Справа № 817/481/14
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/481/14

14 квітня 2014 року 16год. 33хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Щербакова В. В. за участю секретаря
судового засідання Таргоній А.В. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник Коритнюк В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
до Державна податкова
інспекція у Рівненському районі
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області про визнання
протиправними дій, скасування
податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

До Рівненського окружного
адміністративного суду звернувся
Суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_4 з позовом до
Державної податкової інспекції у
Рівненському районі Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області про визнання протиправними дій
ДПІ у Рівненському районі щодо
прийняття податкових повідомлень -
рішень:№ 000013751/0 від 10.03.11 року, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок з доходів фізичних
осіб в сумі 169805,98 грн. та № 000014751/0 від
10.03.11 року, яким збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість в сумі 371203
грн. в т. ч за основним платежем 292610 грн.
й штрафними санкціями 78593 грн. та
рішення про застосування сум штрафних
(фінансових) санкцій № 000015751/0 від 10.03.11
року в сумі 1 грн., а також про
скасування даних податкових
повідомлень-рішень.

Під час судового, позивачем було
заявлено клопотання в якому останній
просив власні позовні вимоги в частині
визнання протиправними дій щодо
прийняття та скасування податкового
повідомлення-рішення №000015751/0 від 10.03.11
року про застосування сум штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 1 грн.
залишити без розгляду. Ухвалою суду від
14.04.2014 року вказане клопотання позивача
задоволено. Відтак судом було
здійснено розгляд справи щодо решти
позовних вимог, які залишилися.

Так, в основу визначення податкових
зобов'язань згідно із зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями
податковим органом покладено дані акту
перевірки про перевищення обсягу
виручки позивача гранично дозволеної
суми для перебування на спрощеній
системі оподаткування доходів, та
невиконання позивачем обов'язку щодо
оподатковування власних доходів із
застосуванням загальної системи
оподаткування, в результаті чого
позивачем було занижено податок з
доходів фізичних осіб та податок на
додану вартість. Такі висновки
податкового органу побудовані на
твердженні відповідача з приводу
встановлення фактів надходження
виручки від господарської діяльності у
2007, 2008, 2009 роках позивача у обсязі, що
значно перевищує гранично дозволений
обсяг у 500 тис. гривень, який слугував
одним із обов'язкових критеріїв для
оподаткування доходів із
застосуванням спрощеної системи
оподаткування. За наслідком чого,
податковим органом було оподатковано
суми отриманого доходу позивача
починаючи із наступного періоду, що
слідував за періодом в якому виявлено
порушення, із застосуванням загальної
системи оподаткування, в тому числі
визначено податкові зобов'язання із
податку на додану вартість, оскільки, у
зв'язку із перевищенням 300 тисячного
обсягу доходу, у позивача виник
обов'язок щодо реєстрації платником
названого податку, який ним не було
самостійно виконано.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновки податкового
органу про перевищення ним граничного
обсягу виручки у 2007 році не
відповідають дійсності, також вказує,
що відповідачем безпідставно
застосовано положення Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21.04.93 №12 для визначення
витрат позивача у 2008, 2009, 2010 роках на
підставі відповідних норм витрат, адже
такі витрати були фактично
підтвердженні наявним у нього
документами, що, на його думку, призвело
до невірного визначення об'єкту
оподаткування податком з доходів
фізичним осіб у вказаних періодах. Крім
того, позивач зауважив, що податковим
органом було невірно визначено суму
податкових зобов'язань із податку на
додану вартість, оскільки, частина
операцій позивача, які останній
здійснював протягом обревізованих
періодів звільнялися від
оподаткування названим податком,
оскільки позивачем надавались послуги
з харчування дітей в шкільних закладах.
Операції з наданнях цих послуг, згідно
чинного на момент їх здійснення
законодавства, звільнені від
оподаткування ПДВ.З таких підстав
позивач просив суд скасувати
оспорюванні податкові
повідомлення-рішення та визнати
неправомірними дії відповідача щодо їх
прийняття.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві та
заяв про доповнення підстав позову,
просив суд позов задовольнити. При
цьому,додатково зазначив, що
податковим органом протиправно
здійснено перевірку та визначено
податкові зобов'язання позивачеві за 4
квартал 2007 року, оскільки, податковий
орган всупереч вимогам Податкового
кодексу України, здійснив перевірку та
визначив податкові зобов'язання із
перевищенням граничного строку
наданого для визначення податкових
зобов'язань,тобто після закінчення 1095
дня, що настає за останнім днем
граничного строку подання податкової
декларації.При цьому, представник
позивача також зауважив, що висновки
податкового органу зроблені без
врахування первинних фінансових
документів позивача, які належним
чином підтверджують витрати
здійсненні позивачем у власній
господарській діяльності. Відтак, на
його думку, податковим органом
винесено спірні податкові
повідомлення-рішення без надання
належної оцінки усім обставинам, тому
донарахування позивачу податкових
зобов'язань по податку з доходів
фізичних осіб та податку на додану
вартість, є протиправним.

Відповідач подав до суду письмові
заперечення проти адміністративного
позову, відповідно до яких позовні
вимоги не визнає, та зазначає, що за
результатами перевірки позивача
податковим органом було встановлено в
2007, 2008, 2009 роках перевищення сум
граничного обсягу виручки, розмір якої
давав право позивачеві оподатковувати
власні доходи із застосуванням
спрощеної системи оподаткування.
Відтак, податковим органом було
оподатковано доходи позивача
починаючи із 01.01.2008 року із
застосуванням загальної системи
оподаткування доходів фізичних осіб.
Крім, того, також пояснив, що у зв'язку
із перевищенням 300 тисячного обсягу
доходу, у позивача виник обов'язок щодо
реєстрації платником названого
податку, який ним не було самостійно
виконано. Відтак, податковим органом
було додатково здійснено визначення
податкових зобов'язань із податку на
додану вартість у відповідності до
вимог Закону України «Про податок на
додану вартість», а також застосовано
штрафні санкції за не подачу позивачем
відповідної звітності із названого
податку. З таких підстав, відповідач
вважає позовні вимоги
необґрунтованими, а оспорюванні
податкові повідомлення-рішення такими,
що винесені у зв'язку із грубим
порушенням позивачем норм податкового
законодавства, а тому є правомірними.

У судовому засіданні представник
відповідача заперечував проти позову з
підстав викладених у письмових
запереченнях та просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог за їх
безпідставністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши представлені
документи та інші зібрані по справі
матеріали, суд дійшов висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є
суб'єктом господарської діяльності,
який зареєстрований як фізична особа -
підприємець27.02.2004року в Рівненській
райдержадміністрації, з 10.03.2004року
взятий на податковий облік у органах
державної податкової служби. Протягом
2007, 2008, 2009, 2010 років ОСОБА_4 здійснював
підприємницьку діяльність на
спрощеній системі оподаткування, про
що неодноразово отримував свідоцтва
платника єдиного податку.

З досліджених в ході судового розгляду
матеріалів вбачається, що в лютому 2011 р.
посадовою особою ДПІ у Рівненському
районі було проведено документальну
планову виїзну перевірку дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_4 (код НОМЕР_1) за період з
01.10.2007 р. по 30.09.2010 р. За наслідком такої
перевірки було складено акт перевірки
№ 113/11/1751/НОМЕР_1 від 18.02.2011 р. (надалі акт
перевірки) та прийнято податкові
повідомлення-рішення № 000013751/0, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок з доходів фізичних
осіб в сумі 169805,98 грн.; № 000014751/0, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
в сумі 371203 грн. (в т. ч за основним
платежем 292610 грн. та штрафними
санкціями 78593 грн.).

За результатами вищенаведеної
перевірки, посадові особи податкового
органу дійшли висновку про порушення
позивачем:

- ст.1, ст. 5 Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» від 03.07.98р. №727/98, .пп.7.1
ст.7, пп.9.12.1, пп.9.12.2 ст.9 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
№889-ІУ від 22.05.2003р., ст.13, абз. 6 п.1, п.4 ст.14
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.92р. №13-92 «Про прибутковий податок з
громадян», п.6 ст.128 «Господарського
кодексу України» №436-ГУ від 16.01.2003р., в
результаті чого донараховано податок з
доходів фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності в сумі
169805,98грн., в т.ч. 5213,29грн. за 4 кв.2007р, 62142,72
грн. за 1-4 кв.2008р., в сумі 79340,93грн. за
1-4кв.2009р., в сумі 23109,04грн. за 1-3кв.2010р.;

- пп.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.3.1 ст.3, пп.7.2.8 п.7.2 пп.7.3.1
п.7.3 ст.7, п.9.3 п.9.6 ст.9 Закону України "Про
податок на додану вартість" № 168 / 97 - ВР
від 03.04.97р., абз. а) пп. 4.1.4 п. 4.1 ст.4 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" № 2181-ІІІ від 21.12.2000 р., в
результаті чого встановлено заниження
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 292610грн. в т.ч.:
110477 грн. за 1-4кв.2008р , 141050 грн. за 1-4кв.2009
р., 41083грн. за 1- 3 кв.2010р., та встановлено
не подання декларації по ПДВ за лютий,
березень, квітень, травень, червень,
липень, серпень, вересень, жовтень,
листопад, грудень 2008р, січень, лютий,
березень, квітень, травень, червень,
липень, серпень, вересень, жовтень,
листопад, грудень 2009р, січень, лютий,
березень, квітень, травень, червень,
липень, серпень, вересень 2010р.

Проте з вказаними висновками
податкового органу суд повністю не
погоджується з огляду на наступне.

Так, при вирішенні спору, суд звертає
увагу, що в період здійснення позивачем
господарської діяльності, яку було
обревізовано згідно вищевказаного
акту перевірки, оподаткування доходів
позивача здійснювалось у
відповідності до Закону України «Про
оподаткування доходів фізичних осіб»,
Закону України «Про податок на додану
вартість», Указу Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва» та Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» від 26.12.92р. №13-92.
Поряд з тим, під час здійснення
перевірки та прийняття спірних рішень,
регулювання сфери податкових відносин
здійснювалося на підставі Податкового
кодексу України.

Як вбачається з акту перевірки,
податковим органом було встановлено
перевищення суми граничного обсягу
виручки, а зокрема у 2007 році обсяг
виручки позивача становив 546340,38 грн.,
при цьому подане перевищення граничної
суми виручки в 500 тис. грн. виникло в
зв'язку із неповним включенням виручки
позивачем за 4-й квартал 2007 року. Однак
даний висновок ДПІ в Рівненському
районі, на думку суду, є
необґрунтований та такий, що не може
бути взятий до уваги, виходячи з
наступного.

Як визначено ст.102 Податкового Кодексу
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

Оскільки, як на те зазначено в акті
перевірки датою подання звіту ФОП
ОСОБА_4, як платника єдиного податку за
2007 рік є 09.01.2008 року, то граничний строк
визначення податкових зобов'язань за
такий період контролюючим органом може
бути не пізніше закінчення 1095 дня, що
настає за останнім днем граничного
строку подання податкової декларації,
тобто до 09.01.2011 року.

Однак, податковим органом, в супереч
викладеному обмеженню, на підставі
податкового повідомлення-рішення №
/0 від 10.03.2011 року, все ж таки
визначено відповідне зобов'язання із
податку з доходів фізичних осіб за
четвертий квартал 2007 року, тобто з
пропуском строків давності.

Відтак, суд приходить до висновку, що
визначення податкових зобов'язань та
прийняття податкового
повідомлення-рішення, яким визначено
податкові зобов'язання поза межами
строку, передбаченого ст.102 Податкового
Кодексу України (1095 днів) є
протизаконним та неприпустимим.

Крім того, судом встановлено, що
висновок про перевищення граничної
межі в 500 тис. грн. визначеної Указом
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва», ґрунтується на
твердженні про встановлення цього
перевищення по результатах діяльності
за весь 2007 рік., однак як вбачається із
акту перевірки працівниками
відповідача здійснено перевірку
показників звіту платника єдиного
податку лише за 4-й кварталу 2007 року, а
показники за 1-й, 2-й , 3-й квартали 2007 року
контролюючим органом не обревізовано.
При цьому, працівниками відповідача, у
зв'язку із не проведенням дослідження
показників звітів позивача за 1-3
квартали 2007 року, що мали вплив на
формування загального сукупного
обсягу виручки за 2007 рік, не враховано
обставини щодо повернення грошових
коштів, що надійшли у 3 кварталі 2007 р.
для позивача, проведеного ним у 4
кварталі 2007 року. Так, протягом
третього кварталу, позивачем на
підставі договору поставки №7-07 від
02.07.2007 р. було отримано від ФОП ОСОБА_5
грошові кошти у сумі 70 185 грн. в якості
авансової оплати за товар. Однак, у
зв'язку із не можливістю виконати
покладені на позивача договірні
обов'язки щодо поставки такого товару,
в грудні 2007 року, позивачем було
повернуто ФОП ОСОБА_5 вказані кошти. При
цьому, зазначені обставини з приводу
отримання позивачем грошових коштів та
наступного їх повернення
контрагентові підтверджується
договором поставки №7-07 від 02.07.2007 р.,
прибутковими касовими ордерами №17 від
17.09.2007 р., №12 від 16.08.2007 р., №18 від 21.09.2007
р., №16 від 12.09.2007 р., №9 від 17.07.2007 р., №14
від 29.,08.2007 р., №13 від 20.08.2007 р., №8 від
10.07.2007 р., №19 від 26.09.2007 р., №10 від 26.07.2007
р., №7 від 06.07.2007 р., що свідчать про
находження грошових коштів, а також
квитанціями до прибуткових касових
ордерів №8 від 26.07.2007 р., №3 від 06.12.2007 р.,
№4 від 11.12.2007 р., №2 від 03.12.2007 р., №6 від
19.12.2007 р., №10 від 28.12.2007, №9 від 27.12.2007 р.,
№7 від 24.12.2007 р., №5 від 17.12.2007 р. та листом
ФОП ОСОБА_6 №12 від 03.12.2007 р., з яких
вбачається повернення зазначеному
контрагентові грошових коштів у сумі 70
185 грн., оригінали зазначених
документів оглянуті в судовому
засіданні, копії долучені до
матеріалів справи. Проте, при подачі
звіту платника єдиного податку за 1-3 кв.
2007 р. (№24902 від 05.10.2007 р.), ФОП ОСОБА_4 було
задекларовано обсяг виручки в сумі 359
194,75 грн., який з огляду на вищевикладені
пояснення включав в себе і суму коштів,
що згодом була повернута вищевказаному
контрагентові.

