Справа № 805/1405/14
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Давиденко Т.В.
Суддя-доповідач - Гімон М.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року справа №805/1405/14

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: судді-доповідача Гімона М.М.,
суддів Компанієць І.Д., Шальєвої В.А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційні скарги
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Красний Лиман
Донецької області та Управління
Пенсійного фонду України в м. Красний
Лиман Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року у справі № 805/1405/14 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Красний Лиман Донецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Красний Лиман
Донецької області про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О
В И В:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року позов Управління Пенсійного
фонду України в м. Красний Лиман
Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Красний Лиман
Донецької області про стягнення витрат
по особовим справам потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, за період з 01.10.2013 року по
31.12.2013 року на загальну суму 1852,85 грн.
задоволено частково. Стягнуто з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Красний Лиман
Донецької області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Красний Лиман Донецької області суму
витрат на виплату пенсій за період з
березня 2013 року по травень 2013 року в
сумі 313 грн.77 коп. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Відповідач з таким судовим рішення не
погодився, подав апеляційну скаргу, в
якій просив постанову суду першої
інстанції скасувати, як прийняту з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та прийняти нову
постанову, якою відмовити у задоволені
позовних вимог в повному обсязі.
Послався на відсутність законодавчо
встановленого обов'язку Фонду
відшкодовувати витрати на виплату
пенсій особам, з якими страховий
випадок стався за межами України.

Позивач з постановою суду першої
інстанції також не погодився та подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, просить
постанову суду скасувати та прийняти
нову, якою задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Сторони в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явились, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином. За
приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України
розгляд справи колегією суддів
здійснюється в письмовому провадженні
за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши доводи апеляційних скарг,
матеріали справи, колегія судді,
вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
скасуванню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що у період з жовтня по
грудень 2013 року позивачем до
відповідача направлено акти
щомісячної звірки по особових справах
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Відповідачем не були прийняті до
заліку та відшкодування суми
виплачених позивачем пенсій за період
з жовтня по грудень 2013 року у
загальному розмірі - 1852,85 грн., а саме: не
прийнято до відшкодування сплачені
пенсії ОСОБА_2, який отримав каліцтво у
СРСР в 1979 р. в сумі 313,77 грн.; ОСОБА_3, який
отримав каліцтво в наслідок нещасного
випадку на виробництві у 1996 році на
території Російської Федерації в сумі
450,00 грн.; не прийнято до відшкодування
сплачена пенсія по втраті годувальника
ОСОБА_4, якій на момент смерті чоловіка
(годувальника) не виповнилось 55 років
та яка на той час не була на його
утриманні в сумі 450,00 грн.; ОСОБА_5, у
зв'язку із відсутністю висновку МСЕК
про причинно-наслідковий зв'язок
смерті годувальника з отриманим
трудовим каліцтвом в сумі 238,08 грн.; не
прийнято до відшкодування витрати на
виплату допомоги на поховання у сумі
401,00 грн. по особам ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Також судом встановлено, що ОСОБА_2
отримав травму 12.11.1979 року на
підприємстві ССРЗ "Красний флот" на
території Росії при виконанні своїх
трудових обов'язків, про що було
складений акт про нещасний випадок на
виробництві Форми Н-1 від 13.11.1979 року
(а.с. 104-105). Згідно протоколу №1/64 від
14.04.1980 року йому призначено пенсію по
інвалідності в наслідок трудового
каліцтва.

ОСОБА_3 згідно розпорядження № 27 від
03.03.1997 року призначена пенсія по
інвалідності, яка настала в наслідок
нещасного випадку 07.10.1996 року на
виробництві ІПП фірма "Помічник", яке
розташоване в Російській Федерації,
при виконанні своїх трудових
обов'язків, що підтверджується актом
Форми Н-1 від 19.11.1996 року.

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно
розпорядження призначена пенсія по
втраті годувальника (чоловіка) ОСОБА_8.
Останній помер ІНФОРМАЦІЯ_3 рік в
наслідок трудового каліцтва на
виробництві про що був складений акт
від 29.12.1976 року. На день смерті чоловіка
ОСОБА_4 не була непрацездатною.

