Справа № 819/2620/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
Справа № 876/15801/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Левицької Н.Г., Іщук Л.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Чортківському районі
Тернопільської області на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області про визнання нечинним рішення,
-

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, у
якому просив визнати нечинним рішення
управління Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області (далі - УПФ України в
Чортківському районі) від 25 травня 2011
року № 375 та визнати незаконною вимогу,
пред'явлену на основі цього рішення,
про сплату штрафу у розмірі 122,08 грн. та
349,48 грн. пені.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року у справі № 819/2620/13-а вказаний позов
задоволено частково. Визнано нечинним
рішення УПФ України в Чортківському
районі № 375 про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду від 25 травня
2011 року до ОСОБА_1 у вигляді стягнення
суми штрафу в розмірі 122,08 грн. та
нарахування пені в розмірі 349,48 грн. за
період з 01.04.2010 року по 25.01.2011 року. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Зазначену постанову в апеляційному
порядку оскаржено УПФ України в
Чортківському районі, яке у поданій
апеляційній скарзі просить скасувати
вказане судове рішення та прийняти
нове про відмову в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що позивачем
пропущено строк звернення до суду з
даним позовом, оскільки оскаржуване
рішення він отримав 21 жовтня 2013 року, а
тому строк звернення до суду сплинув 01
жовтня 2013 року.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
апеляційний суд приходить до
переконання, що подана апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з таких
міркувань.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив із того,
що органи Пенсійного фонду України з 01
січня 2011 року не вправі за порушення,
вчинені до та після 1 січня 2011 року,
нараховувати фінансові санкції та
пеню, визначені статтею 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки передбачені відповідними
нормами склади правопорушень та
санкції втратили чинність, і їх
застосування з 1 січня 2011 року
суперечить статті 58 Конституції
України незважаючи на зміст пункту 7
Перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Такі висновки суду першої інстанції
частково відповідають нормам
матеріального і процесуального права
та фактичним обставинам справи.

Як слідує з матеріалів справи, 25 травня
2011 року начальником УПФ України в
Чортківському районі було прийнято
рішення № 375 про застосування до ОСОБА_1
фінансових санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду в розмірі 122,08
грн. та нарахування пені в розмірі 349,48
грн. за період з 01.04.2010 року по 25.01.2011
року. Зазначене рішення прийнято на
підставі пункту 2 частини 9 статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

При цьому у період до 01 січня 2011 року
відносини, що виникали між суб'єктами
системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування,
регулювалися Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (далі - Закон № 1058-IV).
Зазначеним Законом визначалися
платники страхових внесків, порядок їх
нарахування, обчислення та сплати
страхових внесків, стягнення
заборгованості за цими внесками.

Згідно з пунктом 4 статті 17 Закону №
1058-IV, пунктом 5.1 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками і
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в Пенсійний фонд України,
затвердженої постановою правління
Пенсійного фонду України 19 грудня 2003
року № 21-1 (далі - Інструкція), платники
подають до органу Пенсійного фонду для
реєстрації протягом 20 календарних
днів, наступних за останнім
календарним днем звітного
(податкового) місяця, розрахунок
зобов'язань зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, в якому вказуються
самостійно обчислені суми зобов'язань.

Статтею 17 Закону № 1058-IV передбачено
обов'язки страхувальників.

Пунктами 4 та 6 частини 2 вказаної статті
зазначено, що страхувальник
зобов'язаний подавати звітність
територіальним органам Пенсійного
фонду у строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом, а
також нараховувати, обчислювати і
сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Згідно з пунктом 2 частини 9 статті 106
Закону № 1058-IV за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

Разом із тим, з 01 січня 2011 року набрав
чинності Закон України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визнано такими, що
втратили чинність, частини 1 - 9 статті 106
Закону № 1058-IV.

Абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що набрав чинності з 1
січня 2011 року, встановлено, що
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Згідно зі статтею 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Аналіз наведених норм законодавства
дає підстави вважати, що органи
пенсійного фонду можуть стягувати ті
недоїмки, штрафи та пеню, які виникли до
01 січня 2011 року. Механізм стягнення цих
сум відповідає змісту статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» та
застосовується з посиланням на пункт 7
Перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Поряд з цим, органи пенсійного фонду з 01
січня 2011 року не вправі за порушення,
вчинені до та після 1 січня 2011 року,
нараховувати фінансові санкції та
пеню, визначені статтею 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
оскільки передбачені відповідними
нормами склади правопорушень та
санкції втратили чинність, і їх
застосування з 1 січня 2011 року
суперечить статті 58 Конституції
України незважаючи на зміст пункту 7
Перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Таким чином, оскільки пункт 2 частини 9
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратив чинність з 01
січня 2011 року згідно із Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не діяв на дату
прийняття відповідачем оскаржуваного
рішення, таке рішення пенсійного
органу не відповідає вимогам чинного
законодавства, є протиправним та
підлягає скасуванню.

Разом із тим, при вирішенні
адміністративного позову ОСОБА_1 про
скасування рішення УПФ України в
Чортківському районі від 25 травня 2011
року № 375, судом першої інстанції
безпідставно не враховано частину 13
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», якою встановлено, що
рішення про нарахування пені та
накладення штрафів може бути оскаржено
протягом десяти робочих днів з дня
одержання відповідного рішення.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
залишення без розгляду
адміністративного позову (ч.1 ст. 100 КАС
України).

Як слідує з матеріалів справи,
оскаржуване рішення від 25 травня 2011
року позивачем отримано 21 жовтня 2013
року, проте позов до суду ним було
подано лише 05 листопада 2013 року (а.с. 11)
без наведення обставин, які б
перешкоджали зверненню до
адміністративного суду у встановлений
законом строк.

З урахуванням наведеного та фактичної
дати звернення позивача за захистом
своїх порушених прав, виходячи із
передбаченого законом строку
звернення до адміністративного суду,
апеляційний суд приходить до
переконання, що адміністративний позов
ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Таким чином, оскільки при вирішенні
даного публічно-правового спору судом
першої інстанції було допущено
порушення норм матеріального та
процесуального права, а мотиви, з яких
виходив суд під час ухвалення свого
рішення, не відповідають фактичним
обставинам справи, оскаржувана
постанова підлягає скасуванню із
залишенням адміністративного позову
без розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 203, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Чортківському районі Тернопільської
області задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2013
року у справі № 819/2620/13-а скасувати і
залишити без розгляду
адміністративний позов ОСОБА_1.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді Н.Г.Левицька

Л.П.Іщук