Відтак, суд погоджується із доводами
позивача, що при подачі відповідного
звіту за 4 квартал 2007 року, ним
відображено у звіті за 4 квартал 2007 року
показники з урахуванням зменшення
обсягу виручки за 3 квартал 2007 року. При
цьому, вказані обставини кореспондують
відомостям, що містяться в центральній
базі даних Державного реєстру фізичних
осіб про суми виплачених доходів, з
яких вбачається що позивачем було
отримано дохід від зайняття
підприємницької діяльністю за 2007 р. в
розмірі 319 620,68 грн., що є значно нижчим, а
ніж визначений Указом Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
граничний розмір виручки.

Що ж до висновків податкового органу
про перевищення граничного обсягу
виручки за 2008 та 2009 роки, то наданими до
суду поясненнями та доказами не
спростовано обставини щодо
перевищення позивачем граничного
обсягу виручки в 500 тис. грн.
визначеного Указом Президента України
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва».

Так, як вбачається з показників
перевірки, що містяться в акті
перевірки позивача, відповідачем на
підставі даних про рух коштів на
рахунках позивача, визначено обсяг
виручки позивача у 2008 році в розмірі 552
379,70 грн., у 2009 році в розмірі 705 252,67 грн. у
1-3 кв. 2010 р. у розмірі205413,71грн. При цьому,
в акті перевірки також вказано що
основними контрагентами-покупцями
позивача у 2008 2009 роках та 1-3 кварталі 2010
року є Чудельська спеціальна школа та
Відділ освіти Березнівської РДА,
операції з яким і мали визначальний
вплив на обсяг виручки позивача у вище
вказаних роках.

Відтак, зважаючи на викладенні вище
доводи, які спростовують висновок
відповідача про перевищення позивачем
суми виручки в 2007 році, суд приходить до
висновку, що у позивача лише з першого
кварталу 2009 року виник обов'язок щодо
оподаткування власних доходів із
застосуванням загальної системи
оподаткування, оскільки обставини щодо
перевищення граничного обсягу виручки
за результатами господарської
діяльності позивача у 2008 році,
позивачем не спростовано.

Таким чином, суд вважає правомірним
висновок відповідача з приводу
необхідності оподаткування усіх
доходів позивача починаючи з першого
кварталу 2009 року із застосуванням
загальної системи оподаткування, крім
того оподаткуванню із застосуванням
загальної системи оподаткування
підлягають також і частина доходів
позивача отримана ним у 2008 році в
розмірі, що становить суму перевищення
над граничним обсягом виручки в 500 тис.
грн. розмір якого визначеного Указом
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва».

Поряд з тим, суд не погоджується із
розміром визначеного за наслідком вище
згаданої перевірки податкового
зобов'язання позивача із податку на
доходи фізичних осіб. Так, згідно
висновків відповідача, що міститься на
сторінках акту перевірки (ст.15 Акту),
позивачем не було надано до перевірки
будь-які первинні бухгалтерські
документи, які б підтверджували
фактичні витрати за перевіряємий
період. У зв'язку із цим, відповідачем
на підставі ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.92р. №13-92 «Про
прибутковий податок з громадян» було
застосовано положення Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21.04.93 №12 та зареєстрованої
в Міністерстві юстиції України 09.06.93 за
№64, для визначення граничного обсягу
понесених під час здійснення
господарської діяльності позивачем
витрат згідно до норм витрат.

Відповідно до пп.9.12.1 п.9.12 ст.9 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» №889-ІУ від 22.05.2003р.
оподаткування доходів, отриманих
фізичною особою від продажу нею
товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи здійснюється за правилам
встановленими спеціальним
законодавством з цих питань з
урахуванням норм цього пункту. До
спеціального законодавства належить
спеціальна (спрощена) система
оподаткування (згідно з Указом
Президента України від 3 липня 1998р.) та
звичайна/загальна система
оподаткування (згідно з розділом IV
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.92р. №13-92 «Про прибутковий податок з
громадян»).

Згідно з пп.9.12.2 п.9.12 ст.9 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
№889-ГУ від 22.05.2003р. із змінами та
доповненнями, якщо фізична особа -
суб'єкт підприємницької діяльності або
фізична особа, яка сплачує ринковий
збір або отримує інші доходи, ніж
визначені у пп.9.12.1 цього пункту то такі
доходи оподатковуються за загальними
правилами, встановленими цим Законом
для платників податку, що не є такими
суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ст.13 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.92р. №13-92 «Про
прибутковий податок з громадян»
(розділ IV), оподатковуваним доходом
вважається сукупний чистий доход,
тобто різниця між валовим доходом
(виручки у грошовій та натуральній
формі) і документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами у
відсотках до валового доходу,
наведеними в додатку N 6 до цієї
Інструкції. При цьому додатком № 6 до
цієї інструкції затверджено норму
витрат, що враховуються при
оподаткуванні доходів громадян, які
займаються підприємницькою діяльністю
без створення юридичної особи та інших
доходів, при здійсненні ними інших
видів діяльності, включаючи
торговельну, у розмірі 25 %.