Також судом встановлено, що ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, призначена пенсія по
втраті годувальника (чоловіка) ОСОБА_9
(а.с. 107). Останній отримав трудове
каліцтво в наслідок нещасного випадку
на виробництві 03.09.1948 року про що
складений акт. Згідно свідоцтва про
смерть ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року в
наслідок тупої травми тулуба з
переломами ребір та розрива селезінки.
Доказів про встановлення
причинно-наслідкового зв'язку між
отриманою травмою у 1948 році на
виробництві та смертю годувальника у
1978 році позивачем суду не надано.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з того, що понесені позивачем витрати
на виплату пенсії (основний розмір), яка
призначена у зв'язку з отриманням
ОСОБА_2 трудового каліцтва на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, підлягають
відшкодуванню Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог в частині стягнення витрат по
сплаті пенсії ОСОБА_3, суд виходив з
того, що оскільки нещасний випадок з
останнім стався на території
Російської Федерації у 1996 році, то з
урахуванням приписів Угоди про взаємне
визнання прав на відшкодування шкоди,
заподіяної працівникам каліцтвом,
професійним захворюванням або пішим
ушкодженням здоров'я, які пов'язані з
виконанням ними трудових обов'язків,
від 09.09.1994 p., належним страховиком, який
має виплачувати пенсію по інвалідності
особі, котра стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території Російської Федерації є
уповноважений орган Російської
Федерації.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог в частині стягнення витрат по
сплаті пенсії ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
остання на момент втрати годувальника
не була непрацездатною в розумінні ст.
33 Закону № 1105-XIV, тому позивач не має
права на відшкодування відповідачем
сплачених суми пенсії.

Висновки щодо відмови у задоволені
позовних вимог в частині стягнення
витрат по сплаті пенсії ОСОБА_5 та
витрат на виплату допомоги на
поховання, суд першої інстанції не
навів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог є обґрунтованим, але
його висновки щодо відмови в
задоволенні позову є частково
необґрунтованим з наступних підстав.

Частиною 4 статті 26 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування
передбачено, що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Відповідно до ч.2 ст. 2 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ
особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Абзацом 1 частини 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено, що
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги. Абзацом 2 цієї частини
встановлено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Крім того, абзацом 7 наведеної вище
частини передбачено, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків є правонаступником
державного, галузевих та регіональних
фондів охорони праці, передбачених
статтею 21 Закону України «Про охорону
праці», які ліквідуються.

Відповідно до підпункту «г» п.1 ч.1 ст. 21
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

Крім того, ч.2 ст. 24 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105-ХІУ
передбачено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

13 березня 1992 року між
державами-учасницями Співдружності
Незалежних Держав (в тому числі
Російською Федерацією і Україною)
підписано Угоду про гарантії прав
громадян у сфері пенсійного
забезпечення, в преамбулі якої
визначено, що держави-учасниці
Співдружності мають зобов'язання щодо
непрацездатних осіб, які отримали
право на пенсійне забезпечення на
їхній території або на території інших
республік за період їх входження до
складу СРСР і реалізують це право на
території держав-учасниць Угоди.

Відповідно до умов Угоди пенсійне
забезпечення громадян держав-учасниць
даної Угоди та членів к сімей
здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають (стаття 1); всі витрати,
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення за цією Угодою, несе
держава, що надає забезпечення (стаття
3); призначення пенсій громадянам
держав-учасниць Угоди проводиться за
місцем проживання; для встановлення
права на пенсію, в тому числі пенсію на
пільгових умовах і за вислугу років,
громадянам держав-учасниць Угоди
враховується трудовий стаж, набутий на
території будь-якої з цих держав, а
також на території колишнього СРСР за
час до набуття чинності цією Угодою
(стаття 6); при переселенні пенсіонера в
межах держав-учасниць Угоди виплата
пенсіїї за попереднім місцем
проживання припиняється, якщо пенсія
того ж виду передбачена законодавством
держави за новим місцем проживання
пенсіонера (стаття 7).

Таким чином, пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, що стався на території
будь-якої з держав-учасниць СНД або на
території інших республік за період к
входження до складу СРСР, виплачується
особі за законодавством тієї
держави-учасниці Співдружності, на
території якої вона проживає.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог в частині стягнення витрат на
виплату пенсії ОСОБА_3, суд першої
інстанції послався на Угоду про
взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам
каліцтвом, професійним захворюванням
або пішим ушкодженням здоров'я, які
пов'язані з виконанням ними трудових
обов'язків, від 09.09.1994 p., однак колегія
суддів зазначає, що дана Угода не
регулює питання пенсійного
забезпечення, а стосується порядку
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, складові якої наведені в
статті 1195 Цивільного кодексу України,
статтях 28 і 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (втрачений внаслідок
втрати чи зменшення професійної
працездатності заробіток, одноразова
допомога, відшкодування моральної
шкоди, додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо).

З огляду на викладене витрати
Управління Пенсійного Фонду України в
сумі 763,77 грн., пов'язані з виплатою
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пенсій по
інвалідності внаслідок нещасних
випадків на виробництві, що сталися з
ними на території СРСР і Росії, як в
період входження до складу СРСР, так і в
період входження до складу СНД,
підлягають відшкодуванню за рахунок
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків як належного
страховика від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 12 грудня 2013 року у
справі № К/800/3601/13, яка була підтримана
Верховним Судом України в постанові
від 25 березня 2014 року у справі № 21-33а14.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення витрат по сплаті пенсії
ОСОБА_4, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
виходичи з того, що положеннями ст.33
Закону № 1105-ХІV визначено, що у разі
смерті потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з п.п. «д» п.1 ч.1 ст.21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті. Такими
непрацездатними особами є:

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Судом першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивачем не надано
доказів, що на день смерті годувальника
ОСОБА_4 досягла пенсійного віку, або
була непрацездатною та перебувала на
утриманні померлого, або мала на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а тому суд першої
інстанції вірно дійшов до висновку про
те, що в розумінні ч.1 ст. 33 Закону № 1105-XIV
зазначена особа не належать до
категорії осіб, які мають право на
одержання щомісячних страхових виплат
від Відділення Фонду, а тому суми
витрат по виплаті та доставці пенсії
цим особам відшкодуванню Фондом не
підлягають.

Стосовно позовних вимог в частині
стягнення витрат по сплаті пенсії
ОСОБА_5, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно з абз. 2 ч. 9 ст. 34 Закону № 1105-ХІV у
разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у ст. 33 цього Закону,
визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
ст. 29 цього Закону. Причинний зв'язок
смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Зі змісту ч. 4 ст. 26 Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, ч. 2 ст.
24 Закону № 1105-ХІV вбачається, якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика та відшкодувати понесені
ним витрати.

Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженої
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15.11.2005 року № 606 визначено,
що органом, який встановлює причинний
зв'язок смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом, є МСЕК.

Ані в суді першої, ані в апеляційній
інстанції позивачем не надано доказів,
які б підтверджували наявність
причинного зв'язку смерті ОСОБА_9 з
одержаним ним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, тому
позовні вимоги в цій частині також є
необґрунтованими.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення витрат допомоги на поховання
по особам ОСОБА_6 та ОСОБА_7, колегія
суддів виходить з наступного.

Ст.21 Закону № 1105-XIV визначений перелік
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків у разі настання
страхового випадку.

Відповідно ст.28 Закону № 1105-XIV
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із ст.21 цього Закону Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків виплачує застрахованому чи
особам, які мають на це право, у разі
настання страхового випадку.

Зазначені грошові суми складаються із
страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі -щомісячна страхова виплата);
страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого); страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому; страхової
виплати пенсії у зв'язку з втратою
годувальника; страхової виплати
дитині, яка народилася інвалідом
внаслідок травмування на виробництві
або професійного захворювання її
матері під час вагітності; страхових
витрат на медичну та соціальну
допомогу.

Згідно з положеннями ч.8 ст.34 Закону №
1105-XIV у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд соціального страхування від
нещасних випадків згідно з порядком,
визначеним Кабінетом Міністрів
України.

Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженої
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15.11.2005 року № 606 визначено,
що органом, який встановлює причинний
зв'язок смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом, є МСЕК.

Вищенаведене дає підстави зробити
висновок про те, що Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» пов'язує виплату
витрат на поховання саме потерпілого
від нещасного випадку або професійного
захворювання, а не особи, якій
призначено пенсію у зв'язку із втратою
годувальника.

Ані в суді першої, ані в апеляційній
інстанції позивачем не надано доказів,
які б підтверджували наявність
причинного зв'язку смерті ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 з одержаним ними каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, а тому
позовні вимоги в цій частині також не
підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині стягнення витрат
на виплату та доставку виплачених
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пенсій за період з
жовтня по грудень 2013 року у розмірі 763,77
грн.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суду першої інстанції
прийнято з порушенням норм
матеріального права, що призвели до
частково неправильного вирішення
справи, а тому постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
прийняттям нової постанови.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 24, 195, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Красний Лиман
Донецької області та Управління
Пенсійного фонду України в м. Красний
Лиман Донецької області задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 25 березня
2014 року у справі № 805/1405/14 за скасувати.

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в м. Красний
Лиман Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Красний Лиман
Донецької області про стягнення
заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Красний Лиман
Донецької області на користь
Управління Пенсійного фонду України в
м. Красний Лиман Донецької області суму
витрат на виплату пенсій, призначених у
зв'язку з інвалідністю внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та витрат на
виплату та доставку сум пенсій
призначених у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання за період з
жовтня 2013 року по грудень 2013 року в сумі
763 грн.77 коп.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення їх копій особам, які
беруть участь у справі та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом 20 днів після
набрання законної сили.

Колегія суддів
М.М. Гімон

І.Д. Компанієць

В.А. Шальєва