Справа № 826/10664/13-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Добрянська
Суддя-доповідач: Губська О.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

представника позивача
Гнип О.М.

відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Київського міського центру
зайнятості на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 серпня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Київський
міського центру зайнятості до ОСОБА_3
про стягнення коштів в сумі 20 483,94грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, в якому просив стягнути з
відповідача незаконно отримані кошти у
розмірі 20 483,94 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 серпня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позов задовольнити.

В судове засідання з'явився
представник позивача, апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Відповідач до суду з'явився, проти
апеляційної скарги заперечував та
просив відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, відповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, постанова суду -
скасуванню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідач на підставі наказу
Оболонського районного центру
зайнятості від 20.09.2012 року № НТ120920
отримав статус безробітного на
загальних підставах, йому призначено
допомогу по безробіттю та розпочато її
виплату, а згідно наказу № НТ121024 від
24.10.2012 р., відповідач був направлений на
проходження професійної підготовки,
перепідготовки та підвищення
кваліфікації, та на період навчання з
22.10.2012 р. по 09.11.2012 р. йому була
призначена матеріальна допомога.

Згідно наказу позивача № НТ121112 від
12.11.2012 р. відповідачу було поновлено
виплату допомоги по безробіттю.

У зв'язку з реєстрацією відповідача
фізичною особою-підприємцем, 25.12.2012
року йому припинено виплату допомоги
по безробіттю та відповідно знято з
обліку.

Як вірно встановлено судом, всього
ОСОБА_3 було виплачено коштів у сумі 20
483,94 грн., в т.ч. 19 687,96 грн. - матеріальне
забезпечення, та 804,98 грн. - вартість
навчання.

Разом з тим, позивачем було проведено
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», за результатами
якого складено Акт від 02.04.2013 року № 110.

Згідно даного акту, в ході
розслідування встановлено, що ОСОБА_3 є
членом Асоціації «Охорона»
громадського формування з охорони
громадського порядку Оболонського
району з 17.11.2006 року по час складання
Акту, крім того, відповідно до наданих
асоціацією до перевірки документів,
відповідачу було нараховано та
виплачено дохід у сумі 600 грн. 00 коп.

На підставі наведеного, позивачем 27
травня 2013 року прийнято наказ № 102 про
визнання виплачених відповідачу
коштів в сумі 20 483,94 гривень (19 678,96
гривень - допомога по безробіттю,
стипендія та компенсація вартості
навчання - 804,98 гривень) безпідставними
та такими, що підлягають поверненню
відповідачем, про що останнього було
повідомлено листом-повідомленням від
28.05.2013 року № 24-2923.

Позивач, посилаючись на те, що
відповідач в період отримання допомоги
по безробіттю не повідомив центр
зайнятості про свої трудові відносини
та отримання доходів, тобто приховав
вказані обставини, в результаті чого
незаконно отримав кошти у розмірі 20483,94
грн., звернувся до суду про їх
стягнення.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про відмову у задоволенні позову в
повному обсязі, при цьому виходив з
того, що отримані відповідачем від
Асоціації «Охорона» громадського
формування з охорони громадського
порядку Оболонського району кошти в
якості заохочень, були повернуті
відповідачем зазначеній Асоціації в
повному розмірі, та відповідач мав
право на отримання допомоги по
безробіттю, що була нарахована та
виплачена останньому у сумі 20 483,94 грн.,
оскільки не перебував з будь-якою
організацією у трудових відносинах на
умовах повного або неповного робочого
дня (тижня); не укладав
цивільно-правових договорів на надання
послуг; не відноситься до громадян, які
самостійно забезпечують себе роботою;
а також не обраний, не призначений та не
затверджений на оплачувану посаду.

Позивач з таким рішенням не погодився,
в апеляційній скарзі акцентував увагу
на тому, що відповідачу в період
наявності у нього статусу безробітного
проводилася саме оплата праці за
відпрацьовані години у вигляді
фінансової підтримки, тобто
виплачувалася заробітна плата, що
підтверджується наявними в справі
доказами, крім того позивач зазначив,
що на момент перебування на обліку в
Оболонському РЦЗ відповідач фактично
працював, за що отримував грошову
винагороду, тобто відносився до
зайнятого населення. Стосовно
повернутих відповідачем коштів,
позивач вказав, що за отриманою від ДПІ
Оболонського району центром
зайнятості інформацією, асоціацією не
було здійснено жодних коригувань
квартальної звітності, у зв'язку з чим,
згідно наявних у позивача відомостей у
ІІІ кварталі 2012 року відповідачу
нараховано та виплачено заробітну
плату.

Надаючи правову оцінку висновкам суду
першої інстанції, доводам апеляційної
скарги, виходячи з наявних у справі
матеріалів, та наданих представником
позивача та відповідачем пояснень,
колегія суддів зазначає наступне.

Судом вірно зазначено, що в період часу,
протягом якого відповідач мав статус
безробітного та отримував відповідні
виплати від Київського міського центру
зайнятості, діяв Закон України «Про
зайнятість населення» від 1 березня 1991
року № 804-ХІІ, в редакціях від 18.09.2012 р.,
16.10.2012 р., 20.11.2012 р., далі - Закон № 804-ХІІ.

