Справа № 2а/0570/3876/12
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/47844/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі: Лосєва А.М., Бившевої Л.І.,
Шипуліної Т.М., розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06.07.2012

у справі № 2а/0570/3876/2012

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції у м. Краматорську Донецької
області Державної податкової служби

про скасування рішення та
зобов'язання видати свідоцтво платника
єдиного податку,

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(надалі - позивач, ФОП ОСОБА_4)
звернулася до Донецького окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Краматорську
Донецької області Державної
податкової служби (надалі - відповідач,
ДПІ у м. Краматорську Донецької області
ДПС), у якому просила суд скасувати
рішення відповідача та зобов'язати
його видати свідоцтво платника єдиного
податку з 1 січня 2012 року.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17.05.2012
адміністративний позов задоволено
частково: скасовано рішення державної
податкової інспекції у м. Краматорську
про відмову у видачі ФОП ОСОБА_4
свідоцтва про сплату єдиного податку,
оформлене листом від 03.01.2012 № 881/10-17-414 та
зобов'язано Добропільську об'єднану
державну податкову інспекцію у м.
Краматорську розглянути заяву ФОП
ОСОБА_4 про застосування спрощеної
системи оподаткування, та вирішити
питання про видачу свідоцтва платника
єдиного податку. В задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06.07.2012
скасовано постанову суду першої
інстанції та ухвалено нову, якою в
задоволенні позову відмовлено в
повному обсязі.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Письмових заперечень відповідача на
касаційну скаргу позивача до суду не
надходило.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивач подав до ДПІ у м.
Краматорську заяву про застосування
спрощеної системи оподаткування, у
якій просив перевести його на спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності з 01.01.2012 з правом здійснення
видів діяльності згідно Класифікації
видів економічної діяльності (КВЕД) «
36.22.0 Виробництво ювелірних виробів» та
« 51.47.9 Оптова торгівля іншими
непродовольчими товарами споживчого
призначення».

Листом від 03.01.2012 № 881/10-17-414 ДПІ у м.
Краматорську повідомила позивача про
відмову у видачі свідоцтва платнику
єдиного податку за обраним ним видом
діяльності « 36.22.0 Виробництво
ювелірних виробів» на підставі пункту
291.5 статті 291 Податкового кодексу
України.

Не погодившись із вказаним рішенням
відповідача, позивач оскаржив його в
судовому порядку.

Частково задовольняючи
адміністративний позов, суд першої
інстанції виходив з того, що обраний
позивачем вид діяльності не входить до
видів діяльності, які стосуються
видобутку, виробництва та реалізації
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння, у тому числі органогенного
утворення.

Суд апеляційної інстанції не погодився
із таким висновком суду першої
інстанції та зазначив, що в пункті 4
підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291
Податкового кодексу України
перераховано всі види господарських
операцій, які не дають право на
застосування спрощеної системи
оподаткування, виходячи з якого суб'єкт
підприємницької діяльності, який
здійснює лише видобуток, або лише
виробництво, або реалізацію
дорогоцінних металів і дорогоцінного
каміння, зобов'язаний застосовувати
загальну систему оподаткування.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Відповідно до підпункту «а» пункту 5
розділу ІІ Прикінцевих та перехідних
положень Закону № 4014-VI, який набрав
чинності з 1 січня 2012 року, видані
свідоцтва про сплату єдиного податку і
патенти про сплату фіксованого податку
на 2011 рік відповідно до Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» та розділу IV Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» є
дійсними до отримання свідоцтва
платника єдиного податку,
передбаченого цим Законом, але не
пізніше ніж до 1 червня 2012 року.

Згідно з пунктом 4 пункту 291.5.1 пункту 291.5
статті 291 Податкового кодексу України
(чинний з 1 січня 2012 року по 1 липня 2012
року відповідно до Законів України №
4014-VI та № 4834-VI) не можуть бути
платниками єдиного податку суб'єкти
господарювання (юридичні особи та
фізичні особи - підприємці), які
здійснюють: видобуток, виробництво,
реалізацію дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння, у тому числі
органогенного утворення.

Поняття «видобуток, виробництво,
реалізація дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння» у Податковому
кодексі України не визначено.

Згідно з пунктом 5.3 статті 5 Податкового
кодексу України терміни, що
застосовуються у цьому Кодексі і не
визначаються ним, використовуються у
значенні, встановленому іншими
законами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1
Закону України «Про державне
регулювання видобутку, виробництва і
використання дорогоцінних металів і
дорогоцінного каміння та контроль за
операціями з ними» дорогоцінними
металами є золото, срібло, платина і
метали платинової групи (паладій,
іридій, родій, осмій, рутеній) у
будь-якому вигляді та стані (сировина,
сплави, напівфабрикати, промислові
продукти, хімічні сполуки, вироби,
відходи, брухт тощо).

Поняття виробу з дорогоцінного металу
наведе в Інструкції про здійснення
державного експертно-пробірного
контролю за якістю дорогоцінних
металів, вставок дорогоцінного
каміння, виробів з них та матеріалів, що
містять дорогоцінні метали та вставки
дорогоцінного каміння, затвердженій
наказом Міністерства фінансів України
№ 244 від 20 жовтня 1999 року.

Згідно з пунктом 1.5 вказаної Інструкції
виробом з дорогоцінного металу є
будь-який ювелірний (побутовий) виріб,
виготовлений із сплавів дорогоцінних
металів - золота, срібла, платини,
паладію, який використовується як
прикраси або предмети побуту.

Таким чином, спеціальний Закон у галузі
контролю за операціями з цінними
металами відносить ювелірні вироби до
дорогоцінних металів та, відповідно,
торгівлю ювелірними виробами - до
торгівлі дорогоцінними металами.

За таких обставин, з часу набрання
чинності (1 січня 2012 року) Законом
України № 4014-VI та до часу набрання
чинності (1 липня 2012 року) Законом
України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України щодо
удосконалення деяких податкових норм»
від 24 травня 2012 року № 4834-VI, яким було
внесено зміни до пункту 4 пункту 291.5.1
пункту 291.5 статті 291 Податкового
кодексу України, особи, які здійснювали
торгівлю ювелірними виробами не мали
правових підстав для перебування на
спрощеній системі оподаткування, а,
відтак не були позбавлені обов'язку
застосовувати реєстратор
розрахункових операцій та отримувати
торговий патент, оскільки підпункт «а»
пункту 5 розділу ІІ Прикінцевих та
перехідних положень Закону № 4014-VI
розповсюджується на осіб, які мали
право бути платниками єдиного податку.

З огляду на викладене, суб'єкт
господарювання, який обрав такий вид
діяльності як виробництво ювелірних
виробів, не має права на спрощену
систему оподаткування, а тому позивач,
видом діяльності якого є в тому числі
виробництво ювелірних виробів (36.22.0) не
мав права використовувати спрощену
систему оподаткування.

Отже, суд касаційної інстанції
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, яким відмовлено
у задоволенні позову.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
під час розгляду справи повно і
правильно встановив обставини справи,
та при ухваленні судового рішення не
допустив порушень норм матеріального
та процесуального права. Зазначена
обставина, відповідно до частини
першої статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, є підставою для залишення
касаційної скарги без задоволення, а
оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

1. Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06.07.2012 у
справі № 2а/0570/3876/2012 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна