Справа № 826/4070/14
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 квітня 2014 року № 826/4070/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Огурцова О.П. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві провизнання протиправним
та скасування податкового
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує наступним.
Податкові зобов'язання позивачу
нараховані за результатами
документальної планової виїзної
перевірки дотримання вимог чинного
законодавства з питань оподаткування
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за
період з 01.01.2010 по 31.12.2011. Підставою для
нарахування податкових зобов'язань з
податку на додану вартість є
встановлена розбіжність між
задекларованою сумою та фактичною, а
також не підтверджено придбання
товарів/послуг податковими накладними.
Позивач, не погоджуючись з такими
висновками податкового органу,
зазначає, що у період, який перевірявся
податковим органом, мала фінансово -
господарські відносини з
контрагентами ТОВ «Бізнес стандарт
універсал», ПП «Ракурс плюс», ТОВ
«Інвестком-капітал» та ТОВ «Демпо» за
договорами, які за твердженням
позивача мали реальний характер, та за
якими було поставлено товар
використаний ним у власній
господарській діяльності та з метою
отримання прибутку, а документи
бухгалтерського та податкового
обліків за цими операціями були
оформлені у відповідності до вимог
податкового законодавства.
У судовому засіданні 14.04.2014 представник
позивача підтримала позовні вимоги та
просила суд задовольнити позов у
У судове засідання 14.04.2014 представник
відповідача не прибув, про причини
неприбуття суд не повідомив, про дату,
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.
У відповідності до частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
у справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
З урахуванням наведеного суд,
заслухавши у судовому засіданні
представника позивача, з'ясувавши, що
немає потреби заслухати свідків та
експерта, ухвалив продовжити розгляд
справи у письмовому провадженні.
Підчас судового розгляду справи, суд,
В період з 13.02.2012 по 24.02.2012 Державною
податковою інспекцією у Печерському
районі міста Києва проведено
документальну планову виїзну
перевірку дотримання вимог чинного
законодавства з питань оподаткування
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за
період з 01.01.2010 по 31.12.2011.
За результатами перевірки складено акт
№ 7/1704-НОМЕР_1 від 28.02.2012 яким
встановлено порушення підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість",
встановлено заниження податку на
додану вартість, що підлягає сплаті в
бюджет в сумі 225 451,00 грн. та пункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України,
що призвело до заниження податку на
додану вартість, що підлягає сплаті в
бюджет в сумі 209 584,00 грн.
09.04.2012 на підставі акту перевірки №
7/1704-НОМЕР_1 від 28.02.2012 прийнято
податкове повідомлення - рішення №
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість на суму 516 090,50 грн. у
тому числі за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) на 81 055,50 грн.
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 не
погоджуючись з податковим
09.04.2012 та вважає його таким, що підлягає
скасуванню звернулось з відповідним
позовом до суду.
Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд вважає позов таким, що
не підлягає задоволенню з наступних
Суть офіційного з'ясування всіх
обставин у справі визначена в частинах
четвертій та п'ятій статті 11 цього
Кодексу, якими встановлено, що суд
вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
Принцип офіційного з'ясування всіх
обставин справи зобов'язує суд
встановити обставини справи для
забезпечення прийняття правосудного
рішення, в тому числі незалежно від
посилань чи доводів сторін.

Відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є операції платників податку з:
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів (супутніх
послуг) на митну територію України в
митному режимі імпорту або реімпорту
(далі - імпорт); вивезення товарів
(супутніх послуг) у митному режимі
експорту або реекспорту (далі -
експорт); з метою оподаткування цим
податком до експорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг), які перебувають у
вільному обігу на території України, до
митного режиму магазину безмитної
торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України; з метою оподаткування
цим податком до імпорту також
прирівнюється постачання товарів
(супутніх послуг) з-під митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України, для їх
подальшого вільного обігу на території
України; постачання послуг з
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом.

Отже, об'єктом оподаткування можуть
бути майно, товари, дохід (прибуток) або
його частина, обороти з реалізації
товарів (робіт, послуг), операції з
постачання товарів (робіт, послуг) та
інші операції платника податків, які
відповідно до статті 185 Податкового
кодексу України визначені як об'єкт
оподаткування.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів,
витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, на підставі первинних
документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів,
пов'язаних з обчисленням і сплатою
податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних,
не підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ,
який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише
в разі фактичного здійснення
господарської операції, якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні
документи не можуть вважатися
первинними документами для цілей
ведення податкового обліку навіть за
наявності всіх формальних реквізитів
таких документів, що передбачені
чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних
податкового обліку можуть братися до
уваги лише ті первинні документи, які
складені в разі фактичного здійснення
господарської операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка
викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як
обов'язкова ознака господарської
операції кореспондує з нормами
податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 7.2.3 пункту 7.2
статті 7 Закону Країни "Про податок на
додану вартість" податкова накладна
складається у момент виникнення
податкових зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Для операцій, що
оподатковуються і звільнені від
оподаткування, складаються окремі
податкові накладні. Податкова накладна
є звітним податковим документом і
одночасно розрахунковим документом.
Податкова накладна виписується на
кожну повну або часткову поставку
товарів (робіт, послуг). У разі коли
частка товару (робіт, послуг) не містить
відокремленої вартості, перелік
(номенклатура) частково поставлених
товарів зазначається в додатку до
податкової накладної у порядку,
встановленому центральним органом
державної податкової служби України,
та враховується у визначенні загальних
податкових зобов'язань. Платники
податку повинні зберігати податкові
накладні протягом строку,
передбаченого законодавством для
зобов'язань із сплати податків.

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7
зазначеного Закону встановлено, що
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно із підпунктом 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону Країни "Про податок на
додану вартість" податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7
зазначеного Закону, встановлено, що
якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону Країни "Про податок на
додану вартість" не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі
коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим підпунктом
документами, платник податку несе
відповідальність у вигляді фінансових
санкцій, установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7
зазначеного Закону, встановлено, що
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Пунктом 198.1 Податкового кодексу
України встановлено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше; дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу , протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому
числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій
у необоротні капітальні активи), у
тому числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для
віднесення сплачених у ціні товарів
(послуг) сум податку на додану вартість
до складу податкового кредиту та
здійснених витрат до складу валових є
факт придбання товарів та послуг із
метою їх використання в
господарській діяльності.

Господарські операції для визначення
податкового кредиту для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість та валових
витрат для цілей визначення об'єктом
оподаткування податком на прибуток
мають бути фактично здійснені і
підтверджені належним чином
складеними первинними документами,
що відображають реальність таких
операцій.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість
та до складу валових витрат навіть за
наявності формально складених, але
недостовірних документів або сплати
грошових коштів.

Відповідно до інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
в №1112/11/13-10 від 20.07.2010 "Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби", процесуальна діяльність суду
із встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість повинна
включати такі етапи:

1.Встановлення факту здійснення
господарської операції.

2.Встановлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції.

3.Встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг)
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку.

4.Встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість.

Аналогічна позиція викладена в листі
Вищого адміністративного суду України
№ 742/11/13-11 від 02.06.2011.

Зазначеним листом Вищого
адміністративного суду України також
визначено, що з метою встановлення
факту здійснення господарської
операції, формування витрат для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або податкового
кредиту з податку на додану вартість
судам належить з'ясовувати, зокрема,
такі обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції,
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції, установлення
зв'язку між фактом придбання
товарів (послуг), спорудженням основних
фондів, імпортом товарів (послуг),
понесенням інших витрат і
господарською діяльністю платника
податку.

Таким чином, при визначенні права
платника податків на формування
податкового кредиту, судом має бути
перевірено чи мали операції між
платником податків та його
контрагентами реальний товарний
характер, можливість здійснення таких
операцій з урахуванням оперативності
проведення операцій та віддаленості
контрагентів один від одного, подальше
використання позивачем придбаної у
зазначених контрагентів продукції, при
цьому, суд має виходив з того, що
наявність у покупця належно оформлених
документів, які відповідно до закону
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту, зокрема виданих
продавцями податкових накладних, не є
безумовною підставою для
відшкодування податку на додану
вартість в подальшому, якщо податковий
орган доведе, що відомості в таких
документах не відповідають дійсності,
наприклад, у випадку, коли не
проводилися самі операції.

Позивач у позовній заяві зазначає про
те, що, відповідач необґрунтовано
дійшов висновку про те, що договори
укладені з контрагентами мали реальний
характер та за ними було сплачено та
отримано послуги які використані ним у
власній господарській діяльності та з
метою отримання прибутку, що
підтверджується відповідними
первинним документами.

На підтвердження реальності та
товарності фінансово - господарських
відносин з позивачем надано суду копії
договорів укладених з ПП
«Карделен-Лантрейд» № 1828 від 03.06.2010, ТОВ
«Престижінвестсервіс» № 19 від 25.08.2010,
ТОВ «Даймонт Телеком» № 10 від 06.09.2011,
ТОВ «Інвестком-Капітал» № 28 від 14.06.2011,
ТОВ «Інфосервіском» № 27 від 27.05.2011, ТОВ
«Бізнес Стандарт Універсал» № 8/11 від
08.11.2011, ПП «Ракурс Плюс» № 10 від 27.10.2010,
ТОВ «Демпо» № 018 від 11.08.2009, протоколів
узгодження цін, актів надання послуг,
податкових накладних, податкових
декларації з податку на додану
вартість

Відповідно до умов зазначених
договорів про надання послуг, які є
аналогічні за своїм змістом їх
предметом є надання консультативних
послуг з питань правління комерційною
діяльністю, послуги з розвитку ринку.

Розділом 2 вказаних договорів
передбачено відомості про послуги, а
саме вичерпний перелік послуг що
надаються згідно договору.

Умовами договорів № 1828 від 03.06.2010, № 19
від 25.08.2010, № 10 від 06.09.2011, № 28 від 14.06.2011,
№ 27 від 27.05.2011, № 8/11 від 08.11.2011, № 10 від
27.10.2010 та №018 від 11.08.2009 встановлено, що
розрахунок за договорами здійснюється
по факту наданих послуг по результатам
кожного місяця та фіксуються в актах
наданих послуг.

Таким чином, відповідно до договорів
про надання послуг № 1828 від 03.06.2010, № 19
від 25.08.2010, № 10 від 06.09.2011, № 28 від 14.06.2011,
№ 27 від 27.05.2011, № 8/11 від 08.11.2011, № 10 від
27.10.2010, № 018 від 11.08.2009, документами, які
мають засвідчувати факт отримання
позивачем послуг від ПП
«Карделен-Лантрейд», ТОВ
«Престижінвестсервіс», ТОВ «Даймонт
Телеком», ТОВ «Інвестком-Капітал», ТОВ
«Інфосервіском», ТОВ «Бізнес Стандарт
Універсал», ПП «Ракурс Плюс», ТОВ
«Демпо» є акти надання послуг та
податкові накладні.

Відповідно до частини другої статті 9
Закону України "Про бухгалтерський
облік" встановлено, що первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Надані позивачем на підтвердження
правовідносин з ПП
«Карделен-Лантрейд», ТОВ
«Престижінвестсервіс», ТОВ «Даймонт
Телеком», ТОВ «Інвестком-Капітал», ТОВ
«Інфосервіском», ТОВ «Бізнес Стандарт
Універсал», ПП «Ракурс Плюс», ТОВ
«Демпо» за договорами № 1828 від 03.06.2010,
№ 19 від 25.08.2010, № 10 від 06.09.2011, № 28 від
14.06.2011, № 27 від 27.05.2011, № 8/11 від 08.11.2011, № 10
від 27.10.2010, № 018 від 11.08.2009 акти надання
послуг міститься лише загальні дані, що
про те, що кількість наданих послуг
відповідає вимогам замовника та
визначення загальної вартості наданих
послуг, при цьому з них не вбачається
за можливе встановити які саме послуги
та в якому об'ємі відповідно до умов
укладених договорів були надані та
згідно чого здійснювалась калькуляція
їх загальної вартості.

З огляду на зазначене надані позивачем
суду акти надання послуг складені з
порушенням Закону України "Про
бухгалтерський облік" та не можуть
бути беззаперечним доказом надання
послуг за договорами укладеними з
контрагентами ПП «Карделен-Лантрейд»,
ТОВ «Престижінвестсервіс», ТОВ
«Даймонт Телеком», ТОВ
«Інвестком-Капітал», ТОВ
«Інфосервіском», ТОВ «Бізнес Стандарт
Універсал», ПП «Ракурс Плюс», ТОВ
«Демпо».

Доказів на підтвердження факту
подальшого використання отриманих від
ПП «Карделен-Лантрейд», ТОВ
«Престижінвестсервіс», ТОВ «Даймонт
Телеком», ТОВ «Інвестком-Капітал», ТОВ
«Інфосервіском», ТОВ «Бізнес Стандарт
Універсал», ПП «Ракурс Плюс», ТОВ
«Демпо» послуг у власній господарській
діяльності та з метою отримання
прибутку позивачем суду надано не було.

