Справа № 826/1916/14
Суддя: Дегтярьова О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 826/1916/14
Окружний адміністративний суд
міста Києва у складі: Головуючого -
судді Дегтярьової О.В., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справуза
позовомОСОБА_1до Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
Головного управління Міндоходів у
місті Києві про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення від 15
січня 2014 року № 041701, - В С Т А Н О В И
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач,
ОСОБА_1) з позовом до Державної
податкової інспекції у Голосіївському
районі міста Києва Державної
податкової служби (далі - відповідач,
ДПІ) про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення від 15
січня 2014 року № 041701.
В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що він
категорично не погоджується з
правомірністю винесення ДПІ спірного
податкового повідомлення-рішення від
15.01.2014р. № 041701 на підставі Акта від
19.12.2013р. № 56/1701/НОМЕР_1, оскільки з
висновків перевіряючого про порушення
ОСОБА_1 норм пп. «ж» п. 1.3 ст. 1, пп. 4.2.6 п. 4.2
ст. 4, пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8, ст. 12 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003р. № 889-IV (а
саме: не підтвердження сплати податку з
доходів фізичних осіб під час продажу
автомобіля) нормативно та
документально не підтверджуються. Як
зазначає позивач, у 2010 році ним через
товарну біржу був проданий автомобіль
(згідно біржового договору від 05.03.2010р.
№ КВ0030501Д) на суму 50, 00 грн., що не
суперечило чинним на той час нормам
законодавства України. Відповідно до
приписів п. 1.15 ст. 1 і п. 12.3 ст. 12 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» відповідальною особою
за нарахування, утримання та сплату
податку з доходів фізичних осіб за
вказаною угодою з продажу автомобіля
була товарна біржа, а не ОСОБА_1 Також
нормами цього Закону не запроваджена
обов'язковість врахування експертної
оцінки рухомого майна при визначенні
бази оподаткування податком з доходів
Відповідач проти позову заперечував,
надавши суду письмові заперечення від
31.03.2014р. б/н та додаткові документи. В
обґрунтування своїх заперечень
посилається на те, що в ході проведення
працівником ДПІ документальної
позапланової невиїзної перевірки з
питання своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
податку з доходів фізичних осіб,
отриманих від продажу рухомого майна,
за період з 01.01.2010р. по 31.12.2010р. (Акт від
19.12.2013р. № 56/1701/НОМЕР_1) були встановлені
порушення позивачем вимог пп. «ж» п. 1.3
ст. 1, пп. 4.2.6 п. 4.2. ст. 4, пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8,
ст. 12 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб» від 22.05.2003р. №
889-IV, а саме: ОСОБА_1 приховала дохід,
який підлягає оподаткуванню податком з
доходів фізичних осіб, в сумі 60 200, 00 грн.
На думку відповідача, висновки Акта
перевірки являються правомірними та
ґрунтуються на достовірних і належних
доказах - акті незалежного експертного
бюро від 06.03.2010р. № 000447, в якому
встановлено, що ринкова вартість
реалізованого позивачем автомобіля
марки Subaru Forester складала 60 200, 00 грн. На
підставі Акта від 19.12.2013р. № 56/1701/НОМЕР_1
було винесено спірне податкове
повідомлення-рішення від 15.01.2014р. № 041701
на суму 9 030, 00 грн.
В судових засіданнях, призначених у
даній справі, представник позивача
підтримав позовні вимоги та просив їх
Представник відповідача в судових
засіданнях заперечував проти позовних
вимог та просив відмовити в їх
14 квітня 2014 року судом було ухвалено
про перехід до розгляду справи в
порядку письмового провадження на
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з огляду на таке.
Протягом періоду з 06.12.2013р. по 12.12.2013р.
працівником ДПІ у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м. Києва на
підставі норм п. 79.1 і п. 79.2 ст. 79
Податкового кодексу України та
відповідно до наказу від 03.12.2013р. № 1699
була проведена документальна
позапланова невиїзна перевірка з
питань своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
податку з доходів фізичних осіб, що
отримані від продажу рухомого майна, за
період з 01.01.2010р. по 31.12.2010р., за
результатами якої складений Акт від
19.12.2013р. № 56/1701/НОМЕР_1 (далі - Акт
В ході проведення документальної
перевірки позивача перевіряючим були
використані, зокрема, наступні
документи та відомості: акт експертної
оцінки транспортного засобу (акт
незалежного експертного бюро від
06.03.2010р. № 000447).
Під час здійснення вказаної
документальної перевірки
перевіряючому стало відомо, що за
даними УДАІ ГУ МВС України у м. Києві
фізичною особою ОСОБА_1 в 2010 році було
здійснено продаж транспортного засобу
- автомобіля марки Subaru Forester. При цьому
згідно акта експертної оцінки
транспортного засобу (акт незалежного
експертного бюро від 06.03.2010р. № 000447)
була визначена ринкова вартість цього
автомобіля, яка складає 60 200, 00 грн.
Тобто, на думку працівника податкової
інспекції, дохід ОСОБА_1 від операції з
продажу автомобіля становить 60 200, 00
Разом з тим, інформація про сплату
податку з доходів фізичних осіб
фізичною особою ОСОБА_1 до ДПІ не
Таким чином, працівник відповідача
прийшов до висновку, що саме оціночна
вартість автомобіля марки Subaru Forester, яка
згідно акта незалежного експертного
бюро від 06.03.2010р. № 000447 складає 60 200, 00
грн., і є в даному випадку об'єктом
оподаткування податком з доходів
В розділі ІV «Висновок» перевірки
відповідач встановив порушення ОСОБА_1
норм пп. «ж» п. 1.3 ст. 1, пп. 4.2.6 п. 4.2. ст. 4,
пп. 8.2.1 п. 8.2 ст. 8, ст. 12 Закону України
«Про податок з доходів фізичних осіб»
від 22.05.2003р. № 889-IV (із змінами та
доповненнями), внаслідок не
підтвердження останнім сплати податку
з доходів фізичних осіб під час продажу
свого рухомого майна.
Всього за результатами перевірки
позивачу донараховано суму податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 9 030, 00
грн. (60 200, 00 х 15%).
При цьому будь-які посилання на
фіктивність (нікчемність) операції з
продажу автомобіля та/або вчинення
цієї операцій між пов'язаними особами в
тексті цього Акта судом не виявлено.
15 січня 2014 року ДПІ у Голосіївському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві на
підставі зазначеного Акта перевірки
прийняла спірне податкове
якого фактично і заявлений позов і яке
є предметом спору по даній справі, яким
нарахувала ОСОБА_1 суму податкового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб (основний платіж без
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 9 030, 00 грн.).
При вирішення даного спору суд
виходить з наступного.
У відповідності до норми п. 1.2 ст. 1
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22.05.2003р. № 889-IV (із
змінами та доповненнями)(далі - Закон №
889-IV) «дохід» визначається як сума
будь-яких коштів, вартість
матеріального і нематеріального майна,
інших активів, що мають вартість, у тому
числі цінних паперів або деривативів,
одержаних платником податку у
власність або нарахованих на його
користь, чи набутих незаконним шляхом у
випадках, визначених підпунктом 4.2.16
пункту 4.2 статті 4 цього Закону,
протягом відповідного звітного
податкового періоду з різних джерел як
на території України, так і за її
З метою оподаткування до доходів
платника податку також включаються,
зокрема, звичайна вартість майна, яке
передається платником податку за
довіреністю іншій особі, якщо умови
такої довіреності передбачають право
такої іншої особи продати таке майно
або відчужити його в інший спосіб, крім
такої передачі між членами подружжя у
межах спільної часткової або спільної
Якщо повірений повертає кошти,
отримані внаслідок такого продажу
(відчуження) довірителю у майбутньому,
то: сума таких коштів не включається до
складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу
повіреного; позитивна різниця між
сумою таких коштів та звичайною
вартістю майна, переданого за
довіреністю, включається до складу
загального оподатковуваного доходу
довірителя відповідного звітного
податкового періоду; сума коштів або
вартість майна, у тому числі цінних
паперів, які надходять у власність
юридичної особи, якщо згідно з
довіреністю, наданою такою юридичною
особою або її засновниками платнику
податку, будь-які активні (видаткові)
операції з такими коштами або майном
здійснюються виключно за рішенням
такого платника податку чи за його
передорученням (окремою довіреністю) -
Згідно п. 1.3 ст. 1 цього ж Закону «дохід з
джерелом його походження з України» -
будь-який дохід, одержаний платником
податку або нарахований на його
користь від здійснення будь-яких видів
діяльності на території України, у тому
числі, але не виключно, у вигляді:
а) процентів за борговими вимогами чи
зобов'язаннями, випущеними
(емітованими) резидентом;
б) дивідендів, нарахованих резидентом -
емітентом корпоративних прав;
в) доходів у вигляді інвестиційного
прибутку від здійснення операцій, з
цінними паперами та корпоративними
правами, випущеними в інших, ніж цінні
г) доходів у вигляді роялті, іншої плати
за використання прав інтелектуальної
(у тому числі промислової) власності,
отриманих від резидента;
д) доходів у вигляді заробітної плати,
нарахованих (виплачених, наданих)
внаслідок здійснення платником
податку трудової діяльності на
території України, від працедавця,
незалежно від того, чи є такий
працедавець резидентом або
нерезидентом, а також заробітної плати,
нарахованої особі за здійснення роботи
за наймом у складі екіпажу (команди)
транспортного засобу, який перебуває
за межами території України, її
територіальних вод (виключної
економічної зони), у тому числі на
якірних стоянках, та належить
резиденту на правах власності або
перебуває у його тимчасовому
(строковому) користуванні та/або є
зареєстрованим у Державному судновому
реєстрі України чи Судновій книзі
е) доходів від надання в оренду (лізинг):
нерухомості, розташованої на території
України; рухомого майна, якщо
орендодавець є резидентом України, або
якщо користування таким майном
здійснюється на території України,
незалежно від того, чи є орендодавець
резидентом чи нерезидентом;
є) доходів від продажу нерухомого
майна, розташованого на території
ж) доходів від продажу рухомого майна,
якщо факт зміни власника (продажу
об'єкта рухомого майна) підлягає
державній реєстрації та/або
нотаріальному посвідченню згідно із
законом України, або якщо місце
вручення такого рухомого майна
набувачеві знаходиться на території
з) доходів від здійснення
підприємницької діяльності, а також
незалежної професійної діяльності на
и) доходів, що виплачуються (надаються)
резидентами у вигляді виграшів і
призів, у тому числі у лотерею (крім
державної); благодійної допомоги,
і) доходів у вигляді активів, що
передаються у спадщину, якщо такі
активи або джерело їх виплати
знаходяться на території України;
ї) інших доходів як виплати чи
винагороди за цивільно-правовими
договорами, одержуваних резидентом або
нерезидентом, якщо джерело виплати
(нарахування) таких доходів
знаходиться на території України,
незалежно від резидентського статусу
особи, що їх виплачує (нараховує).
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону № 889-IV
платником податку з доходів фізичних
осіб є, зокрема, резидент - фізична
особа, яка має місце проживання в
Україні і отримує доходи з джерелом їх
походження з території України.
В силу норм п. 3.1 ст. 3 Закону № 889-IV
об'єктом оподаткування резидента є:
загальний місячний оподатковуваний
дохід; чистий річний оподатковуваний
дохід, який визначається шляхом
зменшення загального річного
оподатковуваного доходу на суму
податкового кредиту такого звітного
року; доходи з джерелом їх походження з
України, які підлягають кінцевому
оподаткуванню при їх виплаті; іноземні
Абзацом «е» підпункту 4.2.9 пункту 4.2
статті 4 Закону № 889-ІV передбачено, що
до складу загального оподатковуваного
доходу включається вартість
безоплатно отриманих товарів (робіт,
послуг), а також суми знижки з ціни
(вартості) товарів (послуг), що
перевищує звичайну, розрахункову за
правилами визначення звичайних цін (у
розмірі такої знижки).
Порядок оподаткування операцій з
продажу або обміну об'єктів рухомого
майна встановлений статтею 12 Закону №
889-IV. Так, згідно із п. 12.1 ст. 12 цього
Закону дохід платника податку від
продажу об'єкта рухомого майна
протягом звітного податкового року
оподатковується за ставкою,
встановленою п. 7.1 ст. 7 цього Закону,
тобто в 2010 році - 15 %.
Як виняток із пункту 12.1 статті 12 Закону
№ 889-ІV при продажу одного з об'єктів
рухомого майна у вигляді легкового
автомобіля, мотоцикла, моторолера або
моторного (парусного) човна не частіше
одного разу протягом звітного
податкового року, доходи продавця від
зазначених операцій оподатковуються
за ставкою в розмірі 1 відсотка від
вартості такого об'єкта рухомого майна
за умови сплати (перерахування) ним
суми державного мита до бюджету або
суми плати нотаріусу за нотаріальне
посвідчення відповідного договору до
такого посвідчення (п. 12.2 ст. 12 Закону №
Одночасно судом враховуються
положення норми п. 12.3 ст. 12 Закону №
889-ІV, в силу яких, якщо об'єкт рухомого
майна продається за посередництвом
юридичної особи (її філії, відділення,
іншого відокремленого підрозділу) або
представництва нерезидента, то така
особа вважається податковим агентом
платника податку стосовно
оподаткування доходів, отриманих таким
платником податку від такого продажу.
У разі нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу рухомого
майна податковим агентом платника
податку при здійсненні операцій з
відчуження об'єктів рухомого майна є
нотаріус, який посвідчує відповідний
договір або дійсність підписів сторін
угоди за наявності документа про
сплату податку сторонами договору.
Сума податку самостійно сплачується до
його нотаріального посвідчення через
установи банків у сумі, визначеній
податковим агентом (п. 12.5 ст. 12 Закону №
889-ІV з урахуванням вимог абзацу
третього п. 11.3 ст. 11 Закону № 889-ІV).
При цьому, під «податковим агентом» у п.
1.15 ст. 1 Закону № 889-ІV розуміється
юридична особа (її філія, відділення,
інший відокремлений підрозділ) або
фізична особа чи представництво
нерезидента - юридичної особи, які
організаційно-правового статусу та
способу оподаткування іншими
податками зобов'язані нараховувати,
утримувати та сплачувати цей податок
до бюджету від імені та за рахунок
платника податку, вести податковий
облік та подавати податкову звітність
податковим органам відповідно до
закону, а також нести відповідальність
за порушення норм цього Закону.
У інших випадках платник податку,
відповідно до пп. 8.1.3 ст. 8 Закону № 889-ІV,
зобов'язаний самостійно включити суму
таких доходів до складу загального
річного оподатковуваного доходу і до 1
квітня наступного року подати річну
податкову декларацію про майновий стан
і доходи (податкову декларацію), а також
сплатити податок з доходів фізичних
осіб за ставкою, встановленою п. 7.1 ст. 7
Закону № 889-ІV.
За результатами дослідження наявних
матеріалів справи судом встановлено,
що 05 березня 2010 року між громадянкою
ОСОБА_1(Продавцем) і громадянином
ОСОБА_4 (Покупцем), за участю
представника Товарної біржі «Київська
універсальна» (ідентифікаційний код
34048731) брокера Маценка А.О., був
укладений біржовий контракт
реєстраційний № КВ0030501Д (далі -
Контракт). Згідно цього Контракту
Продавець продає, а Покупець придбає
транспортний засіб автомобіль марки
Subaru Forester, кузов НОМЕР_2, рік випуску 2006,
колір чорний, що належить Продавцю на
праві власності. Вказаний Контракт
підписаний обома сторонами, біржовим
брокером та скріплений печаткою
Вартість автомобіля, що продається
Продавцем, оцінена Сторонами на суму 50,
За умовами п. 2 - 4 цього Контракту сума
за транспортний засіб одержана
Продавцем до підписання контракту
(якщо інше не зазначено у п. 5). Податок
на дохід з продажу рухомого майна 15%
фізичної особи становить 7, 50 грн. При
цьому Продавець гарантує самостійну
сплату податку з доходів фізичних осіб
згідно ст. 12 Закону України «Про
податок з доходів фізичних осіб» від
22.05.2003р. № 889-IV, який складає 15% від
Таким чином, зі змісту вказаного
Контракту не вбачається, що на Товарну
