Справа № 804/13972/13-а
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2014 р. Справа № 804/13972/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луніної О.С.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Акціонерного
товариства закритого типу "АМУРГАЗБУД"
до Державної податкової інспекції
Амур-Нижньодніпровського району м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з адміністративним позовом до ДПІ
в Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, в якому просить суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомленя-рішення від 31.07.2013 року
форми «Р» № та визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомленя-рішення від 31.07.2013 року
форми «Р» № 0.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що відповідачем
проведена документальна позапланова
невиїзна перевірка АТЗТ «Амургазбуд» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства в частині своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинам з ПП «Транс-Атлантіка
Сервіс», за період з 01.10.2011р. по 30.11.2011р.,
ТОВ «Лігран», за період з 01.02.2012р. по
29.02.2012р., з 01.05.2012р. по 31.07.2012р., ТОВ
«Шоковіта» за період з 01.09.2012р. по
31.10.2012.р., з 01.12.2012р. по 31.12.2012р. за
результатами якої складено акт №
1164/22-6/3329739 від 23.04.2013 р. На підставі акта
перевірки відповідачем були винесені
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення. Позивач вважає
висновки податкового органу, викладені
в акті перевірки протиправними та
безпідставними, такими, що зроблені з
порушенням норм законодавства. Крім
того, господарські правовідносини
позивача з контрагентами ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс», ТОВ «Лігран»,
ТОВ «Шоковіта» підтверджені
відповідними первинними документами,
що свідчить про наявність
господарської мети та направлення на
реальне настання правових наслідків.
За таких обставин позивач вважає, що
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є протиправним та
підлягають скасуванню.

Позивач про час, дату та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, проте у судове засідання його
представник не з'явився, надавши суду
клопотання про розгляд справи за його
відсутності в порядку письмового
провадження.

Відповідач про час, дату та місце
розгляду справи належним чином
повідомлений, проте у судове засідання
не з'явився, про причину неявки суд не
повідомив.

Представник відповідач проти позову
заперечив, надавши суду письмові
заперечення на адміністративний позов.
У зазначених запереченнях, відповідач
зазначив, що під час перевірки позивач
не підтвердив реальність здійснення
господарських операцій з
контрагентами ПП «Транс-Атлантіка
Сервіс», ТОВ «Лігран», ТОВ «Шоковіта», а
тому показники податкової звітності,
які сформовані на підставі таких
операцій є безпідставними. Такі
висновки податкового органу
підтверджені матеріалами перевірок ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс», ТОВ «Лігран»,
ТОВ «Шоковіта», якими встановлено, що
діяльність підприємств спрямована на
надання податкової вигоди своїм
контрагентам, з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту. За таких обставин,
відповідач вважає оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
винесеними на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, передбачений
законами та Конституцією України, а
тому позовні вимоги є безпідставними
та необґрунтованими. Просив відмовити
в задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності.

Згідно з ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача
- суб'єкта владних повноважень,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин або без повідомлення
ним про причини неприбуття розгляд
справи не відкладається і справу може
бути вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Частиною 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового
розгляду, суд має право розглянути
справу у письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

З огляду на викладене, суд прийшов
висновку про можливість розгляду
справи за відсутності сторін, в
письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Відповідно до п.п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК
України органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Згідно із п. 75.1 ст. 75 ПК України органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України
встановлено, що документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та,
яка проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Документальна планова перевірка
проводиться відповідно до
плану-графіка перевірок.

Документальна позапланова перевірка
не передбачається у плані роботи
органу державної податкової служби і
проводиться за наявності хоча б однієї
з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
за місцезнаходженням платника
податків чи місцем розташування
об'єкта права власності, стосовно якого
проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою
вважається перевірка, яка проводиться
в приміщенні органу державної
податкової служби.

Згідно із п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України
документальна позапланова виїзна
перевірка здійснюється за наявності
такої обставини - за наслідками
перевірок інших платників податків або
отримання податкової інформації
виявлено факти, що свідчать про можливі
порушення платником податків
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за
дотриманням, якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 ПК України
документальна невиїзна перевірка
здійснюється у разі прийняття
керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
цього Кодексу. Документальна невиїзна
перевірка здійснюється на підставі
зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 цього Кодексу документів та
даних, наданих платником податків у
визначених цим Кодексом випадках, або
отриманих в інший спосіб, передбачений
законом.

Пунктом 79.2 ст. 79 ПК України
документальна позапланова невиїзна
перевірка проводиться посадовими
особами органу державної податкової
служби виключно на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, оформленого наказом, та за
умови надіслання платнику податків
рекомендованим листом із
повідомленням про вручення або
вручення йому чи його уповноваженому
представнику під розписку копії наказу
про проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки та
письмового повідомлення про дату
початку та місце проведення такої
перевірки.

Відповідно до п. 78.8 ст. 78 ПК України
порядок оформлення результатів
документальної позапланової перевірки
встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Згідно із п. 86.1 ст. 86 ПК України
результати перевірок (крім
камеральних) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка. Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

Підпунктом 86.3 ст. 86 ПК України
встановлено, що акт (довідка)
документальної виїзної перевірки, що
визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу,
складається у двох примірниках,
підписується посадовими особами
органу державної податкової служби,
які проводили перевірку, та
реєструється в органі державної
податкової служби протягом п'яти
робочих днів з дня, що настає за днем
закінчення установленого для
проведення перевірки строку (для
платників податків, які мають філії
та/або перебувають на консолідованій
сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що на підставі
службового посвідчення, виданого ДПІ в
Амур-Нижньодніпрському районі м.
Дніпропетровська, відповідно до наказу
від 25.03.2013 року № 292, головним державним
податковим ревізором-інспектором
відділу особливо важливих перевірок
управління податкового контролю
згідно із п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п.
75.1 ст. 75, п.п. 781.1 п. 78.1 ст. 78, ст. 79 ПК
України, проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка АТЗТ
«Амургазбуд» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинам з підприємствами ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс», ТОВ «Лігран»,
ТОВ «Шоковіта» за період з 01.01.2011 по
31.12.2012.

За результатами документальної
позапланової невиїзної перевірки ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська складено акт від
23.04.2013р. №1164/226/3329739 та встановлено
наступні порушення: п.п. 14.1.27, ст. 138, 140,
142, 143 Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та
доповненнями), витрати за 4 квартал 2011
року та 1-5 квартали 2012 р. АТЗТ
«Амургазбуд» завищено в сумі 302 308,00
грн., у тому числі за 4 квартал 2011 року у
сумі 39 000,00 грн., за 1 квартал 2012 року у
сумі 15 308,00 грн., за 2 квартал 2012 року у
сумі 65 417,00 грн., за 3 квартал 2012 року у
сумі 91 520,00 грн., за 4 квартал 2012 року у
сумі 91 333,00 грн., що отримані безоплатно
від невстановленої особи без укладення
будь-яких угод. Заниження податку на
прибуток за 4 квартал 2011 року та 1-4
квартал 2012 р. складає 64 266,00 грн., у тому
числі у сум за 4 квартал 2011 року 8 970,00
грн., за І квартал 2012 року у сумі 3 215,00
грн., за 2 квартал 2012 року у сумі 13 738,00
грн., за 3 квартал 2012 року у сумі 19 163,00
грн., за 4 квартал 2012 року у сумі 19 180,00
грн.; -ст. 185, ст.188, п. 198.3, п.198.6 ст. 198
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та
доповненнями) завищено податковий
кредит по операціям з придбання
товарів (робіт, послуг) від ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс», ТОВ «
Лігран», ТОВ «Шоковіта» на суму 60 426,00
грн., у т.ч. жовтня 2011 р. сума ПДВ у
розмірі 2500,00 грн., листопада 2011 р. сума
ПДВ у розмірі 5 833,00 грн., червень 2012 р.,
сума ПДВ у розмірі 7 250,00 грн., липня 2012 р.
сума ПДВ у розмірі 7 000,00 грн., вересня 2012
р. сума ПДВ у розмірі 11 250,00 грн., жовтня
2012 р. сума ПДВ у розмірі 15 333,00 грн.,
листопада 2012 р. сума ПДВ у розмірі 2
933,00 грн., що призвело до заниження
податку на додану вартість на суму 60
462,00 грн., у т.ч. жовтня 2011 р. сума ПДВ у
розмірі 2500,00 грн., листопада 2011 р. сума
ПДВ у розмірі 5 300,00 грн., лютого 2012 р.
сума ПДВ у розмірі 3 062,00 грн., травня 2012
р. сума ПДВ у розмірі 5 833,00 грн., червня
2012 р. сума ПДВ у розмірі 7 250,00 грн.,
липня 2012р. сума ПДВ у розмірі 7 000,00 грн.,
вересня 2012р. сума ПДВ у розмірі 11 250,00
грн., жовтня 2012р. ума ПДВ у розмірі 15 333,00
грн., листопада 2012 р. сума ПДВ у розмірі 2
933,00 грн.

На підставі акту перевірки прийнято
наступні податкові
повідомлення-рішення форми «Р» №
від 31.07.2013р. яким збільшено суму
податкового зобов'язання за основним
платежем по податку на додану вартість
на загальну суму 75576,25 грн., з яких за
основним платежем на суму 60461,00 грн. та
за штрафними (фінансовими) санкціями на
суму - 15115,25 грн. та повідомлення-рішення
форми «Р» № від 31.07.2013р. яким
збільшено суму податкового
зобов'язання за основним платежем по
податку на прибуток на загальну суму
78090,00 грн., з яких за основним платежем
на суму 64266,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями на суму - 13824,00
грн..

