Справа № К/9991/59027/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/59027/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги
С.В.

Загороднього
А.Ф.

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу Управління з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
Чернівецької обласної державної
адміністрації на постанову
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 18 квітня 2011 року та
ухвалу Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 27 липня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
Чернівецької обласної державної
адміністрації про визнання незаконним
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу,-

встановила:

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до Управління з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Чернівецької обласної державної
адміністрації про визнання незаконним
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 18 квітня 2011 року,
залишеною без змін ухвалою Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 27 липня 2011 року, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
наказ Управління з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
Чернівецької обласної державної
адміністрації № 82-к від 29.10.2010 року про
звільнення ОСОБА_2 Поновлено позивача
на роботі з 27.09.2010 року, стягнуто на її
користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу у розмірі 9699 грн. 84
коп. та 3000 грн. моральної шкоди.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, відповідач
просить судові рішення по справі
скасувати, та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 працювала на
посаді головного спеціаліста сектору
бухгалтерського обліку в Управлінні з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Чернівецької облдержадміністрації.

ОСОБА_2 06.09.2010 року звернулась до
відповідача з заявою про звільнення її
за власним бажанням з 06.09.2010 року.

Наказом від 16 вересня 2010 року № 59-к
позивач була звільнена з роботи за
статтею 38 КЗпП України за власним
бажанням з 17 вересня 2010 року.

В подальшому, наказом від 29 жовтня 2010
року, попередній наказ від 16.09.2010 року №
59-к визнаний таким, що втратив силу та
пунктом 2 цього наказу позивач була
звільнена з роботи у відповідності до
положень ст. 38 КЗпП України (за власним
бажанням) на підставі наданих
документів про хворобу та її заяви на
звільнення від 06.09.2010 року.

Наказом № 5-К від 26 січня 2011 року
внесені зміни до п. 2 наказу від 29 жовтня
2010 року № 82-к та зазначено про
звільнення ОСОБА_2 з роботи з 27 вересня
2010 року.

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи наказ Управління з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
Чернівецької обласної державної
адміністрації № 82-к від 29.10.2010 року про
звільнення ОСОБА_2, суди попередніх
інстанцій вірно послалися на наступне.

Згідно з положеннями статті 38 КЗпП
України працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижня. У разі, коли
заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу
(переїзд на нове місце проживання,
вступ до навчального закладу,
вагітність, інші поважні причини),
власник або уповноважений ним орган
повинен розірвати трудовий договір у
строк, про який просить працівник. Якщо
працівник після закінчення строку
попередження про звільнення не залишив
роботи і не вимагає розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган не вправі
звільнити його за поданою раніше
заявою, крім випадків, коли на його
місце запрошено іншого працівника,
якому відповідно до законодавства не
може бути відмовлено в укладені
трудового договору.

Постановою Пленуму Верховного суду
України № 9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» передбачено, що працівник, який
попередив власника або уповноважений
ним орган про розірвання трудового
договору, укладеного на невизначений
строк, вправі до закінчення строку
попередження відкликати свою заяву і
звільнення в цьому випадку не
провадиться, якщо на його місце не
запрошена особа в порядку переведення
з іншого підприємства, установи,
організації.

ОСОБА_2 в період з 16.09.2010 року по 25.09.2010
року перебувала на лікарняному, що
підтверджується витягом з історії
хвороби № 5207, який виданий
Чернівецькою міською клінічною
лікарнею та листком непрацездатності.

15 вересня 2010 року позивачка подала
відповідачу заяву про визнання її
заяви про звільнення недійсною, що
стверджується копією цієї заяви, а
також відміткою про її реєстрацію в
журналі вихідної кореспонденції.

У відповідності до вимог 235 КЗпП
України в разі звільнення без законної
підстави працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Рішення про поновлення на
роботі незаконно звільненого
працівника підлягає негайному
виконанню.

Відповідно до пункту 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31.03.1995 року № 4 Розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою
чи за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Враховуючи обставини справи, ступінь
моральних страждань позивача, колегія
суддів вважає, що суди дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
відшкодуванню підлягає моральна шкода
у розмірі 3000 грн. Таке рішення суду, по
переконанню колегії суддів, є
справедливим, відповідає принципам
розумності та виваженості.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
апеляційним судом норм матеріального
чи процесуального права, що призвело
або могло б призвести до невірного
вирішення спору, а тому оскаржуване
судове рішення є законним та
обґрунтованим і підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
Чернівецької обласної державної
адміністрації залишити без
задоволення, а постанову
Шевченківського районного суду м.
Чернівці від 18 квітня 2011 року та ухвалу
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 27 липня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
Чернівецької обласної державної
адміністрації про визнання незаконним
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :
О.І. Гаманко

Судді:
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній