Справа № 2а-13126/10/2670
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2014 року 12:29
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кобилянського К.М., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Самсунг Електронікс
Україна Компані»до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києвіпро скасування
повідомлення-рішення,ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Самсунг Електронікс
Україна Компані» звернулось до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Подільському районі міста
Києва про скасування податкового
12.08.2010 в частині визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 824 799,00 грн. за
основним платежем та 281 007,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.
Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.07.2011, у
задоволенні адміністративного позову
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 25.02.2014 касаційну скаргу ТОВ
«Самсунг Електронікс Україна Компані»
задоволено, постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26.01.2011 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 12.07.2011 скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24.03.2014 справа
Судом замінено неналежного
відповідача Державну податкову
інспекцію у Подільському районі міста
Києва на належного відповідача - ДПІ у
Подільському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
висновки відповідача про порушення ТОВ
«Самсунг Електронікс Україна Компані»
вимог податкового законодавства не
відповідають фактичним обставинам
справи. Посилався на наявність
належним чином складених первинних
документів, які, на його думку,
підтверджують реальність спірних
господарських операцій у періоді, який
був перевірений відповідачем, та
вказують на правомірність формування
позивачем валових витрат по операціям
Представник відповідача проти
задоволення позовних вимог заперечив.
В обґрунтування правомірності
висновків податкового органу та
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення посилався
невідповідність первинних документів,
наданих позивачем вимогам Закону
України «Про бухгалтерській облік та
фінансову звітність в Україні».
Посилався на те, що всупереч вимогам
законодавства, позивач включив до
складу валових витрат витрати з
модернізації та поліпшення основних
фондів. На думку відповідача, висновки
акту перевірки відповідають фактичним
обставинам справи, а оскаржуване
податкове повідомлення-рішення є
Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
Відповідач на підставі направлень від
31.03.2010 №345 та від 29.04.2010 №474, згідно з
частиною 1 статті 11-1 Закону України від
04.12.1990 №509-ХІІ «Про державну податкову
службу в Україні» провів планову
виїзну перевірку ТОВ «Самсунг
Електронікс Україна Компані» з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 19.08.2008 по 31.12.2009, валютного та
іншого законодавства за період з 19.08.2008
За результатами даної перевірки
складено акт від 25.05.2010 №173/23-304/36048094,
згідно висновків якого, відповідач
встановив порушення позивачем вимог
податкового законодавства, а саме:
пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.2.1 пункту
5.2, підпунктів 5.3.2, 5.3.9 пункту 5.3,
підпункту 5.4.8 пункту 5.4 статті 5, пунктів
16.4, 16.15, 16.16 статті 16 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
Наказу ДПА України №143 від 29.03.2003 «Про
затвердження декларації з податку на
прибуток підприємства та Порядку її
складання», статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність Україні» від 16.06.1999 №996-ХІV, що
призвело до заниження податку на
прибуток в розмірі 1 799 441,00 грн.
Позивач подав заперечення на акт
перевірки №173/23-304/36048094, за результатом
розгляду якого частково враховані
зауваження позивача та прийнято
податкове повідомлення-рішення від
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 2 943 863,00 грн., в т.ч. 1 695
292,00 грн. основного платежу та 1 248 571,00
грн. штрафних (фінансових) санкцій.
Позивач оскаржив податкове
повідомлення-рішення від 07.06.2010
оскарження, передбаченого пунктом 5.2
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин).
Рішенням ДПІ у Подільському районі
міста Києва від 09.08.2010 №13755/10/25-007 про
результати розгляду первинної скарги,
скарга позивача задоволена частково та
податкове повідомлення-рішення від
07.06.2010 №/0 скасоване в частині 1 623
756,00 грн., в т.ч. основного платежу - 671 658,00
грн. та 951 798,00 штрафних (фінансових)
санкцій.

На підставі зазначеного рішення,
відповідач прийняв податкове
повідомлення-рішення від 12.08.2010
№/1, яким визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 1 320 107,00 грн., в т.ч. 1 023
334,00 грн. основного платежу та 296 773,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Вважаючи протиправним податкове
повідомлення-рішення від 12.08.2010
№/1 в частині визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 824 799,00 грн. за
основним платежем та 281 007,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями,
позивач оскаржив його у вказаній
частині до суду.

