Справа № 452/2946/13-а 2а/452/179/13
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Справа №
876/1675/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Кухтея Р.В.

суддів:
Гінди О.М., Старунського Д.М.

з участю секретаря судового засідання:
Рак Х.І.

позивача:
ОСОБА_1

третьої особи:
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_3 на постанову
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 06 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до
Самбірської міської ради Львівської
області, за участю третіх осіб ОСОБА_2,
житлово-експлуатаційної контори № 1 м.
Самбора про визнання незаконним
рішення виконавчого комітету
Самбірської міської ради, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3
звернулися в суд із зазначеним
адміністративним позовом, в якому
просили визнати нечинним рішення
виконавчого комітету Самбірської
міської ради Львівської області № 494
від 18.10.2012 р. «Про надання дозволу на
реконструкцію квартири, приміщення та
приєднання кладовки».

Постановою Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 06.12.2013 р. в задоволенні
позову було відмовлено. Судове рішення
суд першої інстанції обґрунтовував
тим, що на підставі технічних умов та на
законних підставах виготовленого
Самбірським ВУВКГ організацією
«Борислав-тепло» робочого проекту на
підключення водопостачання та
водовідведення квартири № 5 в
житловому будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_2
правомірно було надано дозвіл на
приєднання кладочки для послідуючого
облаштування там санвузла у вигляді
встановлення лічильника. При цьому суд
аргументував свої висновки з посланням
на ч.1 ст.7 Закону України «Про питну
воду і питне водопостачання» та ст.50
Житлового кодексу України (далі - ЖК
України).

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, її оскаржили
позивачі. Апеляційну скаргу мотивують
тим, що при прийнятті оскаржуваного
рішення були порушені їх права на
користування приміщеннями загального
користування, оскільки вони не давали
на це своєї згоди. Вказують, що будь-яке
рішення органу місцевого
самоврядування, винесене з приводу
передачі спільного приміщення без
згоди хоча б одного співвласника, є
недопустимим і протиправним. Тому
просять скасувати постанову
Самбірського районного суду
Львівської області від 06.12.2013 р. та
прийняти нову, якою задовольнити їх
позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта
ОСОБА_1, яка підтримала вимоги
апеляційної скарги, третю особу ОСОБА_2,
який просив апеляційну скаргу
відхилити, а постанову суду першої
інстанції залишити без змін,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а постанова
суду першої інстанції скасуванню з
прийняттям нової про відмову в
задоволенні позову з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що виконавчим
комітетом Самбірської міської ради
Львівської області 18.10.2012 р. було
прийняте рішення № 494 «Про надання
дозволу на реконструкцію. Квартири,
приміщення та приєднання кладовки»,
яким було вирішено затвердити акти
міжвідомчої комісії та дозволити
гр.ОСОБА_2 приєднати кладовку, площею 6,0
кв.м. до квартири АДРЕСА_1.

З відповіді начальника Самбірського
міжміського бюро технічної
інвентаризації управління майном
спільної власності Львівської
обласної ради вбачається, що згідно
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, що зареєстрований в Реєстрі
прав власності на нерухоме майно,
загальна площа якої становить 14,0 кв.м.,
право власності на кладовку, що
приєднана на підставі рішення
виконавчого комітету Самбірської
міської ради № 494 від 18.10.2012 р. та
самочинно приєднану кладовку не
оформлено і не зареєстровано. Дану
обставину також підтвердив в судовому
засіданні в суді апеляційної інстанції
ОСОБА_2

Згідно ст.382 ЦК України власникам
квартири у дво- або багатоквартирному
житловому будинку належать на праві
спільної сумісної власності
приміщення загального користування,
опорні конструкції будинку, механічне,
електричне, сантехнічне та інше
обладнання за межами або всередині
квартири, яке обслуговує більше однієї
квартири, а також споруди, будівлі, які
призначені для забезпечення потреб
усіх власників квартир, якими
співвласники відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК
України володіють і користуються
спільно.

Згідно рішення Конституційного Суду
України у справі за конституційним
зверненням ОСОБА_4 та інших громадян
про офіційне тлумачення положень п.2
ст.10 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та за
конституційним поданням 60 народних
депутатів України про офіційне
тлумачення положень ст.ст.1, 10 цього
Закону (справа про права співвласників
на допоміжні приміщення
багатоквартирних будинків) від 02.03.2004
р., допоміжні приміщення (підвали,
сараї, кладовки, горища, колясочні і
т.ін.) передаються безоплатно у спільну
власність громадян одночасно з
приватизацією ними квартир
багатоквартирних будинків. Власник
(власники) неприватизованих квартир
багатоквартирного будинку є
співвласником (співвласниками)
допоміжних приміщень нарівні з
власниками приватизованих квартир.
Питання щодо згоди співвласників
допоміжних приміщень на надбудову
поверхів, улаштування мансард у
багатоквартирних будинках, на вчинення
інших дій стосовно допоміжних
приміщень (оренда тощо) вирішується
відповідно до законів України, які
визначають правовий режим власності.

Питання реалізації права спільної
сумісної власності регулюється,
зокрема, ст.369 ЦК України, відповідно до
якої співвласники майна, що є у
спільній сумісній власності, володіють
і користуються ним спільно, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

В судовому засіданні та в суді першої
інстанції не було надано доказів на
підтвердження виконання наведених
вище норм, а також не були спростовані
доводи апелянтів стосовно цього.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
: 1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному
рішенню органу місцевого
самоврядування, колегія суддів вважає,
що воно прийняте всупереч вимогам
наведених вище норм, без врахування
думки інших співвласників.

Як зазначалось вище, суд першої
інстанції аргументував свої висновки з
посланням на ч.1 ст.7 Закону України «Про
питну воду і питне водопостачання» та
ст.50 ЖК України (далі - ЖК України), проте
не дав належну оцінку діям суб'єкта
владних повноважень та прийнятому ним
рішення.

Проте, в ході розгляду справи судом
апеляційної інстанції було
встановлено, що позивачі звернулися з
позовом не до належного відповідача, а
тому постанова суду першої інстанції
підлягає скасуванню саме з цієї
підстави виходячи з наступного.

Як видно з матеріалів справи, позивачі
пред'явили позов до Самбірської
міської ради, а просять скасувати
рішення, яке було прийняте її
виконавчим комітетом.

У відповідності до ч.1 ст.5 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» система місцевого
самоврядування включає : територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.10 цього Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Представницькі органи
місцевого самоврядування, сільські,
селищні, міські голови, виконавчі
органи місцевого самоврядування діють
за принципом розподілу повноважень у
порядку і межах, визначених цим та
іншими законами.

Частиною 1 статті 16 цього ж Закону
передбачено, що органи місцевого
самоврядування є юридичними особами і
наділяються цим та іншими законами
власними повноваженнями, в межах яких
діють самостійно і несуть
відповідальність за свою діяльність
відповідно до закону.

У відповідності до ч.ч.1-3 ст.52 КАС
України, суд першої інстанції,
встановивши, що з адміністративним
позовом звернулася не та особа, якій
належить право вимоги, або не до тієї
особи, яка повинна відповідати за
адміністративним позовом, може за
згодою позивача допустити заміну
первинного позивача або відповідача
належним позивачем або відповідачем,
якщо це не потягне за собою зміни
підсудності адміністративної справи.
Якщо позивач не згоден на його заміну
іншою особою, то ця особа може вступити
у справу як третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги на предмет спору, про
що суд повідомляє третю особу. Якщо
позивач не згоден на заміну
відповідача іншою особою, суд може
залучити цю особу як другого
відповідача.

Проте, з матеріалів справи не
вбачається, що судом першої інстанції
були виконані вимоги цієї статті КАС
України.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому її
належить скасувати та прийняти нову
постанову, якою відмовити позивачам в
задоволенні позову.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст.195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3
задовольнити частково.

Постанову Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 06 грудня 2013
року у справі № 452/2946/13-а скасувати та
прийняти нову, якою в задоволенні
позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :
Р.В.Кухтей

Судді :
О.М.Гінда

Д.М.Старунський

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 29.04.2014 р.