Справа № 2а-855/11, 6а-448/55/14
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
Справа № 876/2766/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді
Шинкар Т.І.,

суддів
Ільчишин Н.В., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Мостиському районі
Львівської області на ухвалу
Мостиського районного суду Львівської
області від 28 січня 2014 року про зміну
способу виконання судового рішення за
заявою старшого державного виконавця
ВДВС Мостиського РУЮ Львівської
області у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Мостиському
районі Львівської області про визнання
дій неправомірними та стягнення
невиплаченої допомоги дитині війни,-

В С Т А Н О В И В:

22.01.2014р. старший державний виконавець
ВДВС Мостиського РУЮ Львівської
області звернувся в суд з заявою про
зміну способу і порядку виконання
рішення у справі, просить змінити
спосіб та порядок виконання рішення
суду зобов'язального характеру на
стягнення суми боргу з рахунків
управління Пенсійного фонду України в
Мостиському районі Львівської області.

Ухвалою Мостиського районного суду
Львівської області від 28 січня 2014 року
заяву про зміну способу виконання
рішення задоволено, змінено спосіб
виконання постанови Мостиського
районного суду Львівської області від
17.06.2011р. по справі №2а-855/2011 в частині
зобов'язання Управління нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 щомісячне підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком за період з 23.11.2010р. по
30.04.2011р. на підставі положень ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» із врахуванням ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та фактично проведених
виплат на стягнення з Управління на
користь ОСОБА_1 нараховане на підставі
положень ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії за період з
23.11.2010р. по 30.04.2011р. в сумі 919,96 грн. з
урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції від 28 січня 2014 року
Управління подало апеляційну скаргу
зазначивши, що оскаржувана ухвала
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
неповністю досліджені обставини
справи, просить зазначену ухвалу
скасувати та постановити нову, якою
відмовити в задоволенні заяви про
зміну способу і порядку виконання
рішення.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апелянта в
їх сукупності, приходить до
переконання, що апеляційну скаргу слід
задовольнити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
05.11.2013р. Мостиським районним судом
Львівської області на виконання
постанови суду видано виконавчий лист
у справі №2а-855/2011, відповідно до якого
зобов'язано Управління нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, передбаченого ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 23.11.2010р. по 30.04.2011р.,
право на яке надане ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» із
врахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та фактично
проведених виплат.

15.11.2013р. старшим державним виконавцем
ВДВС Мостиського РУЮ Львівської
області Бідак О.Є. відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом
№2а-855/2011 та боржнику надано термін для
добровільного виконання до 21.11.2013р.

Згідно довідки Управління зазначено,
що ОСОБА_1 за період з 23.11.2010р. по 30.04.2011р.
є нарахована заборгованість по виплаті
пенсії в сумі 919,96 грн. та вказано про
неможливість виплати недоплачених
згідно рішення сум у зв'язку з
відсутністю фінансування на даний вид
виплат.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
суду першої інстанції, колегія суддів
виходить з наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі-КАС України)
встановлено, що судове рішення, яким
закінчується розгляд справи в
адміністративному суді, ухвалюється
іменем України. Постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За приписами п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, що
Мостиським районним судом Львівської
області постановою від 17 червня 2011 року
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено. Визнано бездіяльність
Управління щодо нарахування ОСОБА_1
щомісячної надбавки до пенсії,
отриманої в період з 23.11.2010р. по 30.04.2011р.
у розмірі меншому, ніж передбачено ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» неправомірною.
Зобов'язано Управління нарахувати та
виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії,
отриманої в період з 23.11.2010р. по 30.04.2011р.
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, передбаченого ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» із врахуванням ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
фактично проведених виплат.

Аналіз резолютивної частини постанови
Мостиського районного суду Львівської
області від 17 червня 2011 року та
наведених процесуальних норм дають
підстави колегії суддів зробити
висновок про те, що позовні вимогами
про зобов'язання відповідача вчинити
дії про перерахунок та виплату спірних
сум пенсії є нічим іншим як обраним
позивачем видом захисту порушених
прав.

Даючи оцінку заяві старшого державного
виконавця ВДВС Мостиського РУЮ
Львівської області, колегія суддів
приходить до переконання, що останній
просив змінити не спосіб виконання
постанови суду, а фактично резолютивну
частину судового рішення, прийнятого
по суті позовних вимог та вирішити
позовну вимогу про стягнення коштів,
яка не була предметом розгляду та
дослідження адміністративного суду
під час постановлення рішення у справі.

Слід зауважити, що в адміністративному
судочинстві повноваження щодо зміни
постанови суду в частині задоволення
позовних вимог мають тільки
адміністративні суди апеляційної та
касаційної інстанцій (ст. 198, ст.223 КАС
України).

Згідно вимог ст. 263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із заявою, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування цієї норми
є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо; для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України. Виконання
постанови суду фактично можливе, хоча й
за певних умов відповідного
фінансування, тому відсутні підстави
для зміни способу виконання рішення
суду першої інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
«захист порушеного права у судовому
рішенні» і «спосіб виконання судового
рішення» не є тотожними поняттями.

Колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою, яка є видом захисту порушених
прав позивача, від способу виконання
судового рішення, як одного з його
заходів, змінивши постанову суду по
суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Так, у справі «Кечко проти України»
Європейський Суд з прав людини
констатував, що не приймає аргумент
Уряду щодо бюджетних асигнувань,
оскільки органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як на причину невиконання своїх
зобов'язань, підтверджених судом, однак
дане твердження не може бути підставою
для зміни способу і порядку виконання
судового рішення.

Вищий адміністративний суд у справі
№К/800/598/14 за касаційною скаргою
територіального управління Пенсійного
Фонду України на рішення судів щодо
вирішення питання про зміну способу
виконання постанови суду в частині
зобов'язання виплатити спірні суми на
їх стягнення в Ухвалі від 12.02.2014р.
зазначив, що вирішення питання про
стягнення коштів як заборгованості
невиплаченої пенсії, яка нарахована у
разі виконання рішення
адміністративного суду, відноситься до
юрисдикції цивільних судів.

Окрім того колегія суддів зауважує, що
11.02.2014р. Інформаційним листом №173/11/14-14
Вищого адміністративного суду України,
у зв'язку зі змінами в чинному
законодавстві відкликано
Інформаційний лист Вищого
адміністративного суду України від
13.06.2013р. №846/12/13-13, яким надавалось судам
роз'яснення щодо зміни способу
виконання судових рішення у справах,
пов'язаних із соціальними виплатами,
які мають зобов'язальний характер щодо
проведення таких виплат, та які не
належать до зазначених у ст.2 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» видів
рішень.

Відповідно до ст.199 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
суд апеляційної інстанції має право
скасувати ухвалу і постановити нову
ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів приходить до переконання, що
судом першої інстанції обставини у
справі встановлено повно та правильно,
але не правильно застосовано норми
процесуального права, що призвело до
незаконного судового рішення, що є
наслідком скасування судового рішення
та ухвалення нового про відмову у
задоволенні заяви про зміну способу і
порядку виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 199, 202, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Мостиському
районі Львівської області
задовольнити.

Ухвалу Мостиського районного суду
Львівської області від 28 січня 2014 року
про зміну способу та порядку виконання
постанови у справі №2а-855/2011 - скасувати
та прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні заяви старшого державного
виконавця ВДВС Мостиського РУЮ
Львівської області про зміну способу
виконання рішення.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш