Справа № К/9991/42018/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/42018/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівКонюшка К.В. Мороз
Л.Л. провівши у порядку письмового
провадження касаційний розгляд
адміністративної справи за позовом
прокурора Орджонікідзевського району
м. Маріуполя в інтересах ОСОБА_4 до
Головного Управління праці і
соціального захисту населення (далі -
ГУПСЗН) Донецької обласної державної
адміністрації про визнання
протиправними дій, зобов'язання
поновити на позачерговій черзі на
забезпечення автомобілем за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 23
березня 2010 року та ухвалу Апеляційного
суду Донецької області від 23 червня 2011
року

в с т а н о в и л а :

У лютому 2009 року прокурор
Орджонікідзевського району м.
Маріуполя в інтересах ОСОБА_4 в
Орджонікідзевському районному суді м.
Маріуполя Донецької області пред'явив
позов до ГУПСЗН Донецької обласної
державної адміністрації про визнання
протиправними дій, зобов'язання
поновити на позачерговій черзі на
забезпечення автомобілем.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з 12 жовтня 1993 року ОСОБА_4
перебував на обліку ГУПСЗН з приводу
забезпечення автомобілем на
позачерговій черзі. Проте, на його
думку, ГУПСЗН необґрунтовано
витребувало від ОСОБА_4 довідку про
спроможність інваліда керувати
автомобілем і прийняло безпідставне
рішення про переведення його з
позачергової черги з забезпечення
автомобілем на загальну чергу.

Просив визнати протиправними дії
ГУПСЗН Донецької обласної державної
адміністрації щодо переведення ОСОБА_4
з позачергової черги на загальну чергу
на забезпечення автомобілем та
зобов'язати відповідача поновити

ОСОБА_4 на позачерговій черзі та
привести її у відповідність.

Постановою Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 23 березня 2010 року,
залишеною без зміни ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 23 червня 2011 року, в задоволенні
позову прокурора Орджонікідзевського
району м. Маріуполя в інтересах ОСОБА_4
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4
просить постановлені у справі рішення
судів попередніх інстанцій скасувати,
а справу направити на новий судовий
розгляд.

Вважає, що рішення судами постановлені
з порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 є учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, віднесений до 1
категорії постраждалих від
Чорнобильської катастрофи осіб,
визнаний з 12. Липня 1993 року інвалідом 2
групи за захворюванням, що пов'язане з
виконанням обов'язків військової
служби з ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС.

З 12 жовтня 1993 року ОСОБА_4 прийнятий на
облік в ГУПСЗН Донецької обласної
державної адміністрації, як інвалід, з
правом на позачергове безплатне
забезпечення автотранспортом без
медичних показань.

ГУПСЗН Донецької обласної державної
адміністрації 06 червня 1997 року на
адресу позивача направлено листа за №
04/6, яким йому запропоновано пройти
обласну МСЕК по транспорту для
встановлення медичних показань для
забезпечення автомобілем.

За наслідками огляду медичною комісією
від 18 грудня 1998 року, зважаючи на
встановлений діагноз позивача,
зроблено висновок № 765 про те, що

ОСОБА_4 медичних показань на отримання
автомобіля з ручним керуванням не має,
а керування автомобілем йому
протипоказано.

ОСОБА_4 переведено на загальну чергу на
безплатне забезпечення автомобілем.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції та
апеляційний суд, залишаючи рішення без
зміни, виходили із того, що із набуттям
чинності Закону України від 06 червня 1996
року № 230/96-ВР "Про внесення змін і
доповнень до Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (далі - Закон № 230/96-ВР) і
прийняттям постанови Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року №
999 "Про затвердження Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями" в
редакції, діючій на момент виникнення
правовідносин (далі - Порядок № 999),
позивачем, за відсутності висновку про
медичні показники для забезпечення
автомобілем, втрачено право на
позачергове забезпечення таким.

Отже, ОСОБА_4 є особою, яка має право на
безоплатне забезпечення автомобілем в
порядку загальної черги.

За таких обставин заявник обґрунтовано
був переведений на облік для
забезпечення автомобілем в загальну
чергу інвалідів.

Такий висновок судів є правильним з
огляду на таке.

Право ОСОБА_4 на позачергове отримання
автомобілем забезпечувалося пунктом 13
статті 20 Закону України № 796 "Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (далі - Закон № 796), а також
визначалось Порядком забезпечення
інвалідів автомобілями з ручним
керуванням і мотоколясками,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 06 лютого 1992 року
№ 62.

Пунктом 13 Закону № 230/96-ВР внесені зміни
до пункту 13 статті 20 Закону № 796, згідно
з яким позачергове безплатне
забезпечення автомобілем (марка
автомобіля визначається Кабінетом
Міністрів України) інвалідів 1 групи, а
також інвалідів II групи у разі
наявності відповідних медичних
показань. Інваліди II групи за
відсутності медичних показань мають
право на забезпечення автомобілем у
порядку загальної черги для всіх
категорій інвалідів. За бажанням
інваліда він може бути забезпечений
автомобілем іншої марки з оплатою
різниці у вартості. Забезпечення
автомобілем провадиться, якщо інвалід
не має в особистому користуванні
автомобіля та за умови, що протягом
семи років перед зверненням інвалід не
купував нового автомобіля.

За змістом пункту 3 Порядку № 999
підставою для забезпечення інвалідів
автомобілями є заява, документи,
зазначені у пункті 34 цього Порядку, та
висновок, в даному випадку, обласної
медико-соціальної експертної комісії
(далі - облМСЕК) про наявність в
інваліда медичних показань для
забезпечення автомобілем і наявність
або відсутність протипоказань до
керування ним.

Відповідно до пункту 25 підпункту 1
вказаного Порядку № 999 позачергово
автомобілі отримують за наявності
медичних показань для забезпечення
автомобілем, в тому числі. інваліди II
групи з числа учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
та потерпілих від Чорнобильської
катастрофи, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, а також
громадян, які брали участь у ліквідації
інших ядерних аварій та випробувань, у
військових навчаннях із застосуванням
ядерної зброї (категорія 1).

Із врахуванням змін до Закону № 796 у
червні 1996 року законодавець визначив
обов'язковою умову для забезпечення
інвалідів 2-ої групи автомобілями
позачергово - наявність висновку
медико-соціальної експертної комісії
про наявність у інваліда медичних
показань для їх одержання.

В матеріалах справи відсутні докази
про наявність у ОСОБА_4, як інваліда 2-ої
групи, учасника ліквідації аварії на
Чорнобильській АЕС, відповідних
медичних показань для забезпечення
автомобілем і відсутність
протипоказань до керування.

За таких обставин, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного висновку, що
дії ГУПСЗН Донецької обласної
державної адміністрації з віднесення

ОСОБА_4 до кола інвалідів з правом на
забезпечення автомобілем у порядку
загальної черги ґрунтувались на
чинному нормативно-правовому акті і
учинені в межах повноважень та у
спосіб, передбачений Законом.

Судові рішення є законними і
обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не містять у
собі посилань на наявність порушень
чинного законодавства, які є
підставами для висновку про те, що
судами неправильно застосовані норми
матеріального чи процесуального права
і що призвело або могло призвести до
ухвалення незаконних та
необґрунтованих судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а оскаржувані постанову
Орджонікідзевського районного суду

м. Маріуполя Донецької області від 23
березня 2010 року та ухвалу Апеляційного
суду Донецької області від 23 червня 2011
року в адміністративній справі за
позовом прокурора Орджонікідзевського
району м. Маріуполя в інтересах ОСОБА_4
до Головного Управління праці і
соціального захисту населення
Донецької обласної державної
адміністрації про визнання
протиправними дій, зобов'язання
поновити на позачерговій черзі на
забезпечення автомобілем - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Конюшко К.В.

Мороз Л.Л.