Справа № 171/3440/13-а
Суддя: Марченко Н. В.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 171/3440/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2014 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Марченко Н.В.,

при секретарі - Ровній Н.А.,

за участі - позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління праці та
соціального захисту населення
Апостолівської РДА про визнання дій
неправомірними та стягнення
недоодержаних сум на оздоровлення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Апостолівської РДА
про визнання дій неправомірними та
стягнення недоодержаних сум на
оздоровлення. Позовні вимоги
мотивовані тим, що позивач являється
учасником ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС 2-ї категорії.
Відповідно до ст. 48 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" позивачу
щорічно повинна надаватися грошова
допомога на оздоровлення в розмірі 4
мінімальних заробітних плат, виходячи
з розміру мінімальної заробітної
плати, що діє на момент виплати.
Всупереч вимогам вказаного закону
щорічна допомога на оздоровлення в 2008 -
2009 рр. виплачувалась не в повному
обсязі і розмір невиплаченої допомоги
на оздоровлення за вказаний період
часу складає 4410 гр. Відповідач
відмовився проводити перерахунок
призначеної допомоги на оздоровлення.
Позивач вважає дії відповідача
неправомірними, тому просить визнати
дії відповідача неправомірними,
стягнути з відповідача щорічну
допомогу на оздоровлення в розмірі 4410
гр. за 2008-2009 рр. та витрати по справі.

Відповідачем 15.01.14 року подано
заперечення на позов, в яких зазначено,
що відповідач позов не визнає, оскільки
не було внесено змін до законів України
про державний бюджет на кожен
календарний рік і не були збільшені
видатки на виплату допомоги на
оздоровлення. Позивачу щорічно
виплачувалася допомога на
оздоровлення у розмірах, встановлених
постановами Кабінету Міністрів
України, оскільки ст. 62 ЗУ "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" зазначено, що роз'яснення
порядку застосування цього закону
проводиться у порядку, визначеному КМУ,
рішення якого є обов'язковими для
виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади, місцевими органами
державної виконавчої влади. Постанови
КМУ прийняті з метою виконання
конституційних обов'язків і є
обов'язковими для виконання. Позивач
отримував щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі, що передбачено
діючим законодавством: у квітні 2008 року
-100,00 грн., у липні 2009 року - 100,00 грн..
Просили також застосувати наслідки
спливу строку позовної давності,
справу розглянути у їх відсутності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав у повному обсязі,
просив задовольнити з підстав вказаних
у позовній заяві.

Суд, вивчивши матеріали справи,
дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, вважає, що позов підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
особою, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи другої
категорії, що підтверджується
посвідченням серії А № 197859 виданим
27.04.93 року Дніпропетровською обласною
державною адміністрацією, має право на
пільги, встановлені Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи» (а.с.9).

Відповідно до листа відповідача (а.с.5),
позивач отримав щорічну допомогу на
оздоровлення як ліквідатор аварії на
Чорнобильській АЕС у наступних
розмірах: у 2008 р. - 2009 р. щорічно по 100 гр.

При вирішенні питання щодо
протиправності дій відповідача по
визначенню розміру та виплаті щорічної
державної допомоги на оздоровлення
учаснику ліквідації на Чорнобильській
АЕС, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон радіоактивно
забруднених територій, умов проживання
і трудової діяльності на них,
соціального захисту потерпілого
населення визначені та закріплені в
Законі №796-ХІІ.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали від Чорнобильської
катастрофи» № 796-Х11 від 28.02.91 зі змінами
та доповненнями року щорічна допомога
на оздоровлення виплачується
учасникам ліквідації наслідків на
Чорнобильській АЕС другої категорії в
розмірі п'яти мінімальних заробітних
плат (ч.4); щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення (ч.5);
розмір мінімальної плати визначається
на момент виплати.

Статтею 62 вказаного Закону визначено,
що роз'яснення порядку застосування
цього Закону провадиться у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України, рішення якого є обов'язковими
для виконання міністерствами та іншими
центральними органами державної
виконавчої влади України, місцевими
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Постановою Кабінету Міністрів України
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» №562 від
12.07.2005 року було встановлено допомогу
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, 2 категорії
в розмірі 100,00 грн., який не відповідав
розміру, встановленому Законом №796-ХІІ.

Відповідно до вимог ст. 63 Закону
№796-ХІІ фінансування витрат, пов'язаних
з реалізацією цього Закону,
здійснюється за рахунок Державного
бюджету.