Відтак, відповідач, виходячи із
розрахунку для визначення валових
витрат в розмірі 25 відсотків від суми
валового доходу, визначив витрати
позивача за 1-4 кв. 2008р. у розмірі
138094,93грн. (552379,70грн.*25%), за 1-4кв. 2009 р. у
розмірі 176313,17грн. (705252,67грн.*25%), за 1-3 кв.
2010 р. у розмірі 51353,43грн. (205413,71грн.*25%).

Однак, як вбачається із наданих ФОП
ОСОБА_4 до суду первинних
бухгалтерських документів, позивачем
фактично підтверджено витрати за
перевіряємий період в значно більшому
обсязі. Відтак, покликання позивача на
те, що під час перевірки та на момент
прийняття рішення податковим органом
не було досліджено всіх валових витрат
позивача та не виконано обов'язок,
передбачений п. 86.10 ПК України, суд
вважає такими, що заслуговують на увагу
та стверджуються наступним.

Так, підтвердженням понесених
позивачем витрат, слугують видаткові
накладні: № 197 від 01.10.2008 р., № 315 від
09.10.2008 р., № 312 від 12.10.2008 р., № 318 від 26.10.2008
р., № 232 від 26.11.2008 р., № 218 від 17.11.2008 р., №
РН-0000138 від 17.10.2008 р., № РН-0000132 від 05.10.2008
р., № 21 від 11.01.2009 р., № 45 від 28.01.2009 р., № 25
від 15.01.2009 р., № 64 від 08.02.2009 р., № 67 від
24.02.2009 р., № 41 від 25.02.2009 р., № 35 від 18.02.2009
р., № 11 від 25.01.2009 р., № 56 від 27.02.2009 р., № 43
від 18.02.2009 р., № 83 від 02.03.2009 р., № 88 від
19.03.2009 р., № 71 від 11.03.2009 р., № 85 від 24.03.2009
р., № 98 від 04.04.2009 р., № 112 від 21.04.2009 р., № 68
від 08.04.2009 р., № 56 від 13.03.2009 р., № 96 від
17.02.2009 р., № 99 від 26.04.2009 р., № РН-0000059 від
18.04.2009 р., № РН-0000042 від 11.03.2009 р., №
РН-00000425 від 08.02.2009 р., № 142 від 11.05.2009 р., №
121 від 19.05.2009 р., № 142 від 27.05.2009 р., № 142 від
23.05.2009 р., № 163 від 04.06.2009 р., № 108 від 07.06.2009
р., № 91 від 15.05.2009 р., № 163 від 11.06.2009 р., №
181 від 26.06.2009 р., № РН-00000105 від 11.06.2009 р., №
РН-0000083 від 13.05.2009 р., № 175 від 22.06.2009 р., №
РН-00000125 від 04.07.2009 р., № 193 від 11.07.2009 р., №
196 від 14.07.2009 р., № РН-00000141 від 17.08.2009 р., №
201 від 25.07.2009 р., № 242 від 02.08.2009 р., № 132 від
19.08.2009 р., № 111 від 07.07.2009 р., № 227 від 22.08.2009
р., № 207 від 07.08.2009 р., № РН-00000165 від 19.09.2009
р., № 18 від 07.01.2010 р., № 23 від 26.01.2010 р., № 32
від 19.02.2010 р., № 18 від 20.02.2010 р., № 5 від
04.01.2010 р., № 42 від 09.03.2010 р., № 17 від 12.02.2010
р., № 4 від 08.01.2010 р., № 38 від 26.03.2010 р., № 35
від 11.03.2010 р., № РН-0000068 від 19.04.2010 р., №
РН-0000073 від 26.04.2010 р., № РН-0000041 від 02.03.2010
р., № РН-0000022 від 19.02.2010 р., № РН-0000017 від
11.01.2010 р., № 69 від 25.04.2010 р., № 57 від 18.04.2010
р., № 124 від 19.05.2010 р., № 71 від 21.04.2010 р., № 63
від 09.04.2010 р., № 55 від 22.03.2010 р., № 46 від
03.03.2010 р., № 23 від 26.01.2010 р., № 18 від 07.01.2010
р., № 32 від 19.02.2010 р., № 46 від 03.03.2010 р., № 55
від 22.03.2010 р., № 63 від 09.04.2010 р., № 71 від
21.04.2010 р., № 124 від 19.05.2010 р., № 35 від 11.03.2010
р., № 38 від 26.03.2010 р., № 57 від 18.04.2010 р., № 69
від 25.04.2010 р., № 4 від 08.01.2010 р. та
квитанції до прибуткових касових
ордерів. (оригінали оглянуті судом,
копії долучені до матеріалів справи), з
яких вбачається, що позивачем було
понесені витрати на придбання
товарно-матеріальних цінностей за 2008 р.
у розмірі 70 473 грн., за 2009 р. у розмірі 669
992,40 грн., за 1-3 кв. 2010 р. у розмірі 321 836
грн.

Відтак, суд приходить до висновку про
неправомірне застосування
відповідачем положення Інструкції про
прибутковий податок з громадян,
затвердженої наказом Головної
державної податкової інспекції
України від 21.04.93 №12 для визначення
витрат позивача на підставі норм
витрат, затверджених у додатку №6 до
цієї Інструкції, адже такі витрати були
фактично підтвердженні наявним у
нього документами. Таким чином, суд
зауважує, що у зв'язку із не вірним
визначенням обсягу валових витрат
останнього, відповідачем було невірно
визначено розмір оподаткованого
доходу й тим самим суму податкових
зобов'язань із податку на доходи
фізичних осіб.

Водночас, з метою визначення обсягу
оподатковуваного доходу у 2008, 2009 роках
та 1-3 кварталі 2010 року, представником
позивача було надано самостійно
здійснений розрахунок податкових
зобов'язань позивача, які на його думку,
є правомірними.

Так, як вбачається із поданого
розрахунку, у разі визначення об'єкта
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб з урахуванням фактичних
витрат позивача та з врахуванням
вищенаведених обставин щодо
безпідставності висновку відповідача
про перевищення граничного обсягу
виручки у 2007 році, загальна сума
податку з доходів фізичних осіб до
сплати за вищевказані періоди
становитиме 13 145,99 грн. Вказаний
розрахунок піддався порівняльній
оцінці із аналогічним розрахунком
здійсненим судом, зокрема при
співставленні визначених в акті
перевірки показників валових доходів
та валових витрат, що підтвердженні
наданими до суду первинними
бухгалтерськими документами,
розбіжностей виявлено не було.

Виходячи з зазначеного суд приходить
до висновку про правомірність
збільшення грошового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб лише в
сумі 13 145,99 грн. згідно податкового
повідомлення-рішення форми "Р" № 000013751/0
від 10.03.11 року.

Що ж до визначення позивачу податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що в період протягом
2008, 2009 та 1-3 кв. 2010 років основними
контрагентами-покупцями у позивача
були Чудельська спеціальна
школа-інтернат №2 та Відділ освіти
Березнівської РДА, операції з якими і
мали визначальний вплив на обсяг
виручки позивача у вище вказаних роках.

Так, з наявних матеріалів справи
вбачається, що за період з 01.01.2009 року по
30.09.2010 року СПД ОСОБА_4 отримано від
Чудельської спеціальної
школи-інтернату №2 грошові кошти на
загальну суму 497 740,67 грн. та від Відділу
освіти Березнівської РДАгрошові кошти
на загальну суму 394592,71 грн., призначення
яких - за організацію харчування
школярів та за продукти харчування.

Судом встановлено, що в періоді
охопленому перевіркою, позивач уклав з
Чудельською спеціальною
школою-інтернат №2 та з Відділом освіти
Березнівської РДА договори про
організацію харчування дітей в
шкільних закладах та поставку
продуктів харчування № 3 від 10.01.2008 р., №
1 від 15.01.2009 р., №6 від 27.01.2009 р., №2 від
21.01.2010 р. (копії містяться в матеріалах
справи), предметом яких є надання
послуг з харчування дітей у
Чудельській спеціальній
школі-інтернат №2 Сарненського району
та загальноосвітніх
школахБерезнівського району
Рівненської області.

Зміст вказаних операції за участі
Чудельської спеціальної
школи-інтернату №2 та Відділу освіти
Березнівської РДА полягав у тому, що
позивач протягом зазначеного періоду
здійснював надання для них послуг з
організації харчування дітей в
шкільних закладах та поставки
продуктів харчування. Відтак, усі
кошти, що надійшли на рахунки позивача,
були отримані ним в якості оплати за
вище вказані послуги.

При цьому, обставини щодо надання
позивачем обумовлених послуг
вбачаються із акту перевірки та
підтверджуються листами Чудельської
спеціальної школи-інтернату №2 та
Відділу освіти Березнівської РДА №09
від 06.04.2011 р. та №12 від 04.04.2011 р.

Так, загальний розмір виконаних робіт
(послуг) з організації харчування дітей
в шкільних закладах м. Березне та с.
Чудель у 2009 році складає 693 320,67 грн. та у
1-3 кварталі 2010 року складає 199 012,71 грн.
При цьому, як вбачається з акту
перевірки, загальний обсяг виручки у
названих періодах становив 705 252,67 грн. у
2009 році, та 205413,71 грн. у 1-3 кварталі 2010
року. Відтак, на думку суду обсяг
виручки яка має бути оподаткована
податком на додану вартість складає: за
2009 році - 11 932 грн. (705 252,67 грн. - 693 320,67
грн.), за 1-3 квартал 2010 р. - 6401 грн. (205413,71
грн. - 199 012,71 грн.).

Водночас, слід зауважити, що податковий
орган в судовому засіданні жодним
чином не спростовував вищевказані
обставини, а також не вказав своєї
правової позиції та не доводив у
відповідності до вимог ст. 71 КАС
України правомірність прийняття свого
рішення в частині необхідності сплати
ПДВ з названих операції із коштів,
отриманих позивачем за укладеними
договорами із Чудельською спеціальною
школою-інтернат №2 та Відділом освіти
Березнівської РДА на організацію
харчування дітей в шкільних закладах.

Таким чином, вищевикладене свідчить
про те, що позивачем були надані
послуги з організації харчування
дітей.

Відповідно до пп.2.3.1 п.2.3 ст.2 Закону
України "Про податок на додану
вартість" №168/97 - ВР від 03.04.97р.,особа
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку коли загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), що підлягають оподаткуванню
згідно з цим Законом, нарахована
(сплачена, надана) такій особі або в
рахунок зобов'язань третім особам,
протягом останніх дванадцяти
календарних місяців сукупно перевищує
300000 гривень (без урахування податку на
додану вартість). Відповідно до
результатів перевірки загальна сума
від здійснення операцій з поставки
товарів (послуг) СПД ОСОБА_4 за 1-4 кв.2008р.
становить 552379,70 грн.

Відповідно до п.9.3 ст.9 Закону України
"Про податок на додану вартість" № 168 / 97
- ВР від 03.04.97р., особи, що підпадають під
визначення платників податку згідно із
п.2.3 ст.2 цього Закону зобов'язані
зареєструватися як платники ПДВ в
органі державної податкової служби за
місцем їх знаходження та згідно п.9.6 ст.9
подати реєстраційну заяву до органу
державної податкової служби не пізніше
двадцятого календарного дня з моменту
досягнення суми оподатковуваних
операцій, визначеної зазначеним
пунктом. Орган державної податкової
служби зобов'язаний протягом 10 робочих
днів надати заявнику свідоцтво про
реєстрацію як платника ПДВ, відповідно
до п.п.7.2.8 п.7.2 ст.7 така особа повинна
вести окремий облік з поставки та
придбання товарів (послуг), зведені
результати якого відображаються в
податкових деклараціях, що відповідно
до пп.4.1.1 п.4.1 ст.4 Порядку заповнення та
подання податкової декларації з
податку на додану вартість
(затверджений наказом ДПА України від
30.05.97р. №166 у редакції наказу від 15.06.2005р.
№213, зареєстрований в Мін'юсті України
30.06.2005р. за №702/10982) подаються платником
не залежно від того, виникло у звітному
(податковому) періоді в нього податкове
зобов'язання чи ні, не залежно від стану
фінансово-господарської діяльності.

Однак, СПД ОСОБА_4 не зареєструвався як
платник ПДВ з 21 січня 2009 року, чим
порушив пп.2.3.1 п.2.3 ст.2, пп.7.2.8 п.7.2 ст.7,
п.9.3 п.9.6 ст.9 Закону України "Про податок
на додану вартість" № 168 / 97 - ВР від
03.04.97р.

Відповідно до п.3.1 ст. 3 Закону України
"Про податок на додану вартість"
№168/97-ВР від 03.04.97р. (із змінами та
доповненнями) об'єктом оподаткування є
операції платників податку з поставки
товарів та послуг, місце надання яких
знаходиться на митній території
України; відповідно до п.4.1 ст.4 база
оподаткування операцій з продажу
товарів (робіт, послуг) визначається
виходячи з їх договірної (контрактної)
вартості.

Відповідно до п. 6.1 ст.6 Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість», об'єкти
оподаткування, визначені статтею 3
цього Закону, за винятком операцій,
звільнених від оподаткування, та
операцій, до яких застосовується
нульова ставка згідно з цим Законом,
оподатковуються за ставкою 20
відсотків. Податок становить 20 % бази
оподаткування, визначеної ст.4 цього
Закону, та додається до ціни товарів
(робіт, послуг).