Оцінивши надані сторонами докази та
пояснення, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
Окружний адміністративний суд міста
Києва вважає, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Суд встановив, що у періоді, який
перевірявся відповідачем, позивач мав
фінансово-господарські відносини з
наступними контрагентами: компанія
Samsung SDS Europe Ltd (Великобританія), компанія
«Самсунг Нетворкс Інк» (Республіка
Корея), ТОВ «Турман «експрес».

Стосовно взаємовідносин позивача з
компанією Samsung SDS Europe Ltd, суд встановив
наступне.

Між позивачем (Замовник) та компанією
Samsung SDS Europe Ltd (Виконавець) укладено три
ідентичних за змістом договори, а саме:
Договір №ESIC_10 від 02.10.2008, Договір №ESIC_10/2
від 02.02.2009 та Договір №ESIC 0900_07 від 01.06.2009.

Предметом вказаних договорів є надання
консультаційних послуг, а також послуг
монтажу, налагодження та
обслуговування комп'ютерних мереж,
серверного обладнання, електронних баз
даних (програмне забезпечення SAP) та
інших подібних послуг (а.с. 97-109 Т. І).

На виконання Договорів №ESIC_10 від 02.10.2008,
№ESIC_10/2 від 02.02.2009 та №ESIC 0900_07 від 01.06.2009,
сторонами протягом 2009 року було
складено та підписано акти передачі та
приймання послуг (а.с.111-116 Т. І), а саме:

- від 10.03.2009 на суму 99 663,38 дол. США
(Договір №ESIC_10 від 02.10.2008);

- від 10.03.2009 на суму 17 663,38 дол. США
(Договір №ESIC_10/2 від 02.02.2009);

- від 02.07.2009 на суму 46 216,37 дол. США
(Договір №ESIC_10/2 від 02.02.2009);

- від 30.07.2009 на суму 71 376,36 дол. США
(Договір №ESIC 0900_07 від 01.06.2009);

- від 03.12.2009 на суму 36 562,29 дол. США
(Договір №ESIC 0900_07 від 01.06.2009);

- від 16.10.2009 на суму 40 318,26 дол. США
(Договір №ESIC 0900_07 від 01.06.2009).

Позивач зазначив, що згідно вказаних
актів передачі та приймання послуг ним
було отримано від компанії Samsung SDS Europe Ltd
наступні послуги:

- послуги зі зберігання та обробки
даних, визначені у актах від 30.07.2009,
16.10.2009 та 03.12.2009 як «Налаштування
програмного забезпечення»;

- збільшення обсягів оперативної
пам'яті на чотирьох робочих станціях,
що обробляли запити позивача, з 16 до
64Гб, визначені у акті від 02.07.2009 як
«Налаштування модуля пам'яті 16 Гб»;

- послуги зі зберігання даних позивача,
які зазначені в актах від 10.03.2009, 16.10.2009
та 03.12.2009 як «CIS-SEUC:File/Domain Srv (S/W оренда)»,
«CIS-SEUC:File/Технічна підтримка сервера
(3YR)» та «Оплата за користування
файловим сервером»;

- консультаційні послуги з
впровадження системи SАР, використання
окремих функцій SАР відповідно до
потреб позивача, тестування системи,
тощо, про що зазначено в акті від 10.03.2009
як «RDW Консалтингова підтримка»;

- збільшення обсягів дискового
простору на робочих станціях на 2 400 Гб,
зазначені в акті від 02.07.2009 як
«Налаштування диску»;

- послуги з поновлення системи
попередження щодо загроз
україномовному корпоративному сайту
позивача, спостереження та захист від
хакерських та вірусних атак зазначені
в акті від 16.10.2009 як «Оновлення Системи
аварійного попередження».

Згідно умов Договорів №ESIC_10 від 02.10.2008,
№ESIC_10/2 від 02.02.2009 та №ESIC 0900_07 від 01.06.2009,
у рахунках сторонами узгоджується
детальний перелік послуг (пункт 1.2
Договору) та вартість послуг (пункт 4.1
Договору).

Однак, позивач не надав суду рахунків,
передбачених умовами вищенаведених
договорів та про поважність причин
неможливості їх надання не повідомив.

Суд зазначає, що відсутність
документів, передбачених умовами
договору свідчить про відсутність
наміру між контрагентами на настання
реальних наслідків при укладанні
правочинів, оскільки, надання послуг
без узгодження їх виду, кількості,
обсягу та вартості є неможливим.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24.03.2014 суд
зобов'язав позивача надати докази на
підтвердження доводів про те, що
завдяки програмному забезпеченню SАР
він веде бухгалтерський та податковий
облік, а також зберігає відповідні дані
на серверах, що належать компанії «Samsung
SDS Еurоре Ltd» (Велика Британія), докази
того, що це призводить до значної
економії коштів, яка досягається
внаслідок непридбання програмного
забезпечення та технічного обладнання,
а отримання спірних послуг, а також
докази на підтвердження того, що
компанія «Samsung SDS Еurоре Ltd», на виконання
умов договору № ЕSІС 0900_07 від 01.06.2009,
виконала послуги з модернізації
чотирьох робочих станцій,
підтвердження їх використання у
власній господарській діяльності та
необхідність їх модернізації.

Позивачем, на підтвердження ведення
бухгалтерського та податкового обліку
з використанням програмного
забезпечення SАР надав копії наступних
документів: листів Samsung SDS Еurоре Ltd,
листів аудиторських компаній, наказів
про прийняття на роботу та трудових
книжок, інвойсів та рахунків.

Дослідивши надані позивачем документи,
суд встановив наступне.

У листах від 15.06.2010 №15-1/06/А (а.с. 117-118 Т. І),
від 01.11.2010 №SEVC10/11/02 (а.с. 221-225 Т. ІІІ)
компанія Samsung SDS Еurоре Ltd підтверджує
надання послуг позивачу на виконання
Договорів №ESIC_10 від 02.10.2008, №ESIC_10/2 від
02.02.2009 та №ESIC 0900_07 від 01.06.2009.

Однак, суд зазначає, що вказані листи не
можуть бути оцінені як належний та
допустимий доказ реального виконання
вказаних договорів, оскільки такі
листи складені стороною договорів, яка
є зацікавленою у підтвердженні їх
реальності.

Згідно наданих позивачем копій наказів
по особовому складу та трудових книжок
(а.с. 23-26 Т. ІІІ) позивач прийняв осіб на
посади менеджера з системи SАР та
спеціаліста з підтримки системи SАР.
Крім того, позивач посилався на листи
ТОВ «Аудиторська група
«Гарантія-Аудит» від 27.03.2004 №2703 та ТОВ
«ПрайсвотерхаусКуперс (Аудит)» (а.с.10, 11
Т. ІІІ), у яких зазначено про
використання ТОВ «Самсунг Електронікс
Україна Компані» системи SАР. Разом з
тим, суд зазначає, що з вказаних наказів
і трудових книжок, а також зі змісту
листів не вбачається, що Samsung SDS Еurоре Ltd
надавало позивачу спірні послуги на
виконання вищезазначених договорів.

Листом від 08.04.2014 №SEUC14/04/189 (а.с. 89 Т. ІІІ)
компанія Samsung SDS Еurоре Ltd підтверджує
надання послуг з впровадження системи
SАР. Позивач звернувся до вказаної
компанії з запитом щодо надання
офіційного прейскуранту цін по
придбанню ліцензій на становлення
програми САП та цінові тарифи на
впровадження сказаної системи. Однак,
компанія Samsung SDS Еurоре Ltd листом від
08.04.2014 №69 (а.с. 92 Т. ІІІ) відмовила у
наданні такого прейскуранту.

Таким чином, позивачем, не надано суду
жодних доказів на підтвердження його
доводів щодо значної економії коштів,
яка досягається внаслідок непридбання
програмного забезпечення та
технічного обладнання, а отримання
спірних послуг зі зберігання та
обробки даних, використання системи
SАР, поновлення системи попередження
щодо загроз україномовному
корпоративному сайту позивача, тощо.