З висновків акту перевірки вбачається,
що податковий орган за результатами
проведеної перевірки дійшов висновку
про нереальність здійснення
господарських відносин ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс», ТОВ «Лігран»,
ТОВ «Шоковіта» за перевіряємий період,
оскільки їх вид, обсяг, якість та
розрахунки, зазначені господарські
операції не спричиняють реального
настання правових наслідків, а отже є
безпідставними по ланцюгу постачання.

Проте, з таким твердженням податкового
органу суд не погоджується, оскільки з
матеріалів справи вбачається та
відповідачем не заперечується, що на
підтвердження правомірності
формування податку на додану вартість
та податку на прибуток позивачем до
перевірки надано відповідні договори
про надання послуг по взаємовідносинам
з контрагентами ПП «Транс-Атлантіка
Сервіс», ТОВ «Лігран», ТОВ «Шоковіта».
На виконання укладених між
контрагентами договорів в матеріалах
справи наявні податкові накладні, акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
рахунки фактури. На підставі вказаних
податкових накладних позивачем
задекларовано податковий кредит з ПДВ
та валові витрати.

В акті перевірки податкового органу
відсутні зауваження щодо дотримання
форми первинних документів відповідно
до вимог законодавства, в зазначених
документах наявні всі, передбачені
законом реквізити, документи підписані
уповноваженими особами та скріплені
печатками сторін.

Відповідно до п. 201.8. ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованими як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Крім того, відповідно до п. 201.10. ст. 201
Податкового кодексу України, підставою
для нарахування податкового кредиту, є
податкова накладна, яка видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Згідно з п.п. 14.1.181. п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу;

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
.

Пунктом 198.3. ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку; Право на
нарахування податкового кредиту
виникає незалежно від того, чи такі
товари/послуги та основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Податковий кодекс України передбачає
тільки один випадок не включення до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг) -
це не підтвердження таких сум
податковими накладними чи митними
деклараціями.

Зокрема згідно з п. 198.6. ст. 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.1. ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; є) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

У відповідності з п.п. 139.1.9 п. 139.1 статті
139 ПК України не включаються до складу
витрат: витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011, № 742/11/13-11 «Щодо однакового
застосування адміністративними судами
окремих приписів Податкового кодексу
України та Кодексу адміністративного
судочинства України» будь-які
документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 16.07.99 N
996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Тобто, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
є факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в господарській
діяльності.

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Також, слід зауважити, що вчинення
платником податків дій, що мають своїм
результатом одержання податкової
вигоди (звільнення від оподаткування,
зменшення бази або ставки
оподаткування, одержання права на
залік або відшкодування податку на
додану вартість тощо), саме по собі не
означає, що відповідні правочини були
вчинені з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

При цьому, з огляду на принцип
персональної відповідальності
платника податку право на податковий
кредит не може ставитись у пряму
залежність від додержання податкової
дисципліни третіми особами. Тобто якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету або подання податкової
звітності, це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи, а тому сама по собі несплата
податку контрагентом чи неподання ним
звітності (у тому числі внаслідок
ухилення) не може бути підставою для
відмови у праві платника податку на
податковий кредит за наявності факту
здійснення господарської операції.

При вирішенні даного спору суд
дотримується позиції, що у разі якщо на
час здійснення господарських операцій,
за якими податковий орган не визнає
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість, постачальники були
включені до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, а також мали
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливої недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

При цьому, слід враховувати вимоги ст. 18
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», яка встановлює: якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін; якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними; якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних
господарських операцій контрагентів
позивача зареєстровано як юридичні
особи в Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Таким чином, враховуючи викладені
законодавчі норми та обставини справи,
суд дійшов висновку, що
взаємовідносини позивача з
контрагентами, які на момент
здійснення господарських операцій
були належним чином зареєстровані як
платники податку на додану вартість,
оформлені договорами, які не були
визнані в судовому порядку недійсними,
а також підтверджені виданими
контрагентом первинними документами,
зокрема, податковими накладними, отже
позивачем були виконані передбачені
законодавством вимоги для
підтвердження права на податковий
кредит та включення відповідних витрат
до складу валових витрат підприємства.

Суд зазначає, що позивач, не може нести
відповідальність ні за несплату
податків контрагентами, ні за можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у Єдиному державному реєстрі
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, за умови
необізнаності щодо неї.

Судом не приймаються посилання
відповідача в акті перевірки на факт
нікчемності угод між позивачем та
контрагентами виходячи з висновків
актів перевірки вищезазначених
підприємств, якими встановлено, що усі
операції не спричиняють реального
настання правових наслідків, отже, є
нікчемними в силу закону. Оскільки не є
обов'язковою передумовою для
визначення контролюючими органами
грошових зобов'язань визнання
недійсними (у тому числі нікчемними)
правочинів, які укладалися за ланцюгом
між попередніми посередниками, через
ланцюг яких декларувався рух товарів
чи послуг, нібито придбаних останнім у
такому ланцюгу платником податку. При
цьому відносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом. Такої ж позиції
дотримується Вищий адміністративний
суд України, що підтверджується листом
Вищого адміністративного суду України
від 02.06.2011 р. № 742/11/13-11.

Крім того, суд зазначає, що чинне
законодавство не ставить умовою
дійсності правочинів, а також
виникнення податкових зобов'язань
платника у залежність від стану
податкового обліку контрагентів,
фактичного знаходження їх за місцем
реєстрації та наявності чи відсутності
основних фондів у останніх. Позивач не
може нести відповідальність за
виконання його контрагентами своїх
податкових зобов'язань, адже поняття
«добросовісний платник», яке
вживається у сфері податкових
правовідносин, не передбачає
виникнення у платника додаткового
обов'язку з контролю за дотриманням
його постачальниками правил
оподаткування, а сам платник не
наділений повноваженнями податкового
контролю для виконання функцій,
покладених на податкові органи, а тому
не може володіти інформацією відносно
виконання контрагентом податкових
зобов'язань. А відтак за умови не
встановлення податковим органом
наявності замкнутої схеми руху
грошових коштів, яка б могла свідчити
про узгодженість дій позивача та його
постачальника для одержання
товариством незаконної податкової
вигоди, останнє не може зазнавати
негативних наслідків внаслідок діянь
інших осіб, що перебувають поза межами
його впливу.

Судом також враховуються рішення
Європейського суду з прав людини у
справах Інтерсплав проти України (2007
рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти
Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес
Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік,
заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" підлягають
застосуванню судами як джерела права, у
яких визначено, що платника податку не
може бути позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування; при цьому платник ПДВ не
повинен нести відповідальність за
зловживання, вчинені його
постачальниками, якщо платник ПДВ не
знав про такі зловживання і не міг про
них знати.

У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо
підтвердження даних податкового
обліку» документи та інші дані, що
спростовують реальність здійснення
господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються
тощо.

Наявність формально складених, але
недостовірних первинних документів,
відповідність яких фактичним
обставинам спростована належними
доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції платника
податків, в тому числі транспортні
витрати, повинні бути пов'язані з
господарською діяльністю платника
податків і документально підтверджені.

На підставі викладеного, враховуючи
наявність відповідних розрахункових,
платіжних та інших документів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку, які підтверджують
факт отримання товарів та послуг від ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс», ТОВ «Лігран»
та ТОВ «Шоковіта», так і факт
здійснення відповідних витрат для
провадження господарської діяльності
позивача, суд не погоджується з
висновками податкового органу щодо
невірного формування позивачем
податкового кредиту за період, що
перевірявся.

Абзац 2 п.198.6 ст.198 ПК України визначає,
що у разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України у
разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Тобто за відсутності вищезазначених
порушень неправомірним є застосування
за ці порушення до позивача штрафних
(фінансових) санкцій.

Податковий орган не надав жодних
доказів на підтвердження того, що
позивач, як платник податку, діяв без
належної обачності й обережності і
йому було відомо про можливі порушення,
які допускав його контрагент, або що
самостійною діловою метою здійснення
господарських операцій з даним
підприємством було одержання
позивачем податкової вигоди.

Таким чином, враховуючи те, що
позивачем надано первинні документи,
що стосуються господарських операцій
за участю ПП «Транс-Атлантіка Сервіс»,
ТОВ «Лігран», ТОВ «Шоковіта», які
фактично підтверджують реальне
здійснення правочинів і досягнення
позивачем законної мети їх здійснення -
придбання товарів для здійснення
господарської статутної діяльності,
направленої на отримання прибутку, -
висновки відповідача про
безтоварність господарських операцій,
вчинених позивачем з мотивів не
спрямованості правочину на реальне
настання наслідків, є надуманими та
такими, що ґрунтуються на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім того, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено
правомірність прийнятих податкових
повідомлень-рішень від 31.07.2013 року
форми «Р» № та від 31.07.2013 року
форми «Р» № 0.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про доцільність та
обґрунтованість задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Так, судом встановлено,
що відповідно до заявлених вимог
майнового характеру, при поданні
позову, позивач повинен був сплатити
3073,32 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 14, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Акціонерного
товариства закритого типу
«Амургазбуд» до Державної податкової
інспекції в Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень форми
«Р» від 31.07.2013 року № , № 0 -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області форми «Р» № 0 від 31.07.2013 р.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області форми «Р» № від 31.07.2013р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Акціонерного товариства
закритого типу «Амургазбуд» ( код
ЄДРПОУ 3329739) судовий збір у сумі 3073,32
грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
О.С. Луніна