Відповідно до пп. 5.1.10. п. 5.1. ст. 5 Закону
України «Про податок на додану
вартість» звільняються від
оподаткування операції з поставки в
порядку та в межах норм, встановлених
Кабінетом Міністрів України, послуг з:
утримання дітей у дошкільних закладах,
школах-інтернатах,
кімнатах-розподільниках установ
Міністерства внутрішніх справ України;
утримання осіб у будинках для
престарілих та інвалідів; харчування
та облаштування на нічліг осіб, які не
мають житла, у спеціально відведених
для цього місцях; харчування дітей у
школах, професійно-технічних училищах
та громадян у закладах охорони
здоров'я; харчування, забезпечення
речовим майном, комунально-побутовими
та іншими послугами, що надаються
спецконтингенту в установах
пенітенціарної системи згідно з
переліком, затвердженим Кабінетом
Міністрів України.

Приймаючи до уваги положення
обумовлених нормативних актів та
встановлені судом обставини щодо
фактичного виконання позивачем
обов'язків з організації харчування
дітей, суд приходить до висновку про те,
що відповідно до пп. 5.1.10. п. 5.1. ст. 5
Закону України № 168/97-ВР від 03.04.97 «Про
податок на додану вартість» позивач
звільнений від оподаткування податком
на додану вартість названих операції з
надання послуг з харчування дітей у
школах м.Березне та с.Чудель.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає,
що відповідачем не надано належних і
допустимих доказів у розумінні статті
70 КАС України в підтвердження
правомірності свого рішення, що
спростовує факт останнього в частині
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в розмірі 289
554,50 грн. за операціями з організації
харчування дітей в шкільних закладах м.
Березне та с. Чудель.

Разом з тим суд відмічає, що позивачем в
судовому засіданні не було спростовано
донарахування податкових зобов'язань
із ПДВ щодо решти здійснених ним
операцій за основним платежем на суму
3055,50 грн., а такожзобов'язань по
штрафним (фінансових) санкціям за 21
випадок (2009 р. (12 міс.) + 1-3 кв. 2010 р.(9 міс.))
не подання звітності із ПДВ на підставі
абз. 2 п. 120.1 ст. 120 Податкового кодексу
України (штраф 3570 грн. = 21 х 170)

Крім того, пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України визначено,
що у разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суми податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
зменшення від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього
Кодексу, - тягне за собою накладення на
платника податків штрафу в розмірі 25
відсотків суми нарахованого
податкового зобов'язання, неправомірно
заявленої до повернення суми
бюджетного відшкодування та/або
неправомірно заявленої суми від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість.

Виходячи з зазначеного, суд приходить
до висновку про правомірність
збільшення відповідачем на підставі
податкового повідомлення-рішення
форми "Р" № 000014751/0 від 10.03.2011 року
грошового зобов'язання з ПДВ
позивачу:за основним зобов'язанням
лише в сумі 3055,50 грн. таза штрафними
санкціями на вказану суму в розмірі 25%,
що складає 763,88 грн. а також за штрафними
санкціями за 21 випадок не подання
звітності із ПДВ на суму 3570 грн.

Таким чином, дослідженими в судовому
засіданні первинними документами
(видатковими накладними, квитанціями
про оплату) підтверджуються факти
понесення позивачем у перевіряємому
періоді витрат у значно більшому
розмірі, а ніж на те вказано
відповідачем у своєму акті перевірки,
крім того, встановлено також
здійснення позивачем протягом
обревізованого періоду господарських
операцій, які звільняються від
оподаткування податком на додану
вартість, відтак не тягнуть за собою
виникнення податкових зобов'язань із
податку на додану вартість за такими
операціями.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Приймаючи рішення у даній справі, суд
виходить із повноважень, визначених
частиною другою статті 162 КАС України,
тому адміністративний позов слід
задовольнити частково шляхом
прийняття постанови про визнання
частково протиправними дії
відповідача щодо прийняття податкових
повідомлень-рішень та скасування
податкових повідомлень - рішень ДПІ у
Рівненському районі №000013751/0 від 10.03.2011
року в частині збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем
податок з доходів фізичних осіб в сумі
156 659,99 грн., та № 000014751/0 від 10.03.2011 року в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 363 813,62 грн., в
тому числі 289 554,50 за основним
зобов'язанням та 74 259,12 грн. за штрафними
санкціями.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачу відмовлено. Враховуючи
викладене та те, що позов задоволено
частково на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень,
позивачу слід присудити з Державного
бюджету України 395,63 грн. судового
збору.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ДПІ у
Рівненському районі та скасувати
податкове повідомлення - рішення ДПІ у
Рівненському районі від 10.03.2011 року
№000013751/0 в частині суми грошового
зобов'язання за платежем податок з
доходів фізичних осіб в сумі 156659,99грн.

Визнати протиправними дії ДПІ у
Рівненському районі та скасувати
податкове повідомлення - рішення ДПІ у
Рівненському районі від 10.03.2011 року
№000014751/0 в частині суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість 363813,62грн. ( в т.ч.
основного платежу 289554,50грн. та за
штрафними санкціями 74259,12грн.).

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 із Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
395,63 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Щербаков
В. В.