Справа № 2а-2298/11
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року
Справа № 9104/68334/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого:
Довгополова О.М.,

суддів:
Святецького В.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України у Франківському районі м.
Львова на постанову Франківського
районного суду м. Львова від 01 грудня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова про
зобов'язання нарахувати та виплатити
підвищення до пенсії дитині війни,-

ВСТАНОВИВ

07 жовтня 2011 року позивач звернулася до
суду з позовом про визнання дій
відповідача неправомірними,
зобов'язання відповідача здійснити
перерахунок пенсії з підвищенням її на
30% мінімальної пенсії за віком з
розміру, встановленого ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", та
провести відповідні виплати за період
з травня 2011 року по жовтень 2011 року
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 01 грудня 2011 року
визнано протиправними дії відповідача
щодо не нарахування та невиплати
позивачу недоплаченої щомісячної
доплати до пенсії в розмірі,
встановленому до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", з 07
квітня 2011 року по 19 червня 2011 року з
врахуванням ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування"; зобов'язано відповідача
нарахувати та виплатити позивачу
щомісячну доплату до пенсії в розмірі,
встановленому до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни", з 07
квітня 2011 року по 19 червня 2011 року з
врахуванням ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та виплачених сум.

Рішення суду оскаржив відповідач, у
скарзі, покликаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та на порушення норм
матеріального й процесуального права,
зокрема ст.ст. 6, 19 Конституції України,
ст. 9, 11, 159, 163 КАС України, ч. 3 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
просить постанову скасувати, прийняти
нову про відмову в задоволенні
позовних вимог. Апелянт вказує, що
пенсійний фонд України діє на підставі
Положення «Про Пенсійний фонд
України», здійснює свої повноваження
на підставі п.15 Положення через
створені в установленому порядку його
територіальні управління. Управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова на
постанову Франківського районного
суду м. Львова здійснює свої
повноваження по ефективному
використанню коштів Пенсійного фонду
України. Реалізація нормативних
приписів і пенсійних програм
здійснюється шляхом фінансування
пенсійних виплат за рахунок чітко
визначених прибутковою частиною
бюджету Пенсійного фонду України.
Пункт 9 Положення «Про Пенсійний фонд
України» передбачає вичерпний перелік
напрямів використання коштів
управління Пенсійного фонду, які
використовуються виключно за
призначенням і вилученню не
підлягають. Статтею 7 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
передбачено, що фінансування виплат по
даному закону проводиться із
Державного бюджету України, який
затверджує Верховна Рада України, а не
з бюджету Пенсійного фонду України,
який затверджу Кабінет Міністрів
України. Оскільки Кабінетом Міністрів,
Міністерством фінансів та Державним
казначейством не здійснювалося
асигнувань грошових коштів у бюджет
Пенсійного фонду, управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова на
постанову Франківського районного
суду м. Львова не вважає свої дії
протиправними.

Крім того, апелянт не погоджується з
застосуванням «мінімальної пенсії за
віком» як розрахункової величини для
підвищення пенсії згідно ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", оскільки ч. 3 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" встановлено, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений на рівні прожиткового
мінімуму застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим законом.

Враховуючи те, що постанова суду
першої інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження, за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
висновку про часткове її задоволення,
враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач є дитиною
війни, що підтверджується відповідним
посвідченням.

Відповідно до статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" від
18.11.2004 року № 2195 (далі - Закон № 2195) дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої, у свою чергу, обчислюється
за правилами, встановленими частиною 1
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних причин.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Відсутність бюджетного фінансування,
не може бути підставою невиконання
відповідним суб'єктом владних
повноважень покладених на нього
обов'язків. В свою чергу реалізація
особою права на отримання соціальних
виплат не може бути поставлена у
залежність від наявності відповідних
бюджетних асигнувань.

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання підвищення до
пенсії дітям війни.

Пунктом 7 частини першої Закону України
від 14 червня 2011 року № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
вирішення спорів зазначеної категорії,
судам необхідно надавати перевагу тій
із них, що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

До набрання чинності зазначеною
постановою Кабінету Міністрів України,
тобто до 23 липня 2011 року, при вирішенні
справ цієї категорії щодо розміру
підвищення до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії, дітям
війни застосуванню підлягають
положення статті 6 Закону № 2195.

При цьому колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно ч.1 ст.137 КАС України (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин) - позивач може протягом
всього часу судового розгляду
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог, подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. До початку
судового розгляду справи по суті
позивач може змінити підставу або
предмет адміністративного позову,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. Заява про
зміну позовних вимог повинна
відповідати вимогам, які встановлені
цим Кодексом для позовних заяв. У разі
невідповідності такої заяви вимогам
статті 106 цього Кодексу суд своєю
ухвалою повертає її позивачу. Ухвала
суду, прийнята за результатами
розгляду питання про прийняття заяви
про зміну позовних вимог, окремо не
оскаржується.

Враховуючи наведене, на думку колегії
суддів, суд першої інстанції істотно
вийшов за межі позовних вимог і
зобов'язав нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 спірне підвищення до
пенсії, як дитині війни, за період з 07
квітня 2011 року по 19 червня 2011 року, тоді
як позивач згідно із заявленими нею у
позовній заяві вимогами просила
здійснити таку виплату починаючи з 01
травня 2011 року, а зміна позовних вимог
згідно із ч.1 ст. 137 КАС України можлива
протягом усього часу судового розгляду
шляхом подання письмової заяви, проте
позивач наданим їй правом не
скористалася, оскільки не подала заяву
про збільшення позовних вимог, відтак
правові підстави для застосування у
спірних правовідносинах ч.2 ст.11 КАС
України - відсутні.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції неправильно і неповно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з порушенням норм
процесуального права, а тому наявні
правові підстави для скасування
постанови суду та задоволення позову
ОСОБА_1 у частині нарахування та
виплати підвищення до пенсії за період
з 01 травня 2011 року по 19 червня 2011 року.

Постанова в частині відмови в позові не
оскаржена, тому відповідно до ч.1 ст. 195
КАС України в апеляційному порядку не
розглядається.

Суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що спірна
виплата є щомісячною доплатою до
пенсії, а не підвищенням пенсії, як про
це зазначено у статті 6 Закону № 2195.

Керуючись статтями 99, 195, 197 ч. 1 п. 3, 198, 202
п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова
задовольнити частково, постанову
Франківського районного суду м. Львова
від 01 грудня 2011 року у справі № 2-а-2298/11 -
скасувати та прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Франківському районі м.
Львова нарахувати та виплатити на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 01 травня 2011 року по 19 червня 2011
року у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком з урахуванням ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова остаточна, оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.М. Довгополов

Судді:
В.В. Святецький

Н.М. Судова-Хомюк