З 1 січня 2013 року набрав чинності Закон
України «Про зайнятість населення» від
05 липня 2012 року № 5067-VI, далі - Закон №
5067-VI.

Відповідно до ст. 1 Закону № 804-ХІІ,
зайнятість - це діяльність громадян,
пов'язана із задоволенням особистих та
суспільних потреб і така, що, як
правило, приносить їм доход у грошовій
або іншій формі.

Згідно ч. 3 ст. Закону № 804-ХІІ, в Україні
до зайнятого населення належать
громадяни, що проживають на території
держави на законних підставах: а)
працюючі по найму на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня) на
підприємствах, в установах і
організаціях, незалежно від форм
власності, у міжнародних та іноземних
організаціях в Україні і за кордоном у
фізичних осіб; б) громадяни, які
самостійно забезпечують себе роботою,
включаючи підприємців, осіб, зайнятих
індивідуальною трудовою діяльністю,
творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України «Про особисте селянське
господарство»; в) обрані, призначені
або затверджені на оплачувану посаду в
органах державної влади, управління та
громадських об'єднаннях.

Відповідно до ст. 4 Закону № 5067-VI, до
зайнятого населення належать особи,
які працюють за наймом на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, особи, які
забезпечують себе роботою самостійно
(у тому числі члени особистих
селянських господарств), проходять
військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

Статтею 2 Закону № 804-ХІІ визначено, що
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» від 2 березня 2000
року N 1533-IIІ застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг. Сума виплаченого забезпечення
та вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно
до законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Згідно з п.18 ч. 2 ст. 22 Закону № 5067-VI
центри зайнятості проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення, відповідно до Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України від 13.02.2009 N 60/62, де зазначено, що
для проведення перевірки центри
зайнятості взаємодіють з Державною
податковою адміністрацією України та
Пенсійним фондом України шляхом обміну
інформацією про отримані особами, які
перебувають на обліку в державній
службі зайнятості як безробітні,
доходи від провадження
підприємницької діяльності, виконання
робіт за трудовим договором, у тому
числі за сумісництвом, під час роботи
за кордоном, виконання робіт (надання
послуг) за цивільно - правовими
договорами.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3 є членом
Асоціації «Охорона» громадського
формування з охорони громадського
порядку Оболонського району з 17.11.2006
року, при цьому в період з 13.09.2012 року по
25.12.2012 року перебував на обліку в
Оболонському районному центрі
зайнятості як безробітний та отримував
відповідну допомогу. Загалом
відповідачу було виплачено коштів у
сумі 20 483,94 грн., в т.ч. 19 687,96 грн. -
матеріальне забезпечення, та 804,98 грн. -
вартість навчання.

Разом з тим, судом вірно встановлено і
матеріалами справи підтверджується, що
відповідачу у третьому кварталі 2012
року згідно з формою № 1ДФ було
нараховано та виплачено дохід у сумі 600
грн. 00 коп, у зв'язку з чим позивач
посилаючись на незаконність отримання
відповідачем коштів у розмірі 20483,94 грн.
наполягав на їх стягненні з останнього.

Суд першої інстанції в обґрунтування
позиції щодо безпідставності доводів
позивача, зазначив зокрема, що
відповідач: не перебуває в трудових
відносинах на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня); не
укладав цивільно-правових договорів на
надання послуг, не відноситься до
громадян, які самостійно забезпечують
себе роботою а також не обраний,
призначений або затверджений на
оплачувану посаду, у зв'язку з чим, не
може бути віднесений до категорії
зайнятого населення, згідно наведених
вище вимог Закону України «Про
зайнятість населення» (у відповідних
редакціях). На переконання суду,
відповідно до ст. 18 Закону України «Про
громадські формування з охорони
громадського порядку і державного
кордону», відповідач отримував
заохочення від органів, внутрішніх
справ, підрозділами Державної
прикордонної служби України, іншими
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування шляхом
оголошення подяки або видачі цінного
подарунка чи грошової винагороди.

Колегія суддів не може погодитися з
вказаною позицією суду першої
інстанції, та вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно зі ст. 43 Конституції України,
кожен має право на працю, що включає
можливість заробляти собі на життя
працею, яку він вільно обирає або на яку
вільно погоджується.

Відповідно до ст.94 КЗпП України,
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу. Також ст. 92 КЗпП
України передбачено, що при почасовій
оплаті працівникам встановлюються
нормовані завдання.

Так, зі змісту Наказу № 23 від 12.11.2006
року, копія з витягу якого наявна в
матеріалах (а.с. 16), вбачається що з
17.11.2006 року ОСОБА_3 прийнято членом
вищезгаданого громадського
формування. Крім іншого зазначено:
оплату праці проводити згідно
відпрацьованих годин у вигляді
фінансової підтримки.

Також, листом асоціації «Охорона» від
02.04.2013 року № 8, у відповідь на запит
Оболонського РЦЗ від 21.02.2013 року № 24-998,
повідомлено про те, що відповідач
виходить на чергування разом з
працівниками міліції за що отримує
фінансову підтримку за фактично
відпрацьовані години. За ІІІ квартал 2012
року ОСОБА_3 було нараховано 600 грн. (а.с.
15).