Отже, економічна доцільність
замовлення послуг, у відповідності до
договорів №ESIC_10 від 02.10.2008, №ESIC_10/2 від
02.02.2009 та №ESIC 0900_07 від 01.06.2009 позивачем
не підтверджена.

Крім того, позивач не надав доказів
використання у власній господарській
діяльності робочих станцій,
модернізація яких була замовлена у
компанії Samsung SDS Еurоре Ltd.

Стосовно наданих позивачем копій
інвойсів, рахунків, розкладів
відряджень, чеків оплати, дозволів на
виконання робіт, паспортів (а.с. 49-87 Т.
ІІІ), суд зазначає, що усі вони складені
протягом 2008 року, водночас, спірні
послуги, згідно первинних документів,
надавались компанією Samsung SDS Еurоре Ltd у
2009 році. Таким чином, перелічені
документи не стосуються виконання
договорів №ESIC_10 від 02.10.2008, №ESIC_10/2 від
02.02.2009 та №ESIC 0900_07 від 01.06.2009, з огляду на
що, суд відхиляє посилання позивача на
них, як доказ реальності вказаних
договорів.

Також позивач надав копії довідок ДП
«Держзовнішінформ» №1/5896 від 27.08.2009,
№1/5897 від 27.08.2009, №1/7943 від 12.11.2009, №1/9001
від 17.12.2009 (а.с. 119-122 т. І), в яких вказано,
що вартість послуг за вищезазначеними
договорами відповідає кон'юнктурі
ринку. Суд зазначає, що наявність
вказаних довідок не встановлює зв'язок
вищенаведених витрат з господарською
діяльність позивача та не підтверджує
реальність виконання таких договорів.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що
позивачем не доведено економічну
доцільність замовлення у компанії Samsung
SDS Еurоре Ltd послуг згідно зазначених
договорів, а також реальність
отримання таких послуг.

Суд встановив, що за результатами
здійснення зазначених господарських
операцій, позивач включив до складу
валових витрат суму витрат у розмірі 2
442 807,00 грн.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення;
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерській облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (валові витрати) -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8
статті 5 (підпункт 5.2.1 пункту 5.2 статті 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Підпунктом 5.3.9. пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» визначено, що будь - які
витрати не підтверджені розрахунками,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
податкового обліку, не належать до
складу валових витрат.

Суд зазначає, що витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

За відсутності факту отримання послуг
відповідні суми не можуть включатися
до складу валових витрат, навіть за
наявності формально складених
документів або сплати грошових коштів.

Згідно інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
01.11.2011 №1936/11/13-11, задля вжиття належних
заходів із метою встановлення обставин
реальності здійснення спірної
господарської операції суди повинні
витребувати у платника податків ті
докази, які не надані учасниками
справи, але які, на думку суду, можуть
підтвердити або спростувати доводи
податкового органу щодо наявності
порушень з боку платника податків.
Відповідні дії можуть бути вчинені
судом на підставі пункту 1 частини
другої статті 110, статті 114 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У разі ненадходження витребуваних
додаткових доказів у строк,
установлений судом, спір може бути
розв'язано на підставі наявних у справі
доказів. Якщо позивач без поважних
причин ухиляється від надання доказів
на вимогу суду, а наявних у справі
матеріалів недостатньо для
спростування підтверджених належними
доказами висновків контролюючого
органу, покладених в основу ухваленого
ним спірного рішення, у позові платника
податків може бути відмовлено.

При цьому, сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

Відповідно до частини 1 статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно з положеннями статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Докази, одержані з
порушенням закону, судом при вирішенні
справи не беруться до уваги. Обставини,
які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Суд, з метою всебічного та повного
дослідження обставин справи
неодноразово витребував у позивача усі
первинні документи, по спірним
операціям, які стали підставою для
формування валових витрат у періоді, що
перевірявся. Крім того, під час
розгляду справи оголошувались перерви
для надання сторонами доказів на
підтвердження їхніх доводів в
обґрунтування власної правової
позиції.

Однак, позивач не надав належних та
допустимих доказів, які б свідчили про
наявність у нього права на формування
валових витрат за результатами
здійснення фінансово-господарських
операцій з компаніми Samsung SDS Europe Ltd
(Великобританія).

