Справа № 802/3117/13-а
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р.
м. Київ К/800/53560/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Пасічник С.С. , Стародуб О.П. ,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 15.07.2013р. та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 08.10.2013р. у
справі за позовом Головного управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області до
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницької області про визнання дій
неправомірними та скасування
постанови,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року Головне управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області
звернулося до суду з позовом до
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницької області з вимогами про
визнання дій неправомірними та
скасування постанови.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 15.07.2013р.,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 08.10.2013р., в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області, з посиланням на
порушення норм матеріального і
процесуального права, допущених
судами, просить судові рішення
скасувати і ухвалити нове про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку про часткове задоволення
касаційної скарги з урахуванням
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 03.09.2010 р. головним
державним виконавцем підрозділу
примусового виконання рішень Відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області Белзою О.І. винесена постанова
про відкриття виконавчого провадження
з примусового виконання виконавчого
листа №2-а-14368/08. Встановлено
позивачу строк добровільного
виконання рішення до 20.09.2010р., вказана
постанова отримана позивачем 14.09.2010р.

26.05.2011р. головним державним
виконавцем на адресу ГУДКС України у
Вінницькій області направлено вимогу
№10791/03-29/7 про зобов'язання до 06.06.2011р.
вжити невідкладних заходів щодо
повного фактичного виконання
виконавчого листа по справі №2-а-14368/08
та повідомити державного виконавця про
результати її виконання.

19.08.2011 року головним державним
виконавцем Белзою О.І. складено акт про
те, що станом на 19.08.2011 року рішення суду
не виконано, підтверджень щодо
наявності поважних причин невиконання
вимог виконавчого документа до
підрозділу від сторін не надходило.

В цей же день державним
виконавцем прийнято постанову про
накладення штрафу на ГУДК України у
Вінницькій області за невиконання
рішення суду у розмірі 680 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суди виходили з того, що оскаржувана
постанова про накладення штрафу від
19.08.2011 року є правомірною та винесена
відповідачем у відповідності з
вимогами Закону України "Про виконавче
провадження", а тому відсутні підстави
для визнання дій відповідача
протиправними та її скасування.

Колегія суддів з такими
висновками судів попередніх інстанцій
погодитись не може, оскільки всупереч
вимогам статей 11, 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, рішення судів прийняті по
недостатньо з'ясованим і перевіреним
обставинам справи, що мають значення
для її правильного вирішення.

Відповідно до ст. 89 Закону України
"Про виконавче провадження" у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

Вирішуючи спір, суди не
перевірили належними доказами доводи
позивача про те, що вимога державного
виконавця від 26.05.2011р. на його адресу не
надходила, що позбавило його
можливості скористатися своїм правом
надати докази поважності причин
невиконання вимог виконавчого
документа.

Судами також не враховано, що за
правилами ст. 31 Закону України "Про
виконавче провадження" копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім
постанов про відкриття виконавчого
провадження або відмову у відкритті
виконавчого провадження, про
повернення виконавчого документа
стягувачу відповідно до статті 47 цього
Закону, що надсилаються рекомендованим
листом з повідомленням про вручення.

В матеріалах справи відсутні
копії супровідних листів, якими
направлялись на адресу позивача вимога
державного виконавця від 26.05.2011р. та
постанова про накладення штрафу. Про
існування оскаржуваної постанови
позивачу стало відомо лише 26.06.2013р. при
отриманні постанови про відкриття
виконавчого провадження з виконання
постанови про накладення зазначеного
штрафу.

Всупереч ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
відповідачем до суду не надано
будь-яких доказів щодо правомірності
свого рішення, крім того, в матеріалах
справи відсутні заперечення
відповідача щодо заявленого позову.

Статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що судове рішення
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи судові рішення у даній
справі, суди зазначених вимог
процесуального закону не виконали.

За таких обставин рішення судів першої
та апеляційної інстанції є
необґрунтованими та такими, що
підлягають скасуванню з направленням
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції, оскільки зазначені недоліки
унеможлюють встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Головного управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області
задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 15.07.2013р. та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 08.10.2013р.
скасувати.

Справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді
Пасічник С.С.

Стародуб О.П.