Крім іншого, колегією суддів
встановлено, що із вказаної суми доходу
нарахованого відповідачу, податковим
агентом (асоціацією) було утримано та
перераховано податок в розмірі 86,75 грн.,
що підтверджується податковим
розрахунком сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, і сум утриманого з них податку
Асоціації «Охорона» (а.с. 17).

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що наявними у справі доказами
підтверджується фактичне перебування
відповідача у трудових відносинах з
Асоціацією «Охорона» громадським
формуванням з охорони громадського
порядку Оболонського району.

Доводи відповідача, з якими погодився
суд першої інстанції, відносно того, що
відповідач: не перебуває в трудових
відносинах на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня); не
укладав цивільно-правових договорів на
надання послуг, не відноситься до
громадян, які самостійно забезпечують
себе роботою а також не обраний,
призначений або затверджений на
оплачувану посаду, у зв'язку з чим, не
може бути віднесений до категорії
зайнятого населення, згідно наведених
вище вимог Закону України «Про
зайнятість населення» (у відповідних
редакціях), а отримані відповідачем
кошти є заохоченням від органів,
внутрішніх справ згідно ст. 18 Закону
України «Про громадські формування з
охорони громадського порядку і
державного кордону», колегією суддів
оцінюються критично.

Вказаним не спростовується факт того,
що відповідач фактично виконував
трудову функцію, для чого йому було
видано посвідчення (а.с. 51), при цьому
здійснювалася оплата праці у вигляді
фінансової підтримки, розмір якої
залежав від фактично відпрацьованих
годин.

Таким чином, відповідач не підпадає під
визначення безробітного, яке
закріплено ст.. 2 Закону № 804-ХІІ,
оскільки фактично мав дохід, з якого
сплачувалися податки, в той же час,
враховуючи наведене вище, видається за
можливе віднести відповідача до
зайнятого населення відповідно до ст.. 4
Закону 5067-VI, оскільки фактично працював
на певних встановлених умовах з
відповідною оплатою праці.

Доводи відповідача відносно того, що
отримана сума є значно нижчою за рівень
мінімальної заробітної плати та за
рівень прожиткового мінімуму колегією
також відхиляються, оскільки
положеннями Законів України «Про
зайнятість населення» та «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» факт отримання особою
доходів не ставиться в залежність від
їх розміру, крім того, як було зазначено
вище, розмір винагороди залежав від
кількості відпрацьованих годин.

Стосовно посилання відповідача на ту
обставину, що ним повернуто отриману
фінансову винагороду, на підтвердження
чого ним надано копію відповідної
квитанції, то у судовому засіданні, в
ході розгляду апеляційної скарги,
колегією суддів встановлено, що
асоціацією «Охорона» не було здійснено
відповідних коригувань квартальної
звітності, відтак за відповідачем
відображається отримання ним у
третьому кварталі 2012 року заробітної
плати в розмірі 600,00 грн. Тобто
асоціацією, сплачені відповідачем
кошти у розмірі 1032,00, не було зараховано
в якості повернутої винагороди.

Таким чином, колегія суддів виходить з
того, що наявними у справі доказами
підтверджується фактичне перебування
відповідача у трудових відносинах з
Асоціацією «Охорона» громадським
формуванням з охорони громадського
порядку Оболонського району, оскільки
відповідач фактично виконував трудову
функцію, для чого йому було видано
відповідне посвідчення, при цьому
здійснювалася оплата праці у вигляді
фінансової підтримки, розмір якої
залежав від фактично відпрацьованих
годин. Зокрема документально
підтверджено факт отримання
відповідачем за ІІІ квартал 2012 року
доходу у розмірі 600 грн., з якого було
утримано та перераховано податок в
розмірі 86,75 грн.

У зв'язку з викладеним, оцінивши докази,
які є у справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, та
враховуючи всі наведені обставини,
враховуючи, що відповідач в період
отримання допомоги по безробіттю не
повідомив центр зайнятості про свої
трудові відносини та отримання
доходів, колегія суддів погоджується з
позицією позивача, що відповідачем
було безпідставно отримано допомогу по
безробіттю у розмірі 20483,94 грн., в той же
час висновок суду першої інстанції
щодо відсутності правових підстав для
задоволення позовних вимог позивача
колегія суддів вважає помилковим, з
огляду на неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи, то
колегія суддів апеляційної інстанції
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
постанова скасуванню.

Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212, 254, 267 КАС
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київського міського
центру зайнятості на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 28 серпня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Київського міського центру зайнятості
до ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 20
483,94грн. - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 28 серпня 2013 року -
скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні
вимоги Київського міського центру
зайнятості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 незаконно отримані
кошти у розмірі 20 483,94 грн., що
підлягають поверненню на користь
Київського міського центру зайнятості.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання постанови в повному обсязі
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 29
квітня 2014 року

Головуючий суддя

Губська О.А.

Судді:

Парінов А.Б.

Беспалов О.О.