біржу «Київська універсальна» були
покладені обов'язки податкового агента
за результатами цієї операції з
Крім того, правовий аналіз наведених
норм п. 1.15 ст. 1 та п. 12.3 ст. 12 Закону №
889-ІV свідчить, що податковим агентом по
операціях з об'єктами рухомого майна є
юридичні особи, які надають
посередницькі послуги по угодах з
рухомим майном. При цьому, відповідно
до ч. 7 ст. 279 Господарського кодексу
України, ч. 3 і ч. 4 ст. 1 Закону України
від 10.12.1991р. № 1956-ХІІ «Про товарну
біржу» товарна біржа не займається
комерційним посередництвом і не має на
меті одержання прибутку. Діяльність
товарної біржі здійснюється
відповідно до цього Закону та чинного
законодавства України, статуту біржі,
правил біржової торгівлі та біржового
Правовий статус товарної біржі
свідчить про те, що вона здійснює
організацію торгового процесу,
забезпечує дотримання учасниками
біржових торгів досягнутих
домовленостей щодо купівлі-продажу
товарів, які продаються на цих торгах,
засвідчує факт укладення біржових угод
та гарантує їх виконання. Така
діяльність біржі не є здійсненням
юридичних дій в інтересах іншої особи,
а, отже, не є посередництвом.
З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про те, що саме позивач мав
обов'язок по сплаті податку з
отриманого доходу при продажу
Відповідно до звіту (акта) Товарної
біржі «Автоком» від 06.03.2010р. № 000447 щодо
визначення ринкової вартості
дорожнього транспортного засобу,
проведеного експертом-оцінювачем
ОСОБА_5 (свідоцтво НОМЕР_3 від 24.12.2005р.) на
підставі заяви ОСОБА_4, ринкова
вартість автомобіля Subaru Forester, кузов
НОМЕР_2, рік випуску 2006, колір чорний, на
момент здійснення дослідження
становила 60 200, 00 грн.
При вирішенні питання щодо дійсного
розміру доходу позивача від продажу
рухомого майна (спірного автомобіля) як
бази для оподаткування вказаним
податком, на думку суду, слід
враховувати положення п. 1.2 ст. 1 Закону
№ 889-ІV, які були наведені вище по
При цьому суд зважає на те, що на момент
виникнення спірних правовідносин
норми Закону № 889-ІV не вимагали
визначення доходу від продажу рухомого
майна (на відмінну від доходу від
продажу об'єкта нерухомого майна
відповідно до п. 11.3 ст. 11 цього Закону), у
тому числі і автомобіля, як бази для
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб на рівні не нижче ніж
оціночна вартість такого майна, що
розрахована уповноваженим суб'єктом
оціночної діяльності.
Лише з 01 січня 2011 року, коли вступив у
дію Податковий кодекс України, згідно
п. 173.2 ст. 173 цього Кодексу дохід
від продажу об'єкта рухомого майна у
вигляді легкового автомобіля,
мотоцикла, моторолера став визначатися
виходячи з ціни, зазначеної в договорі
купівлі-продажу, але не нижче оціночної
вартості такого об'єкта та не нижче 25 %
вартості такого самого нового об'єкта
Таким чином, з контексту
вищевикладених норм Закону № 889-ІV
вбачається, що доходом платника
податку з доходів фізичних осіб від
продажу автомобіля слід вважати суму
будь-яких коштів, інших активів, що
мають вартість, у тому числі цінних
паперів або деривативів, одержаних
платником податку у власність або
нарахованих на його користь. Тобто на
момент продажу позивачем свого
автомобіля діюче законодавство не
покладало на фізичних осіб обов'язку
визначати свій дохід від продажу
автомобіля, та відповідно й сплачувати
податок з доходів фізичних осіб,
виходячи саме з ціни, яка не може бути
нижче оціночної вартості такого
В даному випадку об'єктом
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб виступає дохід,
отриманий ОСОБА_1 у березні 2010 року від
продажу автомобіля в сумі 50, 00 грн.,
оскільки відповідач не надав суду
жодних доказів отримання позивачем
фактично іншої суми доходу, ніж 50, 00 грн.
від описаної вище угоди.