З огляду на зазначене, враховуючи
позивачем не надано суду первинної
документації, яка може належним чином
засвідчувати факт реальності
виконання зобов'язань за договорами
укладеними з контрагентами ПП
«Карделен-Лантрейд», ТОВ
«Престижінвестсервіс», ТОВ «Даймонт
Телеком», ТОВ «Інвестком-Капітал», ТОВ
«Інфосервіском», ТОВ «Бізнес Стандарт
Універсал», ПП «Ракурс Плюс», ТОВ
«Демпо» та доказів на підтвердження
факту подальшого використання
отриманих від ПП «Карделен-Лантрейд»,
ТОВ «Престижінвестсервіс», ТОВ
«Даймонт Телеком», ТОВ
«Інвестком-Капітал», ТОВ
«Інфосервіском», ТОВ «Бізнес Стандарт
Універсал», ПП «Ракурс Плюс», ТОВ
«Демпо» послуг у власній господарській
діяльності та з метою отримання
прибутку, суд дійшов висновку про те, що
позивачем не надано суду достатніх
доказів на підтвердження реального
характеру правовідносин з зазначеними
контрагентами.

Крім того, суд звертає увагу на
наступне.

Підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75
Податкового кодексу України,
встановлено, що документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та яка
проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Відповідно до пункту 78.7 статті 78
Податкового кодексу України перелік
матеріалів, які можуть бути підставою
для висновків під час проведення
документальної позапланової
перевірки, та порядок надання
платниками податків документів для
такої перевірки встановлено статтями
83, 85 цього Кодексу для посадових осіб
органів державної податкової служби
під час проведення перевірок
підставами для висновків є: документи,
визначені цим Кодексом; податкова
інформація; експертні висновки; судові
рішення; інші матеріали, отримані в
порядку та у спосіб, передбачені цим
Кодексом або іншими законами, контроль
за дотриманням яких покладений на
органи державної податкової служби.

Пунктом 85.2 статті 85 Податкового
кодексу України, встановлено, що
платник податків зобов'язаний надати
посадовим (службовим) особам органів
державної податкової служби у повному
обсязі всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки. Такий
обов'язок виникає у платника податків
після початку перевірки.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44
Податкового кодексу України у разі
якщо до закінчення перевірки або у
терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам органу
державної податкової служби, які
проводять перевірку, документи
(незалежно від причин такого ненадання,
крім випадків виїмки документів або
іншого вилучення правоохоронними
органами), що підтверджують показники,
відображені таким платником податків у
податковій звітності, вважається, що
такі документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Таким чином, після початку перевірки
платник податків зобов'язаний надати
посадовим особам органів державної
податкової служби у повному обсязі всі
документи, що належать або пов'язані з
предметом перевірки, та у разі
невиконання ним зазначеного обов'язку
вважається, що такі документи у
платника податків відсутні.

Позивач у позовній заяві та в своїх
запереченнях на акт перевірки зазначає
про те, що будь - яких документів
посадовим особам органу державної
податкової служби ним не надавалось.

Отже, оскільки позивачем не було
виконано обов'язку щодо надання
посадовим особам органу державної
податкової служби документі, що
належать або пов'язані з предметом
перевірки, то у податкового органу були
наявні всі правові підстави вважати, що
такі документи у позивача відсутні та
він мав право проводити перевірку на
підставі наявних у нього документів.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що
позивачем не у податкового органу на
момент проведення перевірки були
відсутні документи на підтвердження
правовідносин позивача з
контрагентами ПП «Карделен-Лантрейд»,
ТОВ «Престижінвестсервіс», ТОВ
«Даймонт Телеком», ТОВ
«Інвестком-Капітал», ТОВ
«Інфосервіском», ТОВ «Бізнес Стандарт
Універсал», ПП «Ракурс Плюс», ТОВ
«Демпо», а отже і на підтвердження
правомірності формування позивачем
податкового кредиту з ПДВ по
взаємовідносинам з зазначеними
контрагентами, а також те, що позивачем
не надано суду належних доказів на
підтвердження факту реальності та
товарності правовідносин з
зазначеними контрагентами, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
скасування податкового повідомлення -
рішення № 2 від 09.04.2012

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, керуючись
вимогами статей 69-71, 94, 160-165, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити повністю.

Відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
постанова набирає законної сили після
закінчення строку для її апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Апеляційна скарга подається
до адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
О.П. Огурцов