Вихідним критерієм обрахунку спірних
сум виплат відповідно до положень ст. 48
вказаного Закону виступала мінімальна
заробітна плата, розмір якої на 2008 -
2009 роки визначався законами України
про Державний бюджет на відповідні
роки.

У 2008 році п. 28 розділу 11 Закону України
«Про Державний бюджет на 2008 рік»
зупиняв дію ч. 4 ст. 48 Закону України
№796-ХІІ в частині виплати щорічної
допомоги на оздоровлення. Дана норма
Закону України «Про Державний бюджет
на 2008 рік» була визнана
неконституційною Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року № 10-рп/2008.

Таким чином у період з 01 січня по 21
травня 2008 року Закон України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік» був
чинним та підлягав виконанню, а
уповноважені на здійснення цих виплат
органи у цей час діяли на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Із дати прийняття рішень
Конституційним Судом України особи
мають право на виплату щорічної
допомоги на оздоровлення у розмірі,
передбаченому ч. 4 ст. 48 Закону України
№796-ХІІ.

Оскільки Законом України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік» від
26 грудня 2008 року № 835-VI не внесено
змін та не було зупинено дію статті 48
Закону № 796-ХІІ, то це дає підстави для
застосування зазначеної норми при
виплаті позивачу допомоги на
оздоровлення за 2009 рік.

З наданих відповідачем заперечень
видно, що у липні 2009 року позивачу
виплачено допомогу на оздоровлення у
розмірі, меншому, ніж визначено ст.. 48
Закону № 796-ХІІ, а тому позовні вимоги
про стягнення недовиплаченої частини
допомоги за 2009 рік підлягають
задоволенню.

Визначаючи розмір допомоги на
оздоровлення за 2009 рр., яка підлягає
стягненню з відповідача, суд виходить з
наступного

2009 рік 5х 625 гр. 100 гр. = 3 025 гр..

Таким чином, з відповідача підлягає
стягненню на користь позивача допомога
на оздоровлення за 2009 роки на вказану
суму, а позивачем при поданні позову
допущено помилку в розрахунку.

Суд вважає безпідставним посилання
відповідача на відсутність коштів для
забезпечення виплати допомоги на
оздоровлення у розмірах, передбачених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи», оскільки органи державної
влади не можуть посилатися на
відсутність коштів як причину
невиконання своїх зобовязань, які
встановлені ст. 46 Конституції України.
Право позивача на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення не залежить
від наявності чи відсутності грошових
коштів та належного фінансування, таке
право надане державою і закріплено
законом. Оскільки таке право
декларовано державою, то держава через
створені нею органи в даному випадку
органи соціального захисту населення і
несе обовязок по своєчасній та повній
виплаті допомоги саме у розмірах, які
нею ж визначені та закріплені в Законі.

У задоволенні ж позову в частині
визнання дій неправомірними та
стягнення суми за 2008 рік слід відмовити
з наступних підстав.

З наданої ж позивачем довідки,
заперечень відповідача проти позову
(а.с.85-86) видно, що допомогу на
оздоровлення за 2008 рік він отримав у
квітні 2008 року, тобто до моменту
прийняття рішень Конституційним Судом
України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, а
відповідач, як уповноважений на
здійснення цих виплат орган у цей час
діяв на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Тому позовні вимоги в частині визнання
дій неправомірними та стягнення суми
за 2008 рік задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 159, 160-163, 167 КАС України,
суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Апостолівської РДА
про визнання дій неправомірними та
стягнення недоодержаних сум на
оздоровлення задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Апостолівської РДА по визначенню
розміру та виплаті щорічної державної
допомоги на оздоровлення учаснику
ліквідації на Чорнобильській АЕС
ОСОБА_1.

Стягнути з Управління праці та
соціального захисту населення
Апостолівської РДА на користь ОСОБА_1
не донараховану щорічну державну
допомогу на оздоровлення за 2009 рік в
розмірі 3 025 грн..

В іншій частині позову відмовити.

На постанову може бути подано апеляцію
до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Апостолівський районний суд. Заяву про
апеляційне оскарження може бути подано
протягом 10 днів з дня проголошення
постанови суду, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до ст. 160 КАС України, - з дня складення в
повному обсязі. Якщо постанову було
проголошено у відсутності особи, яка
бере участь у справі, то строк подання
заяви про апеляційне оскарження
обчислюється з дня отримання нею копії
постанови. Апеляційну скаргу на
постанову може бути подано протягом 20
днів з дня подачі заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя Н. В. Марченко