Справа № 808/2004/14
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року 17 год. 05 хв. Справа №
808/2004/14 м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Р.В.
Сацького,

при секретарі судового засідання
А.С.Ярошенка,

за участю представників сторін :

від позивача ОСОБА_1

від відповідача Гніда А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Запоріжжя
адміністративну справу

за позовною заявою: ОСОБА_3

до Головного управління Міндоходів у
Запорізькій області

про: про визнання переважного права на
залишення на посаді, визнання
протиправною

та скасування пропозиції щодо
подальшого працевлаштування, визнання
протиправним та скасування наказу №4-о
від 03.02.12, визнання протиправним та
скасування наказу №100-о від 30.03.12,
поновлення на посаді та зобов'язання
виплатити середній заробіток за час
вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов ОСОБА_3 (далі -
Позивачка) до Головного управління
Міндоходів у Запорізькій області (далі
- Відповідач), в якому вона просить
визнати за нею переважне право на
залишення на посаді, визнати
протиправною та скасувати пропозицію
щодо подальшого працевлаштування у
зв'язку з реорганізацією ДПА в
Запорізькій області, визнати
протиправним та скасувати наказ №4-о
від 03.02.12 ДПС у Запорізькій області,
визнати протиправним та скасувати
наказ №100-о від 30.03.12 ДПС у Запорізькій
області, поновити на посаді та
зобов'язати ГУ Міндоходів у
Запорізькій області виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

У судовому засіданні представник
Позивачки позов підтримав та надав
пояснення, аналогічні тим, що викладені
в позовній заяві. Зокрема вказує про те,
що наказом

від 10.11.99 №251-о ОСОБА_3 була зарахована
на посаду державного податкового
інспектора відділу обліку юридичних
осіб управління інформатизації
Державної податкової адміністрації в
Запорізькій області (далі - ДПА в
Запорізькій області), як така що
пройшла за конкурсом. В період часу з
19.03.02 по 03.02.12 вона проходила службу на
посаді головного державного
податкового інспектора відділу
ведення банку даних обласного рівня
управління інформатизації процесів
оподаткування ДПА в Запорізькій
області. 18.01.12 відбулося засідання
комісії з проведення реорганізації ДПА
в Запорізькій області, в ході якого
розглядалися переважні права на
залишення на роботі при скороченні
чисельності штату працівників ДПА в
Запорізькій області. За результатами
даного засідання складено протокол №1
від 18.01.12. Так, відповідно до п.13
вказаного протоколу начальник
управління персоналу ДПА в Запорізькій
області Громак Г.Г. повідомила комісію
з проведення реорганізації про
переважні права працівників
управління інформатизації процесів
оподаткування і відділу реєстрації та
обліку платників податків, які були
закріплені в додатку №13 до даного
протоколу. За результатами засідання
комісії з реорганізації ДПА в
Запорізькій області була отримана
письмова згода її членів на
вивільнення Позивачки як такої, що не
мала переважного права на залишення на
посаді в вказаному управлінні. В свою
чергу, у ОСОБА_3 було переважне право на
залишення на посаді, оскільки рівень її
кваліфікації, досвіду, освіти були
достатніми для залишення на займаній
посаді, теж саме стосується і
продуктивності її праці як головного
державного податкового інспектора
відділу ведення банку даних обласного
рівня управління інформатизації
процесів оподаткування ДПА в
Запорізькій області. Це
підтверджується неодноразовими
відзначенням її грамотами та грошовими
винагородами за сумлінну та
самовіддану працю, за значний внесок в
організацію роботи, за значний
особистий внесок, про що внесені
відповідні записи у трудову книжку. З
метою підвищення рівня професійної
компетенції Позивачка успішно
проходила планове навчання на курсах
підвищення кваліфікації у Центрі
перепідготовки та підвищення
кваліфікації Державної податкової
адміністрації України (м. Ірпінь,
Київська область), здобуті знання
практично реалізовувала в своїй
роботі. За вказаний проміжок часу до
Позивачки будь-які нарікання та
претензії збоку безпосереднього
керівництва були відсутні. Всі
поставлені завдання виконувались
ОСОБА_3 завжди вчасно, в повному обсязі
та у відповідності з посадовими
повноваженнями. За діловою
кваліфікацією, рівнем знань і навичок
вона завжди відповідала займаній
посаді, що підтверджувалось під час
планових атестацій державних
службовців ДПА в Запорізькій області.
Стаж роботи Позивачки в управлінні
інформатизації процесів оподаткування
ДПА в Запорізькій області складає
понад 12 років, загальний стаж роботи
програмістом складає понад 21 рік (з
01.07.90 по 03.02.12), про що внесені відповідні
записи у трудову книжку. Після того, як

ОСОБА_3 дізналася про своє подальше
звільнення, ДПС у Запорізькій області,
в особі тодішнього голови ОСОБА_5,
запропонувало їй призначення в порядку
переведення на посаду головного
державного податкового
ревізора-інспектора відділу перевірок
великих підприємств управління
податкового контролю, на період
відсутності основного працівника
ОСОБА_6, яка перебувала у соціальній
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку і
ставала до роботи 30.03.12. Незважаючи на
той факт, що Позивачка володіла
переважним правом на залишення на
посаді головного державного
податкового інспектора ведення банку
даних обласного рівня управління
інформатизації процесів оподаткування
ДПА в Запорізькій області, і будь-яких
пропозицій щодо її переведення до
ОСОБА_3 не повинно було надходити, у неї
не було іншого виходу, як погодитися на
вказану пропозицію щодо призначення на
зазначену посаду, оскільки її чоловік є
пенсіонером, син - студентом денної
форми навчання. Однак, ДПС у
Запорізькій області, достовірно знаючи
про переважне право Позивачки на
залишення на посаді в управлінні
інформатизації процесів
оподаткування, вийшовши за межі
наданих повноважень, все ж таки
запропонувало ОСОБА_3 посаду, на яку
вона, під впливом тяжких сімейних
обставин та страхом втратити роботу,
вимушена була погодитися. Далі, 30.03.12,
відповідно до наказу №100-о ДПС у
Запорізькій області Позивачку було
звільнено з посади в ДПС у Запорізькій
області у зв'язку із закінченням строку
трудового договору, згідно з п.2 ст.36
КЗпП України», оскільки працівниця
(ОСОБА_6), яку вона тимчасово заміщувала,
вийшла з декретної відпустки. Вважав за
можливе задоволення позовних вимог
шляхом визнання переважного права на
залишення на посаді, визнання
протиправною та скасування пропозиції
щодо подальшого працевлаштування у
зв'язку з реорганізацією ДПА в
Запорізькій області, визнання
протиправним та скасування наказу №4-о
від 03.02.12 ДПС у Запорізькій області,
визнання протиправним та скасування
наказу №100-о від 30.03.12 ДПС у Запорізькій
області, поновлення на посаді та
зобов'язання ГУ Міндоходів у
Запорізькій області виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Представник відповідача - Головного
управління Міндоходів у Запорізькій
області - проти позову заперечила та
надала пояснення, аналогічні
викладеним у запереченні на позов.
Зокрема зазначила, що ОСОБА_3 при
реорганізації ДПА в Запорізькій
області не мала переважного права на
залишення на посаді головного
державного податкового інспектора
відділу ведення банку даних обласного
рівня управління інформатизації
процесів оподаткування. Крім того,
ОСОБА_3 мала неодноразові зауваження,
побажання та рекомендації щодо
виконання нею службових обов'язків зі
сторони керівництва, а також постійно
потребувала підвищення своєї
кваліфікації, що підтверджується
отриманими свідоцтвами НОМЕР_1, НОМЕР_2
та НОМЕР_3, а це, на думку представника
Відповідача, свідчило про недостатній
рівень знань та низький рівень
кваліфікації ОСОБА_3 Також
Відповідачем зазначено про те, що
заохочення до ОСОБА_3 застосовувались
виключно за досягнення нею вікового
бар'єру та з нагоди професійних свят, та
аж ніяк не за високі досягнення в праці.
Також на думку представника
Відповідача, при звільненні Позивачки
ним було дотримано вимоги КЗпП України.
В задоволенні позову просила
відмовити.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані сторонами
письмові докази та пояснення, оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов висновку про те,
що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.43 Конституції України
(далі - Конституція), кожен має право на
працю, що включає можливість заробляти
собі на життя працею, яку він вільно
обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного
здійснення громадянами права на працю,
гарантує рівні можливості у виборі
професії та роду трудової діяльності,
реалізовує програми
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Вказані норми кореспондуються з
приписами ст.2 Кодексу законів про
працю України (далі - КЗпП України),
згідно з якою право громадян України на
працю, - тобто на одержання роботи з
оплатою праці не нижче встановленого
державою мінімального розміру, -
включаючи право на вільний вибір
професії, роду занять і роботи,
забезпечується державою. Держава
створює умови для ефективної
зайнятості населення, сприяє
працевлаштуванню, підготовці і
підвищенню трудової кваліфікації, а
при необхідності забезпечує
перепідготовку осіб, вивільнюваних у
результаті переходу на ринкову
економіку.

Україна забезпечує рівність трудових
прав усіх громадян незалежно від
походження, соціального і майнового
стану, расової та національної
приналежності, статі, мови, політичних
поглядів, релігійних переконань, роду і
характеру занять, місця проживання та
інших обставин.

Згідно зі ст.42 КЗпП України, при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше
утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і
середніх спеціальних учбових закладах
без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам
війни та особам, на яких поширюється
чинність Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»;

6) авторам винаходів, корисних моделей,
промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво або професійне
захворювання;

8) особам з числа депортованих з
України, протягом п'яти років, з часу
повернення на постійне місце
проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може
надаватися й іншим категоріям
працівників, якщо це передбачено
законодавством України.

Аналізом матеріалів справи
встановлено, що 18.01.12 відбулося
засідання комісії з проведення
реорганізації ДПА в Запорізькій
області, в ході якого розглядалися
переважні права на залишення на роботі
при скороченні чисельності штату
працівників ДПА в Запорізькій області.
За результатами даного засідання
складено протокол №1 від 18.01.12. Так,
відповідно до п.13 вказаного протоколу
начальник управління персоналу ДПА в
Запорізькій області Громак Г.Г.
повідомила комісію з проведення
реорганізації про переважні права
працівників управління інформатизації
процесів оподаткування і відділу
реєстрації та обліку платників
податків (тодішнє місце роботи
Позивачки), які були закріплені в
додатку №13 до даного протоколу. За
результатами засідання комісії з
реорганізації ДПА в Запорізькій
області була отримана письмова згода
її членів на вивільнення ОСОБА_3, як
такої, що не мала переважного права на
залишення на посаді в даному
управлінні.

Після того, як Позивачка дізналася про
своє подальше звільнення, ДПС у
Запорізькій області, в особі голови
ОСОБА_5, який обіймав вказану посаду на
той час, запропонувало їй призначення в
порядку переведення на посаду
головного державного податкового
ревізора-інспектора відділу перевірок
великих підприємств управління
податкового контролю, на період
відсутності основного працівника
ОСОБА_6, яка перебувала у соціальній
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку і
ставала до роботи 30.03.12.

Далі, 30.03.12, відповідно до наказу №100-о
ДПС у Запорізькій області Позивачку
було звільнено з посади в ДПС у
Запорізькій області у зв'язку із
закінченням строку трудового договору,
згідно з п.2 ст.36 КЗпП України», оскільки
працівниця

ОСОБА_6, яку вона тимчасово заміщувала,
вийшла з декретної відпустки.

Суд критично ставиться до тверджень
представника Відповідача про те, що
ОСОБА_3 не мала переважного права на
залишення на посаді головного
державного податкового інспектора
відділу ведення банку даних обласного
рівня управління інформатизації
процесів оподаткування ДПА в
Запорізькій області.

На думку Відповідача при визначенні у
того чи іншого співробітника
переважних прав на залишення на посаді
складається таблиця з інформацією про
працівників відповідного структурного
підрозділу щодо визначення
переважного права на залишенні
відповідно до переліку зазначеного у
ст.42 КЗпП України та робиться
порівняльний аналіз продуктивності
праці і кваліфікації працівників, у
процесі якого враховуються такі
обставини як: наявність відповідної
освіти, післядипломної освіти,
документів про підвищення
кваліфікації, відсутність
дисциплінарних стягнень, наявність
заохочень за успіхи в роботі, отримання
премій за виконання особливо важливих
робіт, відсутність прогулів, відпусток
без збереження заробітної плати,
тривалого перебування на лікарняних
листках, зауважень з боку керівництва
щодо строків і якості виконуваних
завдань, обсяги виконуваних робіт тощо.

Проте долучений до матеріалів справи
представником Відповідача
інформаційний лист без номера і дати не
містить порівняльний аналіз
зазначених показників по працівниках
управління інформатизації процесів
оподаткування та відділу обліку
платників податку ДПА в Запорізькій
області, зокрема, по ОСОБА_3 Тому даний
документ не може підтверджувати
відсутності у Позивачки переважного
права на залишення на посаді.

Навпаки, як встановлено з матеріалів
справи, рівень кваліфікації, досвіду та
освіти Позивачки були достатніми для
залишення на займаній посаді, теж саме
стосується і продуктивності праці
ОСОБА_3, як головного державного
податкового інспектора відділу
ведення банку даних обласного рівня
управління інформатизації процесів
оподаткування ДПА в Запорізькій
області. Це підтверджується
неодноразовими відзначенням її
грамотами та грошовими винагородами за
сумлінну та самовіддану працю, за
значний внесок в організацію роботи, за
значний особистий внесок, про що
внесені відповідні записи у трудову
книжку.

Судом також встановлений і той факт, що
з метою отримання додаткових знань для
їх практичного застосування ОСОБА_3
успішно проходила планове навчання на
курсах підвищення кваліфікації у
Центрі перепідготовки та підвищення
кваліфікації Державної податкової
адміністрації України (м. Ірпінь,
Київська область), здобуті знання
практично реалізовувала в своїй
роботі.

За період проходження нею служби в
податкових органах Запорізької
області

(з 10.11.99 по 30.03.12) дисциплінарні
стягнення до ОСОБА_3 не
застосовувались. За вказаний період
будь-які зауваження та претензії з боку
безпосереднього керівництва до
Позивачки також були відсутні. Всі
поставлені завдання виконувались нею
завжди вчасно, якісно, в повному обсязі
та у відповідності з посадовими
повноваженнями. За діловою
кваліфікацією, рівнем знань і навичок
вона завжди відповідала займаній
посаді, що підтверджувалось під час
планових атестацій державних
службовців ДПА в Запорізькій області.

Стаж роботи Позивачки в управлінні
інформатизації процесів оподаткування
ДПА в Запорізькій області складає
понад 12 років, загальний стаж роботи
програмістом складає понад 21 рік (з
01.07.90 по 03.02.12), про що внесені відповідні
записи у трудову книжку.

Вказані факти, в своїй сукупності,
безперечно свідчать про наявність у

ОСОБА_3 переважного права на залишення
на посаді головного державного
податкового інспектора ведення банку
даних обласного рівня управління
інформатизації процесів оподаткування
ДПА в Запорізькій області, яку вона
займала до реорганізації ДПА в
Запорізькій області.

Крім того судом не беруться до уваги
твердження Відповідача про те, що

ОСОБА_3 мала неодноразові зауваження,
побажання та рекомендації щодо
виконання нею службових обов'язків зі
сторони керівництва.

Так, відповідно до наданих
Відповідачем на вимогу суду копій
характеристик на ОСОБА_3 від 03.09.01, від
06.12.04, від 15.10.07, за 2010 рік встановлено
той факт, що Позивачка за весь час
проходження служби в податкових
органах Запорізької області показала
себе кваліфікованим фахівцем з
розробки та супроводження програмного
забезпечення, постійно створювала та
впроваджувала власні процедури
автоматизації обробки інформації
структурними підрозділами ДПА (ДПС) у
Запорізькій області з використанням
сучасних програмних продуктів. Крім
того, ОСОБА_3 самостійно розробляла та
постійно використовувала у своїй
роботі схеми аналізу та
автоматизованого контролю якості баз
даних, які супроводжувала. Також вона
сумлінно виконувала свої посадові
обов'язки, дотримувалася правил
поведінки державного службовця. За час
роботи в податковій службі проявила
професійну компетентність,
відповідальність, ініціативність,
самостійність в роботі, оперативність
у прийнятті рішень і здатність до
контролю за їх реалізацією. Крім того,
Позивачка мала високу працездатність,
легко встановлювала взаємовідносини з
колегами, творчо підходила до справи,
принципова, послідовна в роботі,
самокритична.

Таким чином, інформація, яка міститься
в характеристиках на ОСОБА_3 свідчить
лише про її професіоналізм, високу
кваліфікацію та продуктивність праці,
і повністю спростовує доводи
Відповідача у цій частині.

Необґрунтованими також є посилання
Відповідача про те, що Позивачка
постійно потребувала підвищення своєї
кваліфікації, що підтверджується
отриманими свідоцтвами НОМЕР_1, НОМЕР_2
та НОМЕР_3, а це, на думку Відповідача,
свідчило про недостатній рівень знань
та низький рівень кваліфікації ОСОБА_3

Вказаний висновок ГУ Міндоходів у
Запорізькій області є безпідставним та
не узгоджується з нормами діючого
законодавства України, оскільки
відповідно до ч.3 п.3 Положення про
систему підготовки, перепідготовки та
підвищення кваліфікації державних
службовців і посадових осіб місцевого
самоврядування, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№564 від 07.07.10 (далі - Положення),
підвищення кваліфікації державних
службовців і посадових осіб місцевого
самоврядування - навчання з метою
оновлення та набуття умінь, знань,
навичок і здатності виконувати
завдання та обов'язки, необхідні для
провадження професійної діяльності на
державній службі та на службі в органах
місцевого самоврядування.

Згідно з приписами ч.1 п.8 Положення,
підвищення кваліфікації державних
службовців і посадових осіб місцевого
самоврядування є безперервним
процесом і здійснюється за такими
видами: навчання за професійними
програмами підвищення кваліфікації;
тематичні постійно діючі семінари;
спеціалізовані короткострокові
навчальні курси; тематичні
короткострокові семінари, зокрема
тренінги; стажування в органах, на які
поширюється дія Законів України «Про
державну службу» та «Про службу в
органах місцевого самоврядування», а
також за кордоном; самостійне навчання
(самоосвіта), зокрема щорічний
Всеукраїнський конкурс «Кращий
державний службовець» (для державних
службовців).

Відповідно до ч.1 п.9 Постанови,
підвищення кваліфікації за
професійними програмами спрямовується
на фахове удосконалення та оновлення
знань і набуття умінь, навичок
державних службовців і посадових осіб
місцевого самоврядування, які займають
посади відповідних категорій в
органах, на які поширюється дія Законів
України «Про державну службу» та «Про
службу в органах місцевого
самоврядування», а також осіб,
зарахованих до кадрового резерву.

Крім того, згідно з ч.6 п.9 Положення,
навчання за професійними програмами
підвищення кваліфікації та отримання
свідоцтва про підвищення кваліфікації
за зразком, затвердженим постановою
Кабінетом Міністрів України від 12.11.97
№1260 «Про документи про освіту та вчені
звання», враховуються державним
службовцям і посадовим особам
місцевого самоврядування під час
чергової атестації, зарахування до
кадрового резерву та призначення на
вищу посаду.

Як встановлено зі вказаної норми,
пройдені державним службовцем курси
підвищення власної кваліфікації
навпаки заносяться до його активу, і ні
в якому разі не можуть свідчити про
його професійну непридатність.

Правова природа такого явища, як
підвищення кваліфікації державного
службовця, зокрема ОСОБА_3, полягає
виключно в удосконаленні та оновленні
знань і набутті умінь, державного
службовця, і аж ніяким чином не може
свідчити про низький рівень його
кваліфікації, як те зазначив
Відповідач.

Враховуючи викладене, твердження ГУ
Міндоходів у Запорізькій області про
низький рівень кваліфікації ОСОБА_3
внаслідок періодичного проходження
нею курсів підвищення власної
кваліфікації у відповідному центрі у м.
Ірпінь Київської області є
необґрунтованими та неправомірними.
Навпаки, всі отримані Позивачкою
додаткові професійні знання були
використані нею при здійсненні власних
посадових обов'язків. Факт практичного
використання ОСОБА_3 здобутих на даних
курсах підвищення кваліфікації знань,
зокрема підтверджено відповідними
характеристиками, що містяться
матеріалах справи.

Безпідставними також є твердження
Відповідача про те, що заохочення до
ОСОБА_3 застосовувались виключно за
досягнення нею вікового бар'єру та з
нагоди професійних свят, та аж ніяк не
за високі досягнення в праці.

Так, відповідно до змісту почесних
грамот, якими неодноразово
нагороджувалась протягом служби
ОСОБА_3 встановлено, що підставами для
відзначення Позивачки даними
грамотами були: сумлінна праця і
особистий внесок в мобілізацію доходів
до бюджету (почесна грамота від 27.10.2000),
сумлінна праця і трудовий внесок по
виконанню завдань, поставлених перед
податковою службою (почесна грамота

від 24.08.02), сумлінна праця та з нагоди 10-ї
річниці утворення ДПА України (почесна
грамота від 26.10.06), за довголітню
сумлінну працю (почесна грамота від
08.01.12).

Крім того, відповідно до записів про
заохочення, зроблених в трудовій
книжці Позивачки, за період
проходження нею служби у податкових
органах її неодноразово відзначали за
значний внесок в організацію роботи по
забезпеченню мобілізації коштів до
Зведеного бюджету України, за сумлінну
та самовіддану працю.

Вказані письмові докази, в своїй
сукупності, повністю спростовують
заяви Відповідача в цій частині та ще
раз підтверджують високу кваліфікацію
ОСОБА_3

Дослідивши всі обставини справи у
своїй логічній послідовності, суд
дійшов висновку про те, що, ОСОБА_3
володіла переважним правом, в
розумінні ст.42 КЗпП України, на
залишення на посаді головного
державного податкового інспектора
ведення банку даних обласного рівня
управління інформатизації процесів
оподаткування ДПА в Запорізькій
області.

Однак, незважаючи на наявність у
Позивачки даного права, враховуючи
також той факт, що будь-яких пропозицій
щодо переведення ОСОБА_3 на інші посади
до неї не повинно було надходити, ДПС у
Запорізькій області, знаючи про
переважне право ОСОБА_3 на залишення на
посаді в управлінні інформатизації
процесів оподаткування, вийшовши за
межі наданих повноважень, все ж таки
запропонувало їй посаду, на яку
Позивачка, під впливом тяжких сімейних
обставин та страхом втратити роботу,
вимушена була погодитися, оскільки на
момент звільнення чоловік ОСОБА_3 є
пенсіонером, а син - студентом денної
форми навчання.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, ДПС у Запорізькій області
(нині - ГУ Міндоходів у Запорізькій
області) грубо порушено норми діючого
трудового законодавства України, а
також трудові права Позивачки, зокрема
при відборі її кандидатури на
вивільнення та подальшому переміщенні
Позивачки, не додержано вимог ст.42 КЗпП
України, що є грубим порушенням
законодавства про працю, а тому такий
відбір, переміщення та подальше
звільнення Позивачки є протиправними.

Обґрунтованою також є вимога Позивачки
про стягнення на її користь середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
оскільки відповідно до ст.235 КЗпП
України, у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом, який
розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Відповідно до довідки ГУ Міндоходів у
Запорізькій області за вих. №9 від 20.02.14
про нараховану на користь ОСОБА_3
заробітну плату за січень 2011 року -
березень 2012 року, а також
довідки-розрахунку, наданого
представником Позивачки до матеріалів
справи, суд вважає за необхідне
визначити суму середнього заробітку,
що підлягає стягненню на користь
Позивачки за час вимушеного прогулу, у
загальному розмірі 46 621,98 грн.

Проаналізувавши вимоги чинного
законодавства, дослідивши надані до
матеріалів адміністративної справи
письмові докази в їх сукупності,
вислухавши пояснення сторін, суд
вважає, що позовні вимоги щодо визнання
за ОСОБА_3 переважного права на
залишення на посаді, визнання
протиправною та скасування пропозиції
щодо подальшого працевлаштування у
зв'язку з реорганізацією ДПА в
Запорізькій області, визнання
протиправним та скасування наказу №4-о
від 03.02.12 ДПС у Запорізькій області,
визнання протиправним та скасування
наказу №100-о від 30.03.12 ДПС у Запорізькій
області, поновлення на посаді та
зобов'язання ГУ Міндоходів у
Запорізькій області виплатити
середній заробіток за час вимушеного
прогулу, є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.55 Конституції, права і
свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб.

Згідно зі ст.5-1 КЗпП України, держава
гарантує працездатним громадянам, які
постійно проживають на території
України, зокрема, правовий захист від
необґрунтованої відмови у прийнятті на
роботу і незаконного звільнення, а
також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про державну
службу», державні службовці мають
право: користуватися правами і
свободами, які гарантуються громадянам
України Конституцією і законами
України; безперешкодно
ознайомлюватись з матеріалами, що
стосуються проходження ним державної
служби, в необхідних випадках давати
особисті пояснення; на соціальний і
правовий захист відповідно до його
статусу; захищати свої законні права та
інтереси у вищестоящих державних
органах та у судовому порядку.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку (ч.3 ст.2 КАС України).

Частиною 1 ст.11 КАС України встановлено,
що розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно із ч.1 ст.71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що Відповідачем не доведена
відсутність у Позивачки переважного
права на залишення на посаді,
правомірність оскаржуваних наказів та
обґрунтованість звільнення Позивачки,
а тому позов підлягає задоволенню.

За приписами п.1 ч.1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір», від сплати судового
збору звільняються позивачі - за
подання позовів про стягнення
заробітної плати, поновлення на роботі
та за іншими вимогами, що випливають із
трудових правовідносин.

Відповідно до ст.256 КАС України негайно
виконуються постанови суду, зокрема,
про присудження виплати заробітної
плати, іншого грошового утримання у
відносинах публічної служби - у межах
суми стягнення за один місяць та
поновлення на посаді у відносинах
публічної служби.

Керуючись статтями 69-71, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов
задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати за ОСОБА_3 переважне право на
залишення на посаді головного
державного податкового інспектора
ведення банку даних обласного рівня
управління інформатизації процесів
оподаткування ДПА в Запорізькій
області (нині - Головне управління
Міндоходів у Запорізькій області), яку
позивач займала до реорганізації ДПА в
Запорізькій області.

3. Визнати протиправною та скасувати
пропозицію щодо подальшого
працевлаштування у зв'язку з
реорганізацією ДПА в Запорізькій
області, згідно з якою ОСОБА_3 було
запропоновано призначення в порядку
переведення на посаду головного
державного податкового
ревізора-інспектора відділу перевірок
великих підприємств управління
податкового контролю ДПС у Запорізькій
області, на період відсутності
основного працівника ОСОБА_6, яка
перебувала у соціальній відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

4. Визнати протиправним та скасувати
наказ №4-о від 03.02.2012 ДПС у Запорізькій
області щодо призначення в порядку
переведення ОСОБА_3 на зазначену
тимчасову посаду.

5. Визнати протиправним та скасувати
наказ №100-о від 30.03.2012 ДПС у Запорізькій
області «Про звільнення ОСОБА_3 у
зв'язку із закінченням строку
трудового договору, згідно з п.2 ст.36
КЗпП України».

6. Поновити ОСОБА_3 на посаді головного
державного податкового інспектора
управління інформаційних технологій
та обліку платників ГУ Міндоходів у
Запорізькій області.

7. Зобов'язати Головне управління
Міндоходів у Запорізькій області
виплатити ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу за період часу з
30.03.2012 по 30.03.2013 у сумі 46 621 (сорок шість
тисяч шістсот двадцять одну) гривню 98
копійок.

8. Постанова підлягає негайному
виконанню.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України - з дня
складення її в повному обсязі,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя Р.В.
Сацький