2 на
утриманні у ОСОБА_3 позивачем надано
суду довідку ДУ № 5 від 13.01.2011, у якій
вказано, що ОСОБА_2 фактично проживала
за адресою АДРЕСА_1 разом з померлим
ОСОБА_3 та вела з ним сумісне
господарство та була на його утриманні
(а. с. 57).

Колегія суддів зазначає, що у разумінні
вимог статті 33 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" законодавець
встановив дві обов'язкові умови до
визначення особи, що знаходиться на
утриманні померлого, це досягнення
утриманцем на момент смерті
потерпілого пенсійного віку, а також
утриманець на час смерті потерпілого
ніде не працює.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 вперше призначено пенсію у 2008
році, а відповідно до розпорядження №
195320 від 20.10.2010 року їй зроблено
перерахунок пенсії у зв'язку зі
збільшенням стажу. До вказаного
розпорядження додано відповідну заяву
ОСОБА_2 та дані про заробітну плату
останньої, згідно яких вона працювала в
Луганському національному аграрному
університеті продовж 2008 - 2010 років по
серпень 2010 року включно. Зазначений
факт також підтверджується трудовою
книжкою та довідкою про розмір її
доходу у сумі 1818,13 грн.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що на час смерті ОСОБА_3,
ОСОБА_2 працювала та отримувала разом
із заробітною платою пенсію.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що оскільки на час смерті
ОСОБА_3, ОСОБА_2 працювала та отримувала
заробітною плату, це виключає
можливість, у відповідності до ст. 33
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", визнати ОСОБА_2 особою,
яка знаходилась на утриманні ОСОБА_3 на
час смерті останнього.

Відповідно до вимог ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставами для скасування рішення є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про те, що при
розгляді справи судом першої інстанції
допущено неправильне застосування
норм матеріального чи процесуального
права.

Судова колегія дійшла висновку про те,
що підстави для скасування рішення
суду першої інстанції відсутні, а тому
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 197, 198, 200,
205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м.
Луганська - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 31 березня
2014 р. у справі № 812/619/14 - залишити без
змін.

Ухвала апеляційної інстанції за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення їх
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Колегія суддів
С.В.
Жаботинська

О.П. Лях

О.А.
Нікулін