Справа № 817/4457/13-а
Суддя: Зарудяна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Дудар
Суддя-доповідач:Зарудяна Л.О.
УХВАЛА

іменем України

"30" квітня 2014 р.
Справа № 817/4457/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Зарудяної Л.О.

суддів:
Кузьменко Л.В.

Охрімчук І.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Рівне
Рівненської області на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від "03" лютого
2014 р. у справі за позовом Приватного
підприємця ОСОБА_5 до Управління
Пенсійного фонду України в м.Рівне
Рівненської області про визнання
протиправною та скасування вимоги ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 03.02.2014
позов задоволено.

Визнано протиправною та скасувати
вимогу Управління Пенсійного фонду
України в м.Рівне Рівненської області
від 03.12.2013 №Ф-4423 про сплату боргу в
частині фінансових санкцій та пені у
сумі 723,35грн.

Присуджено на користь позивача із
Державного бюджету України судовий
збір у сумі 172,05грн.

Не погоджуючись з ухваленою судом
першої інстанції постановою,
відповідач у справі подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову скасувати та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що відсутні
підстави для її задоволення з огляду на
таке.

Матеріали справи свідчать, що
приватний підприємець ОСОБА_5
звернулася з адміністративним позовом
до Управління Пенсійного фонду України
в м.Рівне Рівненської області про
визнання протиправною та скасування
вимоги від 03.12.2013 №Ф-4423 про сплату боргу
в частині фінансових санкцій та пені у
сумі 723,35грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
після 01.01.2011 у відповідача відсутні
повноваження щодо застосування
штрафних санкцій та пені за
несвоєчасне нарахування страхових
внесків, граничний строк подання яких
настав до цієї дати. Законом України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV
(в редакції з 01.01.2011), не передбачено
штрафних санкцій та пені за
несвоєчасне нарахування страхових
внесків. Отже, застосування до позивача
фінансових санкцій та пені у 2013 році є
неправомірним. Просила позовні вимоги
задовольнити повністю.

Судом першої інстанції встановлено, що
11.12.2013 ОСОБА_5 отримана вимога від 03.12.2013
№Ф-4423 про сплату боргу в сумі 1387,88грн.
(664,53грн. - недоїмка, 381,58грн. - фінансові
санкції, 341,77грн. - пеня), яка винесена
відповідно до ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (а.с.5).

Суму недоїмки складає доплата до
мінімального страхового внеску за
2004-2006 роки 664,53грн., яка розрахована
відповідачем 03.12.2013 з врахуванням
розміру страхового внеску та даних,
заявлених ОСОБА_5 у розрахунку суми
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у зазначених роках
(а.а.с.6-8).

Крім того, УПФУ в м.Рівне на суму
недоїмки було нараховано фінансові
санкції (381,58грн.) та пеню (341,77грн.).

Судова колегія, погоджуючись з
окружним судом, вважає застосування
відповідачем до ОСОБА_5 фінансових
санкцій та пені неправомірним,
враховуючи таке.

У період до 01.01.2011 відносини, що
виникали між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування регулювалися
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Вказаним Законом визначалися платники
страхових внесків, порядок
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

Частиною другою статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-ІУ
від 09.07.2003 року в редакції, яка діяла до 1
січня 2011 року, було передбачено, що суми
страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (недоїмкою) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Пунктом 2 частини дев'ятої статті 106
даного Закону, в тій же редакції,
передбачалося, що за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Із набранням чинності з 01.01.2011 Законом
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI
(далі - Закон №2464-VI) наведена вище норма
матеріального права із Закону №1058-IV
була виключена.

Поряд з цим, згідно з абз.5 п.7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону №2464-VІ, стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Згідно зі ст.58 Конституції України,
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Абзацом 6 пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону №2464-VІ
встановлено, що на період до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Слід зазначити, що правило щодо
збереження порядку стягнення та
контрольних функцій фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, передбачених
законодавством, чинним до 1 січня 2011
року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страхувальників, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання,
зокрема, Закону №1058-IV та абзаців 5, 6
пункту 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону №2464-VІ.

Таким чином, як вважає апеляційний суд,
нарахування після 01.01.2011 УПФУ у м.Рівне
на підставі ст.106 Закону №1058-IV позивачу
штрафних санкцій та пені за
несвоєчасне нарахування страхових
внесків, граничний строк подання яких
настав до цієї дати, є протиправним.

Вирішуючи даний спір по суті, судом,
відповідно до вимог ч.1 ст.244-2 КАС
України, враховано висновки Верховного
суду України щодо застосування
вищенаведених норм матеріального
права, викладені у постанові від 20.11.2012
(справа №21-367а12).

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на рішення №1492 від 11.06.2010,
на підставі якого було застосовано
фінансові санкції на суму 381,58 та
нарахована пеня на суму 341,77 грн., проте
вказане рішення суду не надав. У зв"язку
з цим суд апеляційної інстанції вважає
доводи апеляційної скарги
безпідставними.

За таких обставин колегія суддів
вважає правомірним висновок суду
попередньої інстанції, що вимога УПФУ
у м.Рівне від 03.12.2013 №Ф-4423 в частині
нарахування фінансових санкцій та
пені, є протиправною та підлягає
скасуванню, а адміністративний позов -
задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, слід
вказати, що оскаржена постанова
законна і обґрунтована, відповідає
матеріалам справи та вимогам чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Підстави для скасування постанови
відсутні, а тому апеляційний суд
залишає її без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Рівне
Рівненської області залишити без
задоволення, а постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від
"03" лютого 2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Л.О. Зарудяна

судді:
Л.В. Кузьменко

І.Г. Охрімчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу Приватний підприємець
ОСОБА_5 АДРЕСА_1,33028

3- відповідачу Управління Пенсійного
фонду України в м.Рівне Рівненської
області вул.Відінська,41,м.Рівне,33018

- ,