Справа № 2-а-288/12
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-288/12
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

29 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді суддів при
секретаріБорисюк Л.П., Ключковича В.Ю.,
Собківа Я.М. Чайка О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі Київської
області на постанову
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 03 травня 2011 року
у справі за позовом ОСОБА_5 до
Управління Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі Київської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2012 року ОСОБА_5 звернулася до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області із позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі Київської
області в якому просила визнати
відмову відповідача протиправною та
зобов'язати призначити пенсію по
втраті годувальника при неповному
стажі роботи в розмірі, пропорційному
наявному стажу роботи годувальника з
06.01.2012.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 03
травня 2011 року позов задоволено.

Визнано дії неправомірними та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Києво-Святошинському
районі Київської області призначити
пенсію ОСОБА_5 по втраті годувальника
при неповному стажі роботи в розмірі,
пропорційному наявному стажу роботи
годувальника з 06.01.2012.

Відповідач, не погоджуючись з
прийнятим рішенням суду, звернувся з
апеляційною скаргою, в якій зазначає,
що оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_5 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі Київської
області та отримує пенсію по
інвалідності, відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» як
інвалід з дитинства третьої групи.

Батько позивача ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці сорока двох
років, що підтверджується свідоцтвом
про смерть від 24 березня 2010 року,
виданого відділом реєстрації актів
цивільного стану Києво-Святошинського
районного управління юстиції
Київської області.

Згідно з висновком про настання
інвалідності від 19 вересня 2011 року,
виданого Ірпінською МСЕК, позивач
могла бути визнана інвалідом до
досягнення 18 років.

Позивач зверталась до відповідача за
призначенням пенсії по втраті
годувальника, проте отримала відмову у
зв'язку з тим, що померлий годувальник
не мав страхового стажу.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 05.11.1991,
право на пенсію в разі втрати
годувальника мають непрацездатні
члени сім'ї померлого годувальника, які
були на його утриманні (стаття 38). При
цьому дітям пенсії призначаються
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, також
мають право на пенсію, якщо згодом
втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім'ї
вважаються:

а) діти, брати, сестри й онуки, які не
досягли 18 років або старші цього віку,
якщо вони стали інвалідами до
досягнення 18 років, при цьому брати,
сестри й онуки - за умови, якщо вони не
мають працездатних батьків;

б) батько, мати, дружина, чоловік, якщо
вони є інвалідами або досягли
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до висновку про час
настання інвалідності від 19 вересня 2011
року ОСОБА_5 визнана інвалідом третьої
групи з дитинства (а.с.15).

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», пенсія у зв'язку з
втратою годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по третій групі інвалідності, а
в разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу. При цьому
дітям пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

Згідно положень ч. 3 ст. 36 цього Закону,
до членів сім'ї, які вважаються такими,
що були на утриманні померлого
годувальника, відносяться особи,
зазначені в частині другій цієї статті,
якщо вони: були на повному утриманні
померлого годувальника;

одержували від померлого годувальника
допомогу, що була для них постійним і
основним джерелом засобів до
існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для
яких його допомога була постійним і
основним джерелом засобів до
існування, але які й самі одержували
пенсію, мають право, за бажанням,
перейти на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», до стажу
роботи зараховується робота,
виконувана на підставі трудового
договору на підприємствах, в установах,
організаціях і кооперативах, незалежно
від використовуваних форм власності та
господарювання, а також на підставі
членства в колгоспах та інших
кооперативах, незалежно від характеру
й тривалості роботи і тривалості
перерв.

Згідно ст. 62 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», основним
документом, що підтверджує стаж роботи,
є трудова книжка. Порядок
підтвердження наявного трудового
стажу при відсутності трудової книжки
або відповідних записів у ній
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Як вбачається з архівної довідки про
стаж № 3519 від 12.12.2011, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1
працював на Харківському державному
підприємстві «Завод імені Малишева» на
посаді «чистильщик оливок и заготовок»
в період з 03.06.1969 по 01.10.1970. Таким чином,
розмір стажу померлого годувальника за
вказаний період становить 1 рік 3 місяці
28 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», пенсія в
разі втрати годувальника
встановлюється на весь період,
протягом якого член сім'ї померлого
вважається непрацездатним згідно з
статтею 37 цього Закону, а членам сім'ї,
які досягли пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», - довічно.

Як вже було зазначено, батько позивача
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Статтею 45 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено випадки
призначення пенсії в разі втраті
годувальника при неповному стажі
роботи. Членам сім'ї, що втратила
годувальника, який помер внаслідок
загального захворювання і не мав стажу,
достатнього для призначення повної
пенсії по інвалідності (стаття. 25),
призначається пенсія при неповному
стажі в розмірі, пропорційному
наявному стажу роботи годувальника.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив, що батько позивача дійсно не
мав необхідного стажу роботи, але
відповідно до норм закону, що діяли на
час виникнення спірних правовідносин,
позивачу має бути призначена пенсія по
втраті годувальника пропорційно до
стажу роботи її батька.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», пенсія у зв'язку з
втратою годувальника призначається з
дня, що настає за днем смерті
годувальника, якщо звернення про
призначення такого виду пенсії
надійшло протягом 12 місяців з дня
смерті годувальника.

Оскільки, звернення позивача за
пенсією надійшло більше ніж 12 місяців
після смерті годувальника, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що пенсія
призначається з дня звернення до
Управління Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі Київської
області, тобто з 06.01.2012.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право залишити апеляційну скаргу
без задоволення, а постанову суду без
змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Києво-Святошинському районі Київської
області на постанову
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 03 травня 2011 року -
залишити без задоволення.

Постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 03
травня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
суддя суддя Л.П. Борисюк
В.Ю. Ключкович Я.М. Собків

Повний текст ухвали складено та
підписано - 30.04.2014

Головуючий суддя
Борисюк Л.П.

Судді:
Ключкович В.Ю.

Собків Я.М.