Вказана сума доходу позивача від
продажу об'єкта рухомого майна
протягом 2010 року має оподатковуватися
за ставкою 15 % з урахуванням того, що
сторонами не доведена та вони не
посилались на наявність підстав для
застосування пільгової ставки в
розмірі 1 % згідно п. 12.2 ст. 12 Закону №
889-ІV та відповідно сума податку з
доходів фізичних осіб позивача за 2010
рік за результатами продажу автомобіля
становить 7, 50 грн. (50,00 х 15 %).
Оскільки податки сплачуються до
відповідних бюджетів, то належним
підтвердженням сплати або несплати
податку слід вважати інформацію від
органів казначейства, які обліковують
рахунки відповідних бюджетів.
Документальних доказів на
підтвердження факту отримання доходу в
розмірі 60 200, 00 грн., а також сплати до
державного бюджету податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 7, 50 грн. за
результатами операції з продажу
автомобіля позивач суду не надав.
Одночасно, ДПІ зазначаючи в Акті
перевірки про те, що позивачка не
сплатила податок з доходів фізичних
осіб від продажу автомобіля в сумі 60 200,
00 грн., при цьому не посилається на
докази, які можуть цей факт
беззаперечно підтвердити.
Доказами в адміністративному
судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69
Кодексу адміністративного судочинства
України, є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 цього
Кодексу належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Відповідачем не було доведено
належними і беззаперечними доказами як
факт отримання позивачем доходу від
продажу свого автомобіля саме у сумі 60
200, 00 грн., так і не досліджено факт
сплати позивачкою податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 7, 50 грн. з
доходу на суму 50, 00 грн. від продажу
власного автомобіля.
Крім цього, в силу норми ч. 1 ст. 204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
За приписами п. 3 ч. 1 ст. 208 Цивільного
кодекс України запроваджена
необхідності вчинення правочинів між
фізичними особами у письмовій формі на
суму, що перевищує у 20 і більше разів
розмір неоподаткованого мінімуму
Положеннями Постанови Кабінету
Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388 «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», також передбачена
письмова форма договору
купівлі-продажу автомобілів.
Згідно ч. 1 і 4 ст. 209 Цивільного кодексу
України правочин, який вчинений у
письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін. Договір про
закупівлю, який укладається відповідно
до Закону України «Про здійснення
державних закупівель», на вимогу
замовника підлягає обов'язковому
нотаріальному посвідченню. На вимогу
фізичної або юридичної особи будь-який
правочин з її участю може бути
нотаріально посвідчений.
Зокрема, випадки обов'язкового
(імперативного) нотаріального
посвідчення правочинів, передбачені як
нормами Цивільного кодексу України,
так і окремими законами.
Норма, яка б встановлювала на момент
виникнення спірних правовідносин
прямий неухильний обов'язок фізичної
особи при вчиненні письмового
правочину з відчуження транспортного
засобу посвідчувати такий правочин
нотаріально, в законодавстві не
Як вбачається з наявних матеріалів
справи, позивачем була дотримана
письмова форма договору
купівлі-продажу автомобіля, без
здійснення процедури нотаріального
посвідчення такого правочину, що не
суперечить вимогам чинного
законодавства України.
З огляду на викладене, донарахуванням
позивачці спірним податковим
повідомленням-рішенням від 15.01.2014р.
податку з доходів фізичних осіб в
частині суми 9 022, 50 грн. є передчасним та
таким, що суперечить вимогам
В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
За таких обставин, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та наданих сторонами доказів,
суд дійшов висновку про необхідність
визнання протиправним та скасування
спірного по справі податкового
повідомлення-рішення від 15.01.2014р. в
частині нарахованої суми основного
платежу в розмірі 9 022, 50 грн.
Керуючись ст. 2, ст. 9, ст. ст. 69 - 71, ст. 94,
ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 186, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -
П О С Т А Н О В И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
донарахування податку з доходів
фізичних осіб в сумі 9 022, 50 грн. (в т.ч. 9
022, 50 грн. - основний платіж).
3. В задоволенні решти позовних вимог
Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена за
правилами, встановленими в ст.ст. 185 - 187
Кодексу адміністративного судочинства
України відповідно.

Суддя
О.В.
Дегтярьова