Справа № 805/2681/14
Суддя: Загацька Т. В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 р.
Справа №805/2681/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 13:40

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Загацької Т.В.,

при секретарі
Аржанові К.С.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Мочкаєва Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Торезької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
вимоги №Ф-129-17 від 18.02.2014 року,-

В С Т А Н О В И
В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з
адміністративним позовом до Торезької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
скасування вимоги про сплату боргу на
суму 11071,41 грн. №Ф-129-17 від 18.02.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що він є пенсіонером за віком та
отримує пенсію відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Також
позивач зареєстрований як фізична
особа - підприємець та є платником
єдиного податку з 01.01.2012 року. 19 лютого
2014 року позивачем отримана вимога про
сплату боргу №Ф-129-17 від 18.02.2014 року на
суму 11071,41 грн.

Також позивач вказує на те, що
оскаржувана вимога є протиправною,
оскільки позивач є пенсіонером за
віком.

На підставі вищезазначеного, позивач
просив суд скасувати вимогу Торезької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
сплату боргу на суму 11071,41 грн. №Ф-129-17
від 18.02.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні надав пояснення аналогічні
змісту позовних вимог, позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити їх у
повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог, просив
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі, надав заперечення,
згідно яких вказав, що до податкового
органу 01.10.2013 року надійшла картка
особового рахунку позивача із сумою
недоїмки з єдиного соціального внеску
у розмірі 8658,71 грн. Відповідачем був
нарахований позивачу єдиний внесок за
третій квартал 2013 року у розмірі 1194,03
грн. та за четвертий квартал 2013 року у
розмірі 1218,67 грн. Згідно п.1 ч.2 ст. 6
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
платник єдиного внеску, яким зокрема є
позивач, зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі нараховувати,
обчислювати та сплачувати єдиний
внесок. Посилання позивача на
незаконність дій відповідача, на ч. 4 ст.
4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» не
мають законних підстав, оскільки
позивач отримує пенсію в разі втрати
годувальника, а не за віком та не за
інвалідністю.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
позивач зареєстрований як фізична
особа - підприємець 11.06.2004 року
виконавчим комітетом Сніжнянської
міської ради Донецької області,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця серія НОМЕР_2.

Відповідно до Податкового кодексу
України, Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» контроль за
дотриманням законодавства із збору
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
покладено на органи міністерства
доходів і зборів України.

Згідно з ч.4 ст.25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» орган доходів і
зборів у порядку, за формою та у строки,
встановлені центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику, надсилає
платникам єдиного внеску, які мають
недоїмку, вимогу про її сплату.

В судовому засіданні встановлено, що
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Сніжне Донецької області був
переданий особовий рахунок платника
єдиного внеску ОСОБА_3 до Торезької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області. Згідно
особового рахунку позивача станом на
01.10.2013 року у неї була наявна
заборгованість у загальному розмірі
8658,71 грн., у тому числі за 2011 рік - 1698,23
грн., за 2012 рік -4572,42 грн., з січня 2013 року
по квітень 2013 року - 2388,06 грн.

Торезькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області була нарахована
заборгованість позивачу зі сплати
єдиного внеску у розмірі 1194,03 грн. за
третій квартал 2013 року та у розмірі 1218,67
грн. за четвертий квартал 2013 року.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
18.02.2014 року Торезькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області було сформовано
вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф -
129-17, згідно якої станом на 31.01.2014 року
заборгованість зі сплати єдиного
внеску фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 становить 11071,41 грн.

При прийнятті рішення по даній справі
суд виходить з наступних мотивів та
керується наступними положеннями
законодавства.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464 - VІ (далі - Закон № 2464) єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (далі - єдиний
внесок) - консолідований страховий
внесок, збір якого здійснюється до
системи загальнообов'язкового
державного соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4. ч. 1. ст. 4 Закону №2464,
платниками єдиного внеску є: фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» № 3609-VI
від 07.07.2011 року, яким ст.4 Закону №2464
було доповнено ч.4 такого змісту:
«Особи, зазначені у пункті 4 частини
першої цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування».

З аналізу наведених норм законодавства
вбачається, що фізичні особи -
підприємці, які є пенсіонерами за віком
та які обрали спрощену систему
оподаткування, до яких з урахуванням
встановлених судом обставин
відноситься і позивач - фізична особа -
підприємець ОСОБА_3, звільняються від
сплати за себе єдиного внеску.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ
(далі - Закон № 1788) встановлені види
державних пенсій, а саме за цим Законом
призначаються: а) трудові пенсії: за
віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-VІ
(далі - Закону № 1058), особи мають право
на призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'ятнадцяти років.

Види державних пенсій, які
призначаються за Законом № 1788,
визначені ст.2 цього Закону.

Положення п."а" ч.1 ст.2 Закону №1788
свідчать про те, що трудові пенсії
поділяються на такі види як пенсії за
віком, по інвалідності, в разі втрати
годувальника та за вислугу років.

Системний аналіз положень ст.ст.12-18
Закону №1788 свідчить, що законодавець
розрізнив пенсії за віком в залежності
від умов їх призначення, визначивши
загальні умови призначення пенсії за
віком, (ст.12), пільгові умови
призначення пенсії за віком, (ст.13), а
також особливі умови призначення цього
виду пенсії окремим категоріям
громадян (працівникам, зайнятим на
підземних і відкритих гірничих роботах
та в металургії, громадянам, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи, інвалідам, учасникам війни,
сім'ям загиблих (померлих)
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, багатодітним
матерям і матерям інвалідів з
дитинства тощо (ст.ст.14-18).

Аналізуючи Закон № 1058, який встановлює
загальні види пенсійних виплат, Закон
№ 1788, яким призначаються державні
пенсії, суд приходить до висновку, що
законодавство встановлює пільги, як в
обчисленні стажу, так і в досягненні
конкретного віку для окремих категорій
громадян. Таким чином, вік і стаж роботи
- це характерні ознаки пенсії за віком,
однак умови призначення пенсій є
різними, тоді як такий вид пенсії, як
пенсія за віком є єдиним.

Судом встановлено, що позивач є
пенсіонером та отримує пенсію за віком,
що підтверджується пенсійним
посвідченням № НОМЕР_1, є платником
єдиного податку та перебуває на
спрощеній системі оподаткування, що
підтверджується свідоцтвом платника
єдиного податку серія НОМЕР_3.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_3 призначений такий
вид пенсії як «пенсія за віком»,
незважаючи на пільговий характер умов
її призначення, отже вона є
«пенсіонером за віком» і відповідно до
ч. 4 ст. 4 Закону № 2464 підлягає
звільненню від слати єдиного внеску.

У зв'язку з цим, дії Торезької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області щодо
нарахування фізичній особі -
підприємцю ОСОБА_3 заборгованості зі
сплати єдиного соціального внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є протиправними,
оскільки позивач є пенсіонером за
віком та добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування не приймає.

Отже, оскаржувана вимога про сплату
недоїмки №Ф - 129-17 від 18.02.2014 року
підлягає скасуванню, оскільки покладає
на позивача зобов'язання, від виконання
яких останній звільнений на підставі ч.
4 ст. 4 Закону № 2464.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_3 до Торезької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
скасування вимоги №Ф-129-17 від 18.02.2014
року підлягають задоволенню у повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11, 17-20, 69-72, 86, 94, 121, 158-163, 167, 185, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т
А Н О В И В:

Позов ОСОБА_3 до Торезької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
вимоги №Ф-129-17 від 18.02.2014 року -
задовольнити.

Скасувати вимогу Торезької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області №Ф-129-17 від 18.02.2014
року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті
судового збору у розмірі 182,70 грн. (сто
вісімдесят дві грн. 70 коп.).

Вступна та резолютивна частини
постанови прийняті в нарадчій кімнаті
та проголошені в судовому засіданні
22.04.2014 року, постанова в повному обсязі
буде виготовлена 25.04.2014 року.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Строк для подання апеляційної скарги
стороною або іншою особою, яка брала
участь у справі, обчислюється з моменту
отримання копії постанови.

Суддя
Загацька Т. В.