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку про правомірність
висновків відповідача про завищення
ТОВ «Самсунг Електронікс Україна
Компані» валових витрат у розмірі 2 442
807,00 грн. за наведеними господарськими
операціями та правомірність
донарахування податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 610 702,00 грн. і штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 213 152,00
грн. оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням від 12.08.2010
№/1.

Стосовно взаємовідносин позивача з
компанією «Самсунг Нетворкс Інк»
(Корея), суд встановив наступне.

Між ТОВ «Самсунг Електронікс Україна
Компані» (Замовник) та компанією
«Самсунг Нетворкс Інк» (Виконавець)
укладено Договір №А/123/27-0209 від 06.02.2009,
згідно умов якого, Виконавець
зобов'язується надавати Замовнику
наступні послуги: послуги з
встановлення та налагодження
комп'ютерного обладнання під загальною
робочою назвою «G-Metro 4М system circuit installation»
та послуги підтримання функціонування
комп'ютерного обладнання під загальною
робочою назвою «G-Metro 4М system circuit management
service».

Додатковою угодою №1 від 02.11.2009 до
Договору №А/123/27-0209 від 06.02.2009 статтю 1
Договору «Предмет Договору» доповнено
пунктом, яким додано наступний вид
послуг: послуги цифрового захисту
комп'ютерного обладнання під загальною
робочою назвою «G-Metro 4М system».

Позивач на підтвердження оплати послуг
за вказаним Договором надав копії
платіжних доручень в іноземній валюті
(а.с. 133-146 Т. І).

На виконання Договору №А/123/27-0209 від
06.02.2009, було складено та підписано акти
передачі та приймання послуг (а.с.147-155,
243 Т. І), на загальну суму 748 679,00 грн.

В зазначених актах позивач виступає в
якості Підрядника, до якого Замовник не
має жодних претензій щодо якості
вищезазначених послуг.

Відповідач посилався на те, що вказана
обставина не дає можливості віднесення
цих витрат на валові витрати в розмірі
748 679,00 грн., оскільки дані акти передачі
та приймання послуг не свідчать про
отримання позивачем послуг та, як
наслідок, понесення витрат на їх
придбання.

Позивач проти наведених доводів
відповідача заперечив. Вказав на те, що
у актах передачі та приймання послуг,
складених в ході виконання Договору
№А/123/27-0209 від 06.02.2009 були допущені
технічні помилки при написанні статусу
сторін договору, яка була виправлена
шляхом укладання Додаткової угоди №2
від 04.03.2010 до Договору №А/123/27-0209 від
06.02.2009.

Згідно пункту 1 вказаної Додаткової
угоди, в актах передачі та приймання
послуг під «Підрядником» слід розуміти
«Замовника», словосполучення «Договір
№А/45/08-1007 від 05.03.200» слід розуміти
«Договір «А/123/27-0209 від 06.02.2009»,
словосполучення «надав послуги» слід
розуміти «отримав послуги»,
словосполучення «Замовник не має
жодних претензій до Підрядника» слід
розуміти «Замовник не має жодних
претензій до Виконавця».

Отже, суд відхиляє посилання
відповідача на наявність вказаної
описки.

Водночас, у акті перевірки, який є
носієм доказової інформації,
зазначено, що згідно даних реєстру
основних засобів, наданих позивачем,
ним віднесено 01.05.2009 до 4 групи основних
засобів програмне забезпечення «G-Metro
для складського приміщення» в сумі 103
072,20 грн., а послуги з підтримання
функціонування комп'ютерного
обладнання під загальною робочою
назвою «G-Metro 4M system circuit management service»
віднесені до складу валових витрат за
2009 рік в розмірі 755 013,00 грн.

Таким чином, витрати, що виникли на
підставі господарських операцій,
здійснених між позивачем та компанією
«Cамсунг Нетворкс Інк» щодо надання
послуг з встановлення та налагодження
комп'ютерного обладнання під загальною
робочою назвою «G-Metro 4M system circuit installation»,
послуги підтримання функціонування
комп'ютерного обладнання під загальною
робочою назвою «G-Metro 4M system circuit management
service» являються витратами на придбання,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію, ремонт та інші
поліпшення основних фондів (в даному
випадку 4 групи основних засобів).

У відповідності до підпункту 5.3.2 пункту
5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не включаються до складу валових
витрат витрати на придбання,
будівництво, реконструкцію,
модернізацію, ремонт та інші
поліпшення основних фондів та витрати,
пов'язані з видобутком корисних
копалин, а також з придбанням
нематеріальних активів, які підлягають
амортизації, згідно із статтями 8 і 9 та
підпунктом 7.9.4 цього Закону.

Крім того, з метою всебічного і повного
дослідження обставин справи, суд
дослідив реальність виконання
сторонами Договору №А/123/27-0209 від 06.02.2009
його умов.

У наданих позивачем первинних
документах відсутні відомості про те,
яким чином сторонами були узгоджені
обсяг, вартість, термін, періодичність,
умови надання послуг, попри те, що,
зокрема, у пункті 3.1.1 зазначеного
договору встановлено, що Замовник
зобов'язаний надати Виконавцю точні
вимоги щодо встановлення та
налагодження комп'ютерного обладнання.

Суд зазначає, що відсутність доказів
щодо узгодження сторонами обсягу,
вартості, терміну, періодичності, умов
надання послуг, тощо, свідчить про
відсутність наміру між контрагентами
на настання реальних наслідків при
укладанні правочинів, оскільки,
надання послуг без узгодження
зазначених критеріїв є неможливим.

Крім того, позивач не навів
обґрунтування економічної доцільності
замовлення вказаних послуг у
компанії-нерезидента та неможливість
виконання власними силами
встановлення і налаштування
комп'ютерного обладнання, підтримання
його функціонування та цифрового
захисту.

За результатами дослідження
реальності виконання Договору
№А/123/27-0209 від 06.02.2009, суд дійшов
висновку, що хід його виконання був
лише задокументований без фактичного
надання обумовленим даним договором
послуг.

Отже, у відповідності до положень
пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2,
підпункту 5.3.9. пункту 5.3 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» позивач не мав правових
підстав для формування валових витрат
за результатами здійснення вказаної
господарської операції з компанією
«Cамсунг Нетворкс Інк» у зв'язку з
відсутністю факту отримання послуг.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість доводів
відповідача щодо завищення ТОВ
«Самсунг Електронікс Україна Компані»
валових витрат на суму 755 013,00 грн. по
взаємовідносинам з компанією «Самсунг
Нетворкс Інк» та правомірність
донарахування позивачу податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 188 753,00 грн. і штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 57 717,00
грн. оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням від 12.08.2010
№/1.

Стосовно взаємовідносин позивача з
компанією «Самсунг Нетворкс Інк»
(Корея), суд встановив наступне.

Між ТОВ «Самсунг Електронікс Україна
Компані» (Замовник) та ТОВ «Турман
«експрес» (Виконавець) укладено
Договір №120/08 від 28.11.2008 про надання
послуг кур'єрської експрес-доставки.
(а.с. 157-159 Т. І).

У Додатках №1, №2 та №3 до вказаного
договору сторонами узгоджені умови,
ставки і тарифи на оплату послуг
кур'єрської експрес-доставки.

Додатковими угодами №1 та №2 до
Договору №120/08 від 28.11.2008 сторонами
вносились зміни до тарифів послуг
кур'єрської експрес-доставки.

Суд встановив, що ТОВ «Турман «експрес»
виставив позивачу рахунок-фактуру від
30.06.2009 №1585-09 стосовно надання послуг з
кур'єрської експрес-доставки 1286
відправлень на загальну суму 121 652,16
грн., в т.ч. ПДВ - 20 275,36 грн.

Позивач надав до матеріалів справи дві
копії вказаного рахунку-фактури, дані у
яких є ідентичними, однак
відрізняється порядок викладення
інформації про відправлення (а.с. 170-193,
226-240 Т. І).

Крім того, позивач надав до матеріалів
справи також копії видаткових
накладних з відтиском штампу ТОВ
«Турман «експрес» про прийняття до
перевезення (Додатки №1-9 до справи).
Згідно пояснень позивача, передавання
вантажу на відправлення здійснювалось
за такими видатковими накладними, які
були складені позивачем про передачу
товару адресатам.

Дослідивши надані позивачем документи,
суд встановив, що вказані видаткові
накладні не містять відміток про
отримання адресатами зазначених у них
вантажів. Таким чином, такі видаткові
накладні не можуть бути належним та
допустимим доказом надання ТОВ «Турман
«експрес» послуг кур'єрської доставки,
а саме: завершення операції шляхом
вручення вантажу адресату.

На виконання Договору №120/08 від 28.11.2008
сторонами було складено та підписано
акт №1585-09 від 30.06.2009 щодо надання ТОВ
«Турман «експрес» позивачу послуг
кур'єрської експрес-доставки на суму 121
652,16 грн. (а.с. 156 Т. І)

На підставі даного акту, позивач відніс
до складу валових витрат вартість
послуг кур'єрської доставки на суму 101
376,80 грн. (без ПДВ).

Відповідач посилався на те, що позивач
не мав права відображати валові
витрати у бухгалтерському та
податковому обліках на підставі
вказаного акту, оскільки, на його думку,
він не містить обсяг, назву та одиницю
виміру господарської операції, тобто
не відповідає вимогам статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

Позивач проти наведених доводів
відповідача заперечив. Посилався на те,
що акт №1585-09 від 30.06.2009 містив усі
передбачені законодавством реквізити,
зокрема, назва господарської операції -
«послуги кур'єрської доставки», обсяг -
«на суму 101 376,80 грн.» та одиниця виміру -
«грн.».

Суд відхиляє зазначені доводи
позивача, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Зі змісту Додатків №№ 1, 2, 3 до Договору
№120/08 від 28.11.2008 вбачається, що вартість
послуг кур'єрської доставки залежить
від виду послуги (VIP, терміново, експрес,
економ), ваги відправлення (кг) та
віддаленості пункту призначення (зони
1-5).

Жодного з наведених критеріїв, які
мають безпосередній вплив на вартість
послуг, акт №1585-09 від 30.06.2009 не містить.

У відповідності до пункту 2.14 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі -
Положення №88), відповідальність за
своєчасне і якісне складання
документів, передачу їх у встановлені
графіком документообороту терміни для
відображення у бухгалтерському обліку,
за достовірність даних, наведених у
документах, несуть особи, які склали і
підписали ці документи.

Пунктом 2.15 Положення №88 передбачено,
що первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції діючому
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників.

Приписами пункту 2.16 Положення №88
заборонено приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать законодавчим і нормативним
актам, встановленому порядку
приймання, зберігання і витрачання
грошових коштів, товарно-матеріальних
цінностей та іншого майна, порушують
договірну і фінансову дисципліну,
завдають шкоди державі, власникам,
іншим юридичним і фізичним особам. Такі
документи повинні бути передані
головному бухгалтеру підприємства,
установи для прийняття рішення.

Таким чином, наданий позивачем акт
№1585-09 від 30.06.2009 складений з порушенням
положень законодавства, не відображає
відомостей про господарську операцію
та, відповідно, не підтверджує її
здійснення.

Отже, з урахуванням встановлених судом
обставин, суд дійшов висновку про
відсутність у позивача права на
включення до складу валових витрат
суми у розмірі 101 376,80 грн. на підставі
акту №1585-09 від 30.06.2009.

З огляду на викладене, на підставі
зібраних у справі доказів, суд дійшов
висновку про правомірність та
обґрунтованість висновків податкового
органу щодо завищення ТОВ «Самсунг
Електронікс Україна Компані» валових
витрат на суму 101 376,80 грн. по
взаємовідносинам з ТОВ «Турман
«експрес» та правомірність
донарахування позивачу податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 25 344,00 грн. і штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 10 138,00
грн. оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням від 12.08.2010
№/1.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

У відповідності до положень частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, на підставі
зібраних у справі доказів, суд дійшов
висновку, що винесене відповідачем
податкове повідомлення-рішення
№/1 від 12.08.2010 в частині, яка
оскаржується позивачем, а саме:
визначення суми податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 824 799,00 грн. за основним платежем
та 281 007,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями, є правомірним, а підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 94,
160-163, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю «Самсунг
Електронікс Україна Компані»
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
К.М.
Кобилянський