Справа № 1716/4435/12 (2а/570/7/13)
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
м. Київ К/800/43094/13

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України
в складі:

суддів Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В., Леонтович К.Г.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову
Рівненського районного суду
Рівненської області від 20 лютого 2013 р.
та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2013
р. у справі № 2-а/570/7/2013 за позовом
ОСОБА_1 до Великожитинської сільської
ради Рівненського району Рівненської
області про визнання незаконними та
скасування рішень сільської ради, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Великожитинської
сільської ради Рівненського району
Рівненської області, у якому просив
визнати недійсним та скасувати рішення
№ 192 від 09.12.2011 року та № 193 від 09.12.2011
року про внесення змін в п. 1,2 рішення №
434 від 21.05.2009 року.

Постановою Рівненського районного
суду Рівненської області від 20 лютого
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2013
р., у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, позивач звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати та прийняти нове рішення,
яким внеси зміни до резолютивної
частини рішення суду першої інстанції,
задовольнивши позов та скасувати
рішення апеляційного суду. Касаційна
скарга обґрунтована порушенням судами
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши в межах доводів касаційної
скарги матеріали справи на предмет
повноти та всебічності дослідження їх
судами та обґрунтованості
застосування норм матеріального права
до спірних правовідносин, вивчивши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав до її
задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням відповідача №
434 від 21.05.2009 року задоволено заяву
позивача та надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
для передачі земельних ділянок у
власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
площею 0,25 га та для ведення особистого
селянського господарства площею 1,05 га
в с. Малий Житин.

Рішенням № 192 від 09.12.2011 року
відповідачем внесено зміни до п.2
вищевказаного рішення № 434, відповідно
до яких змінено площу земельної
ділянки з 1,05 га на 0,9014 га та затверджена
технічна документація із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельні ділянки площею 0,5439 га та
площею 0,3575 (разом 0,9014 га) для ведення
особистого селянського господарства.

Рішенням № 193 від 09.12.2011 року,
відповідачем внесено зміни до п.1
вищевказаного рішення № 434, відповідно
до яких надано дозвіл на складання
технічної документації по передачі
земельної ділянки у власність для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд площею 0,17 га.

28.09.2012 року рішенням № 316
Великожитинської сільської ради
відмінено рішення сільської ради № 434
від 21.05.2009 р. "Про надання дозволу на
складання технічної документації по
передачі земельних ділянок у
власність"в пункті" дати дозвіл на
складання технічної документації по
передачі земельних ділянок у власність
для ведення особистого селянського
господарства громадянину ОСОБА_1
площею 1,05 га в с. Малий Житин".

Вказаним рішенням відмінено спірне
рішення № 192 від 09.12.2011 року та надано
дозвіл на складання технічної
документації по передачі земельної
ділянки у власність площею 0,70 га для
ведення особистого селянського
господарства у селі Малий Житин
громадянину ОСОБА_1 за рахунок земель,
які були в користуванні.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог щодо визнання недійсним та
скасування рішення № 192 від 09.12.2011 року,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з їх безпідставності, так як
спірне рішення на час розгляду спору
уже скасоване відповідачем.

Колегія суддів погоджується з такою
позицією судів попередніх інстанцій,
оскільки в силу обставини того, що
рішення № 192 від 09.12.2011 року скасоване,
тобто втратило юридичну силу, його дія
на час судового розгляду не
розповсюджується на права, свободи чи
інтереси позивача, тому не може їх
порушувати, у зв'язку з чим доцільність
судового захисту цих прав, свобод чи
інтересів не знаходить належного
обґрунтування.

Що стосується рішень судів в частині
позовних вимог про визнання недійсним
та скасування рішення відповідача № 193
від 09.12.2011 року щодо надання дозволу на
складання технічної документації по
передачі земельної ділянки у власність
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд площею 0,17 га,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу
України громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу.

Судами встановлено, що позивачу і
ОСОБА_3, на час винесення спірного
рішення, на праві власності належало
будинковолодіння в с. Малий Житин.

Позивачу належало 2/3 частки права
власності на вказане будинковолодіння,
а ОСОБА_3 - 1/3 частки.

На підставі звернень позивача і ОСОБА_3,
відповідачем були винесені рішення про
передачу земельних ділянок у власність
та для обслуговування житлового
будинку та господарських будівель
пропорційно їх часткам у праві
власності на вказане будинковолодіння.

Позивачу для вказаних цілей було
виділено 0.17 га, а ОСОБА_3 - 0, 08 га.

Крім того, рішенням Великожитинської
сільської ради Рівненського району
позивачу було дано дозвіл на складання
технічної документації по передачі
земельних ділянок у власність для
ведення особистого селянського
господарства площею 1.05 га в с. М. Житин.

Згідно з ст. 120 Земельного кодексу
України у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти.

До особи, яка набула право власності на
жилий будинок, будівлю або споруду,
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення.

Відповідно до ч. 4 цієї статті у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

З аналізу вказаних правових норм
слідує, що заяву до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування щодо приватизації може
бути подано особою ( особами) лише щодо
тієї земельної ділянки, яка перебуває у
її користуванні.

Так як відповідачу належить право
власності на 2/3 частини будинку, який
розташований на спірній земельній
ділянці, то право користування
земельною ділянкою визначається
пропорційно до частки у праві
власності на будинок.

Суди попередніх інстанцій вірно
виходили з того, що відповідач,
приймаючи спірне рішення, діяв на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені чинним
законодавством України, оскільки
вищевказані обставини та норми чинного
законодавства були враховані
відповідачем при прийнятті
оскаржуваного рішення, а тому
законними є також висновки судів про
відсутність підстав для задоволення
позову в цій частині.

Таким чином, судами вірно встановлено
характер спірних взаємовідносин та
обґрунтовано застосовано норми
матеріального права до їх вирішення.
Порушень норм процесуального закону,
які б могли призвести до прийняття
невірного рішення, не встановлено.
Твердження касаційної скарги
зазначений висновок суду не
спростовують.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Рівненського районного суду
Рівненської області від 20 лютого 2013 р.
та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2013
р. у справі № 2-а/570/7/2013 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: