Справа № 808/1758/14
Суддя: Горобцова Ярослава Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року о 12 год. 04 хв.Справа №
808/1758/14 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Горобцової Я.В., за участю секретаря
судового засідання Колесникової С.Г.,

за участю

представника позивача - О.В.
Задорожного,

представника відповідача - Ю.В.
Проценко,

представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - не прибув

розглянувши у місті Запоріжжі у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Український графіт»

до Запорізької митниці Міндоходів

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору - Головне
управління Державної казначейської
служби України у Запорізькій області

про визнання протиправними дій та
рішень, -

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

11 березня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Публічного акціонерного товариства
«Український графіт» до Запорізької
митниці Міндоходів, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Головне управління Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області, в якому позивач
просить:

1. визнати протиправними дії
Запорізької митниці щодо направлення
запитів про надання додаткових
документів, які підтверджують заявлену
митну вартість та обраний метод її
визначення: №78030 від 15.11.2013, №82067 від
02.12.2013;

2. визнати протиправними та скасувати
рішення Запорізької митниці про
коригування митної вартості товарів:
№112050000/2013/000934/2 від 18.11.2013, №112050000/2013/000987/2
від 03.12.2013;

3. визнати протиправними та скасувати
картки відмови Запорізької митниці у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення:
№112050000/2013/01225, №112050000/2013/01287;

4. зобов'язати Запорізьку митницю
Міндоходів у встановленому
законодавством порядку скласти та
направити Головному управлінню
Державної казначейської служби
України у Запорізькій області висновок
про повернення Публічному
акціонерному товариству «Український
графіт» з Державного бюджету України
надмірно сплачених митних платежів в
сумі 819 122,64 грн.;

5. зобов'язати Запорізьку митницю
Міндоходів визнати митну вартість
товарів, поставлених за контрактом
Публічного акціонерного товариства
«Український графіт» з фірмою «CARBON
CONSTRUCTION & TRADING LIMITED» №804/1323-818/32744/34 від
24.12.2012:

- прокладений нафтовий голковий кокс
марки RM, заявлений ПАТ «Український
графіт» згідно митної декларації МД-2
№112050000/2013/030623 від 15.11.2013;

- прокладений нафтовий голковий кокс
марки RM, заявлений ПАТ «Український
графіт» згідно митної декларації МД-2
№112050000/2013/032501 від 02.12.2013;

6. стягнути з Державного бюджету
України на користь Публічного
акціонерного товариства «Український
графіт» суму сплаченого судового
збору;

7. в порядку ст. 267 КАС України
зобов'язати Запорізьку митницю
Міндоходів не пізніше 30 календарних
днів з моменту набрання постановою
суду законної сили, надати
Запорізькому окружному
адміністративному суду звіт про
виконання постанови суду, що набрала
законної сили.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між
позивачем та фірмою «CARBON CONSTRUCTION & TRADING
LIMITED» був укладений контракт
№804/1323-818/32744/34 від 24.12.2012 предметом якого
є поставка товару відповідно до
специфікацій, що є невід'ємними
частинами контракту. При митному
оформленні товарів, які ввозились на
територію України, позивачем
встановлено митну вартість за основним
методом - ціною договору (контракту), та
відображено цей показник в деклараціях
до яких додано документи, що
підтверджують митну вартість товару
згідно з переліком, визначеним МК
України. Позивач вважає, що Запорізька
митниця Міндоходів безпідставно не
погодилась із заявленою митною
вартістю товарів, визначеною за ціною
договору (контракту), та незаконно
направляла запити про надання
додаткових документів, приймала
рішення про коригування митної
вартості товарів із застосуванням
другорядних методів. При цьому позивач
зазначив, що коригуючи митну вартість
товару відповідач за основу взяв ціну,
яка визначена митним органом. ПАТ
«Український графіт» не погоджується з
рішеннями Запорізької митниці
Міндоходів про коригування заявленої
митної вартості товарів, але з метою
випуску задекларованих товарів у
вільний обіг ним було здійснено митне
оформлення товару під гарантійне
зобов'язання, коригування митної
вартості, згідно з рішеннями митного
органу, подано нову митну декларацію,
сплачено всі митні платежі.

Заперечуючи проти позову з підстав,
викладених в письмових запереченнях,
відповідач зазначив, що надані ПАТ
«Український графіт» документи
виявились недостатніми для визнання
заявленої позивачем митної вартості,
документи містили розбіжності, тому
відповідач законно та обґрунтовано
витребував додаткові документи та
прийняв рішення про коригування митної
вартості. Також, була проаналізована
наявна у митного органу цінова
інформація щодо ідентичних товарів та
раніше визначених митним органом
митних вартостей та виявлено, що
поставки здійснювалися за вищими
цінами ніж визначені контрактом. У
документах, що були надані до митного
оформлення були відсутні будь-які
відомості щодо причин зниження ціни на
товар. Відповідно до п. 7 ст. 55 МК
України, товар було випущено у вільний
обіг шляхом надання фінансової
гарантії. Крім того позивач вважає, що
запити про надання додаткових
документів, оскаржувані рішення про
коригування митної вартості товарів
відповідача та картки відмови
відповідача в митному оформленні
товарів і транспортних засобів є
правомірними.

Ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 14 березня
2014 року відкрито провадження в
адміністративній справі та призначено
справу до розгляду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просив суд
задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував та просив суд
відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору в судове засідання не прибув, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином. Через
службу діловодства суду надав
пояснення, в яких зазначив, що
повернення митних платежів з бюджету
здійснюється органами Державної
казначейської служби України на
підставі висновку митного органу.
Оскільки такий висновок не надходив,
підстави для перерахування коштів
відсутні. Справу просив розглянути без
участі його представника.

На підставі частини третьої статті 160
КАС України в судовому засіданні 07
квітня 2014 року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно Довідки АА №554252 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України Публічне
акціонерне товариство «Український
графіт» 27.09.1994 зареєстровано
Виконавчим комітетом Запорізької
міської ради за адресою: 69600,
м. Запоріжжя, Орджонікідзевський
район, шосе Північне, буд. 20,
ідентифікаційний код 00196204.

24 грудня 2012 року між Публічним
акціонерним товариством «Український
графіт» та фірмою «CARBON CONSTRUCTION & TRADING
LIMITED» (Единбург, Великобританія) був
укладений контракт №804/1323-818/32744/34 від
24.12.2012 на поставку товару визначеному в
Додатку №1 (Специфікації №1), а саме
прокаленого нафтового голкового коксу
марки RM, в кількості 500 000,00 кг на умовах
CIF UA - порт Одеса згідно Інкотермс-2000.

Згідно умов Додаткової угоди
(Специфікації) №2 від 15.04.2013 вартість
товару складає 1 980 доларів США за 1 тону,
з урахуванням чого загальна вартість
партії товару становить 990 000,00 доларів
США.

Для розмитнення товару до відповідача
15.11.2013 було направлено електронною
поштою вантажно митну декларацію форми
МД-2 №112050000/2013 та відповідний пакет
документів, що підтверджує митну
вартість товару, якій відповідачем
було присвоєно порядковий номер
№112050000/2013/030623.

До декларації позивачем було додано:
картка обліку особи, що здійснювала
операцію з товаром; коносамент TYORDY240
від 23.09.2013; залізнична накладна №41561309
від 12.11.2013; інвойс NCTE-13-8021/13 від 23.09.2013;
контракт №804/1323-818/32744/34 від 24.12.2012;
додаткова угода (специфікація) №2 від
15.04.2013 до контракту; додаток №1
(специфікація) №1 від 24.12.2012 до
контракту; довідка про декларування
валютних цінностей; інформація про
радіологічний контроль, відноситься до
коносаменту; інформація про походження
товару, відноситься до інвойсу;
сертифікат якості товару б/н від 18.09.2013.

15 листопада 2013 року позивач на запит
відповідача надав додаткові документи,
а саме: виписку з бухгалтерської
документації - прибутковий ордер №235п
від 23.09.2013; висновок про якісні
характеристики товару - сертифікат
якості №SAM 07/13 від 21.09.2013, виданий в
порту Японії незалежною міжнародною
інспекцією Nippon Kaiji Kentei Kyokai, Японія;
виновок Запорізької ТПП щодо вартісної
характеристики товару №ОИ-287 від 03.10.2013,
а також інші зазначені в запиті
документи (договір з третіми особами,
рахунки про здійснення платежів третім
особам на користь продавця, копія
митної декларації країни відправлення,
каталоги, специфікації, прейскуранит
(прас-листи, виробника товару) митниці
не були надані через їх відсутність у
позивача. На підтвердження
неможливості їх отримання відповідачу
були надані запит до продавця №34-208 від
15.11.2013 з проханням надати такі
документи та відповідь продавця №11-15
від 15.11.2013 з відмовою в їх наданні.

18 листопада 2013 року позивачем було
отримано картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №112050000/2013/01225 та рішення
№112050000/2013/000934/2 від 18.11.2013 про
коригування митної вартості товарів,
відповідно до якого митна вартість
імпортованого ПАТ «Український
графіт» товару визначена відповідачем
за ціною договору щодо ідентичних
товарів (2а), згідно наявної у митного
органу інформації та становить 2 834
доларів США за одну тону, а загальна
вартість партії товару - 1 417 000,00 доларів
США, що на 427 000,00 доларів США більше
митної вартості товару, заявленої
позивачем (990 000,00 доларів США), в зв'язку
з чим позивачем було подано до
відповідача нову МД №1120500/2013/030736 від
18.11.2013 та сплачено митні платежі.

На етапі перевірки митної вартості
товару у інспектора, що здійснював
митне оформлення, виникли сумніви щодо
дійсної вартості товару та виявлено
деякі розбіжності.

Як на наявність розбіжностей митний
орган зазначає, що контрактом від 24.12.2012
№ 804/1323-818/32744/34 Додаток № 1 від 24.12.2012, за
яким здійснюється зовнішньоекономічна
операція, передбачено, що в кожному
окремому випадку відвантаження
продавець повинен надати покупцю
оригінал пакувального листа та
оригінал сертифіката ваги за 7 днів до
прибуття судна. До митного оформлення
оригінал пакувального листа та
оригінал сертифіката ваги не
надається.

Тому відповідно, до ст. 53 МК України, 15
листопада 2013 року декларанту була
пред'явлена письмова вимога щодо
необхідності надання додаткових
документів для підствердження митної
вартості товарів. Дана вимога
передбачала подання декларантом
наступних додаткових документів: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
виписку з бухгалтерської документації;
4) каталоги, прейскуранти (прайс-листи)
виробника товару; 5) копію митної
декларації країни відправлення; 6)
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У зв'язку з цим, 18.11.2013 декларантом
додатково надано наступні документи:
приходний ордер від 23.09.2013 №235п;
сертифікат якості від 21.09.2013 №SAM 107/13;
висновок ЗТПП про вартісні
характеристики товару від 03.10.2013 №ОИ-287.

На підставі зазначеного вище контракту
від №804/1323-818/32744/34 від 24.12.2012, Додатку №1
(Специфікації №1) та додаткової угоди
від 15.04.2013 №2, в грудні 2013 року було
поставлено ПАТ «Український графіт»
партію обумовленого специфікацією
товару - прокаленого нафтового
голкового коксу марки RM, в кількості 100
000,00 кг на умовах CIF UA - порт Одеса згідно
Інкотермс-2000.

Згідно умов Додаткової угоди
(Специфікації) №2 від 15.04.2013 вартість
товару складає 1 980 доларів США за 1 тону,
з урахуванням чого загальна вартість
партії товару становить 98 000,00 доларів
США.

Для розмитнення товару до відповідача
02.12.2013 було направлено електронною
поштою вантажно митну декларацію форми
МД-2 №112050000/2013 та відповідний пакет
документів, що підтверджує митну
вартість товару, якій відповідачем
було присвоєно порядковий номер
№112050000/2013/032501.

До декларації позивачем було додано:
картка обліку особи, що здійснювала
операцію з товаром; коносамент TYOREH660
від 20.10.2013; залізнична накладна №41931585 DSL
29/11/2013; інвойс NCTE-13-8021/4 від 20.10.2013;
контракт №804/1323-818/32744/34 від 24.12.2012;
додаткова угода (специфікація) №2 від
15.04.2013 до контракту; додаток №1
(специфікація) №1 від 24.12.2012 до
контракту; довідка про декларування
валютних цінностей; інформація про
радіологічний контроль, відноситься до
коносаменту; інформація про походження
товару, відноситься до інвойсу;
сертифікат якості товару б/н від 15.10.2013.

02 грудня 2013 року позивач на запит
відповідача надав додаткові документи,
а саме: виписку з бухгалтерської
документації - прибутковий ордер №245п
від 20.10.2013; висновок про якісні
характеристики товару - сертифікат
якості №SAM 133/13 від 17.10.2013, виданий в
порту Японії незалежною міжнародною
інспекцією Nippon Kaiji Kentei Kyokai, Японія;
виновок Запорізької ТПП щодо вартісної
характеристики товару №ОИ-287 від 03.10.2013,
а також інші зазначені в запиті
документи (договір з третіми особами,
рахунки про здійснення платежів третім
особам на користь продавця, копія
митної декларації країни відправлення,
каталоги, специфікації, прейскуранит
(прас-листи, виробника товару) митниці
не були надані через їх відсутність у
позивача. На підтвердження
неможливості їх отримання відповідачу
були надані запит до продавця №34-208 від
15.11.2013 з проханням надати такі
документи та відповідь продавця №11-15
від 15.11.2013 з відмовою в їх наданні.

03 грудня 2013 року позивачем було
отримано картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення №112050000/2013/01287 та рішення
№112050000/2013/000987/2 від 03.12.2013 про
коригування митної вартості товарів,
відповідно до якого митна вартість
імпортованого ПАТ «Український
графіт» товару визначена відповідачем
за ціною договору щодо ідентичних
товарів (2а), згідно наявної у митного
органу інформації та становить 2 834
доларів США за одну тону, а загальна
вартість партії товару - 283 400,00 доларів
США, що на 85 400,00 доларів США більше
митної вартості товару, заявленої
позивачем (990 000,00 доларів США), в зв'язку
з чим позивачем було подано до
відповідача нову МД №1120500/2013/032685 від
03.12.2013 та сплачено митні платежі.

На етапі перевірки митної вартості
товару у інспектора, що здійснював
митне оформлення, виникли сумніви щодо
дійсної вартості товару та виявлено
деякі розбіжності.

Як на наявність розбіжностей митний
орган зазначає, що контрактом від 24.12.2012
№ 804/1323-818/32744/34 Додаток № 1 від 24.12.2012, за
яким здійснюється зовнішньоекономічна
операція, передбачено, що в кожному
окремому випадку відвантаження
продавець повинен надати покупцю
оригінал пакувального листа та
оригінал сертифіката ваги за 7 днів до
прибуття судна. До митного оформлення
оригінал пакувального листа та
оригінал сертифіката ваги не
надається.

Тому відповідно, до ст. 53 МК України, 02
грудня 2013 року декларанту була
пред'явлена письмова вимога щодо
необхідності надання додаткових
документів для підствердження митної
вартості товарів. Дана вимога
передбачала подання декларантом
наступних додаткових документів: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
виписку з бухгалтерської документації;
4) каталоги, прейскуранти (прайс-листи)
виробника товару; 5) копію митної
декларації країни відправлення; 6)
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У зв'язку з цим, 03.12.2013 декларантом
додатково надано наступні документи:
сертифікат якості від 17.10.2013 №SAM 133/13;
приходний ордер від 20.10.2013 №245п;
висновок ЗТПП про вартісні
характеристики товару від 03.10.2013 №ОИ-287.

Надаючи правову оцінку спірним
відносинам, що виникли між сторонами у
справі, суд виходить з наступного.

Стаття 4 Митного кодексу України (далі -
МК України) визначає, що митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51
МК України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі статтею 57 Митного кодексу
України встановлено, що визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами: 1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2)
другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд вважає, що відповідач мав
можливість та був зобов'язаний
визначити митну вартість за першим
основним методом - за ціною контракту
та відповідно не мав права
застосовувати.

Відповідно до статті 246 МК України
метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 МК України
митний контроль передбачає виконання
митними органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Відповідно до статті 248 МК України
митне оформлення розпочинається з
моменту подання митному органу
декларантом або уповноваженою ним
особою митної декларації або
документа, який відповідно до
законодавства її замінює, та
документів, необхідних для митного
оформлення, а в разі електронного
декларування - з моменту отримання
митним органом від декларанта або
уповноваженої ним особи електронної
митної декларації або електронного
документа, який відповідно до
законодавства замінює митну
декларацію.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення (стаття 257 МК
України).

Статтями 49, 50 МК України визначено, що
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Система визначення митної вартості
товарів ґрунтується на загальних
принципах митної оцінки, прийнятих у
міжнародній практиці.
Міжнародно-правовим стандартом, на
який зорієнтоване українське митне
законодавство, є угоди по застосуванню
статті VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року (ГААТ).

Згідно з ч.2 статті VII ГААТ оцінка
імпортованого товару для митних цілей
повинна базуватися на дійсній вартості
імпортованого товару, на який
розраховується мито, або аналогічного
товару і не повинна базуватися на
вартості товару національного
походження чи на довільній або
фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
МК України також передбачено, що митною
вартістю товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 МК України митна
вартість товарів, що переміщуються
через митний кордон України,
визначається декларантом відповідно
до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ним самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
МК України).

Відповідно до статті 57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за основним методом (тобто за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції) та
другорядними: за ціною договору щодо
ідентичних товарів; за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 МК України встановлено, що у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення. Документами, які
підтверджують митну вартість товарів
є: декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52
цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

В силу частини п'ятої статті 53 МК
України забороняється вимагати від
декларанта або уповноваженої ним особи
будь-які інші документи, відмінні від
тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 МК України вбачається, що
Митним кодексом передбачено вичерпний
перелік документів, що подається
декларантом митному органу для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів та обраного методу її
визначення.

Дана норма кореспондується з
положеннями статті 318 МК України, якою
встановлено, що митний контроль має
передбачати виконання митними
органами мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
6.2 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про приєднання
України до Протоколу про внесення змін
до Міжнародної конвенції про спрощення
та гармонізацію митних процедур»,
якими запроваджено стандартні правила:
на підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконання усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства.

Крім того, це узгоджується з
проголошеними у статті 8 МК України
принципами здійснення державної
митної справи на засадах законності та
презумпції невинуватості, єдиного
порядку переміщення товарів,
транспортних засобів через митний
кордон України, спрощення законної
торгівлі; заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 МК України
передбачено, що в разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи: 1)
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Відповідно до статті 54 МК України
контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 МК України
передбачено, що метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 МК України митний орган під
час здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів
зобов'язаний, зокрема, здійснювати
контроль заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54
МК України митний орган може відмовити
у митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; неподання декларантом
або уповноваженою ним особою
документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 МК України надає
підстави для висновку про те, що митний
орган при здійсненні контролю за
правильністю визначення митної
вартості зобов'язаний перевірити
складові числового значення митної
вартості, правильність розрахунку,
здійсненого декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
що пов'язують з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють митному органу
законно здійснити визначений законом
мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 МК України.

Крім того, пунктами 3.16, 3.17 Загального
додатку до Міжнародної конвенції про
спрощення та гармонізацію митних
процедур встановлено стандартне
правило, що на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства. У випадках, коли
окремі підтверджуючі документи не
можуть бути представлені разом з
декларацією на товари з причин, які
визнані митною службою обґрунтованими,
вона дозволяє подачу таких документів
протягом визначеного періоду часу.

Згідно з частиною третьою статті 54 МК
України за результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів митний орган
визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

В силу приписів частини третьої статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено).

У даній справі приводом для
витребування митним органом
додаткових документів та прийняття
оскаржуваного рішення та картки
відмови стало те, що декларантом не
було подано оригінал пакувального
листа, оригінал сертифіката ваги та
спрацювала Автоматизована система
аналізу та управління ризиками
Державної митної служби України.

Відповідно до п. 9 ст. 43 МК України,
пакувальний лист це лише додатковий
документ для підтвердження відомостей
про країну походження товару.

До митного оформлення позивачем
подавались серед інших документів
інвойси, на яких міститься письмова
заява про країну походження товару
(декларація про походження товару),
надавалися сертифікати якості від
18.09.2013 та від 15.10.2013 (в яких міститься
інформація про виробника продукції).

Сумніви в достовірності зазначеної в
інвойсах інформації щодо країни
походження товарів в митниці не
виникли, в запиті про надання
додаткових документів та в
оскаржуваному рішенні про наявність
сумнівів щодо країни походження товару
не зазначено.

Надання сертифіката ваги для
підтвердження митної вартості товару
Митним кодексом України не
передбачено.

Відповідач в письмових запереченнях,
обґрунтовуючи свою позицію щодо
обов'язкової наявності оригіналу
пакувального листа та оригіналу
сертифіката ваги, вказує, що відповідно
до п. 2 ч. 2 ст. 53 МК України документами,
що підтверджують митну вартість
товару, є, зокрема,
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності. Оскільки додатком № 1 до
договору передбачено, що в кожному
окремому випадку відвантаження
продавець повинен надати покупцю
оригінал пакувального листа та
оригінал сертифіката ваги за 7 днів до
прибуття судна, то такі документи мали
б подаватися декларантом до митного
органу.

Разом з тим, частина 3 ст. 53 МК України
передбачає, що додаткові документи
подаються на письмову вимогу митного
органу лише за наявності таких
документів у декларанта. Декларантом
на письмовому повідомленні про
витребування додаткових документів
зроблено запис, що надати інші
документи немає можливості через їх
відсутність. Обставини щодо
відсутності у позивача додаткових
документів підтверджуються листом
контрагента позивача від 15.11.2013 № 11-15 (а.
с. 87).

Поряд з обумовленим, зі змісту наданих
позивачем документів вбачається, що
всі відомості, необхідні для перевірки
числового значення складових митної
вартості, наявні.

А відтак, відповідач під час розгляду
справи не повідомив суду жодних
обставин та не надав доказів на
підтвердження того, що подані
декларантом документи не містили
відомостей на підтвердження числових
значень митної вартості, декларант
неправильно здійснив розрахунок, вніс
до декларації недостовірні або неточні
відомості, або що надані митному органу
документи містили розбіжності, ознаки
підробки або не всі відомості, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості
задекларованих товарів.

Щодо позовної вимоги про визнання
протиправними дій відповідача щодо
направлення запиту про надання
додаткових документів, які
підтверджують заявлену митну вартість
та обраний метод її визначення суд
зазначає, що право митних органів щодо
витребування додаткових документів
передбачено Митним кодексом України, а
відтак, такі дії відповідача не можуть
бути визнані протиправними.

Стосовно позовної вимоги про
зобов'язання відповідача скласти та
направити Головному управлінню
Державної казначейської служби
України у Запорізькій області висновок
про повернення Публічному
акціонерному товариству «Український
графіт» з Державного бюджету України
надмірно сплачених митних платежів в
сумі 819 122,64 грн. суд зазначає наступне.

У відповідності з п. 1 Розділу ІІІ
Порядку повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, затвердженого Наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007 № 618 (зареєстр. в Міністерстві
юстиції України 25 вересня 2007 за №
1097/14364), для повернення з Державного
бюджету України митних та інших
платежів, помилково та/або надмірно
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митними
органами, платником податків до
загального відділу митного органу,
яким здійснювалось оформлення митної
декларації, подається заява довільної
форми, яка підписується керівником і
головним бухгалтером суб'єкта
господарської діяльності або фізичною
особою. Тобто, цей порядок передбачає
самостійне добровільне звернення
суб'єкта господарювання з заявою для
повернення помилково та/або надмірно
сплачених коштів. Для підготовки
висновку про повернення з Державного
бюджету України помилково та/або
надмірно зарахованих до бюджету митних
та інших платежів, контроль за
справлянням яких покладається на митні
органи, можливе ініціювання проведення
перевірки в митному органі щодо
правильності митного оформлення із
залученням відповідних підрозділів
митного органу.

Керівник (заступник керівника) митного
органу на підставі результатів
перевірки (у разі її проведення)
підписує Висновок про повернення,
Реєстр висновків про повернення та
супровідний лист, адресований органу
Державного казначейства України (далі -
пакет документів на повернення коштів).
Пакет документів на повернення коштів
передається до Загального відділу для
реєстрації та відправки до органу
Державного казначейства України.

Висновок про повернення платникам
податків помилково та/або надмірно
сплачених митних та інших платежів
повинен бути прийнятий митним органом
не пізніше ніж за п'ять робочих днів до
закінчення 20-денного строку з дня
подання платниками податків заяви.

Судом встановлено, що позивач
звертався до митного органу із заявами
про повернення з Державного бюджету
України коштів (№16/5930 від 09.12.2013, №16/5624
від 21.11.2013), у зв'язку з цим, з метою
повного захисту прав та інтересів
позивача суд вважає за необхідне
зобов'язати відповідача в
установленому законодавством порядку
скласти та направити органу Державного
казначейства України висновок про
повернення Публічному акціонерному
товариству «Український графіт» з
Державного бюджету України надмірно
сплачених митних платежів у розмірі 819
122,64 грн.

В позовних вимогах про зобов'язання
Запорізьку митницю визнати митну
вартість товарів, поставлених за
контрактом ПАТ «Укрграфіт» з Фірмою
«CARBON CONSTRUCTION & TRADING LIMITED» № 804/1323-818/32744/34
від 24.12.2012 суд відмовляє, оскільки,
по-перше, права позивача в даному
випадку вже поновлені судом шляхом
скасування рішень про коригування
митної вартості товарів та карток
відмов; по-друге, нормативно не
визначений обов'язок митниці в такому
випадку приймати рішення про
визначення митної вартості товару за
основним методом.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 КАС України, суд,
який ухвалив судове рішення в
адміністративній справі, має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, не на користь якого
ухвалене судове рішення, подати у
встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення.

Конструкція вказаної правової норми
свідчить про те, що це є правом суду, а
не імперативним обов'язком.

З огляду на обставини справи, суд не
вбачає підстав в даному випадку для
застосування ст. 267 КАС України.

Крім того, гарантія виконання судового
рішення забезпечується також
положеннями ст. 14 КАС України,
відповідно до якої постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Таким чином, у задоволенні позову в цій
частині суд також відмовляє.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

У ч. 2 ст. 71 КАС України зазначено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
обов'язок доказування в спорі
покладається на відповідача - орган
публічної влади, який повинен надати
суду всі матеріали, які свідчать про
його правомірні дії.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві вимоги
позивача є такими, що підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Український графіт»
задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
рішення Запорізької митниці про
коригування митної вартості товарів:
№112050000/2013/000934 від 18.11.2013, №112050000/2013/000987
від 03.12.2013.

Визнати протиправними та скасувати
картки відмови Запорізької митниці у
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення:
№112050000/2013/01225, №112050000/2013/01287.

Зобов'язати Запорізьку митницю
Міндоходів у встановленому
законодавством порядку скласти та
направити Головному управлінню
Державної казначейської служби
України у Запорізькій області висновок
про повернення Публічному
акціонерному товариству «Український
графіт» з Державного бюджету України
надмірно сплачених митних платежів в
сумі 819 122,64 грн. (вісімсот дев'ятнадцять
тисяч сто двадцять дві гривні 64
копійки).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Український графіт» 511,56
грн. (п'ятсот одинадцять гривень 56
копійок) судового збору.

Постанова набирає законної сили
відповідно до частини першої статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України.

Суддя
Я.В.
Горобцова