Справа № 809/613/14
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"24" квітня 2014 р.
Справа № 809/613/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Грицюка П.П.

при секретарі Ткачук І.М.

за участю:

представника відповідача Сидорука М.М.,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до відповідача: Реєстраційної
служби Тисменицького районного
управління юстиції в
Івано-Франківській області

третя особа ОСОБА_4

про визнання протиправними та
скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Тисменицького
районного управління юстиції в
Івано-Франківській області, третя
особа ОСОБА_4, про визнання
протиправними та скасування рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Реєстраційною службою Тисменицького
районного управління юстиції в
Івано-Франківській області
протиправно зареєстровано право
власності на нерухоме майно за ОСОБА_4
на 54/100 будинку по АДРЕСА_1, а тому на
думку позивача, слід скасувати рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень №5735379 від 10.09.2013 року, а також
скасувати і вилучити запис за № 9184692
від 10.09.2013 року про державну реєстрацію
права власності за ОСОБА_4 на вказане
будинковолодіння. Підставою для
визнання таких рішень протиправними та
їх скасування вважає те, що частка від
вартості будинковолодіння визначалась
судом для розрахунку сплати грошової
компенсації за відхилення від розміру
часток кожного з подружжя. Таким чином,
це частка вартості будинковолодіння, а
не реальна частка у праві власності.
Вказує, що попереднє свідоцтво на право
власності на весь будинок та земельну
ділянку не скасовано або це відбулося
без згоди позивача. Крім того,
оскаржувані рішення прийняті
відповідачем в порушення статі 21
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

Позивач в судове засідання не
з'явилася, проте направила на адресу
суду клопотання з додатковими
поясненнями (а.с. 113-115), просила розгляд
справи проводити без її участі, позовні
вимоги підтримала в повному обсязі з
підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач на адресу
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду направив
заперечення, в якому зазначив, що дії та
рішення Реєстраційної служби
Тисменицького районного управління
юстиції в Івано-Франківській області
щодо реєстрації права власності на
нерухоме майно за ОСОБА_4 на 54/100
будинку по АДРЕСА_1, є правомірними та
не підлягають скасуванню. При цьому,
державну реєстрацію проведено на
підставі рішення Івано-Франківського
апеляційного суду, яким вирішено
питання поділу спільного майна
подружжя. При розгляді справи
проводилась будівельно-технічна
експертиза. Вважає, що у відповідності
до вимог Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" рішення суду є
документом для реєстрації
відповідного права власності на об'єкт
нерухомості в органах державної
реєстрації прав на нерухоме майно. Крім
того, згідно витягу за № 9184692 від 10.09.2013
року розмір частки зареєстрованої за
ОСОБА_4 становить 54/100 домоволодіння, що
не порушує права позивача на
реєстрації за нею права власності на
частину будинку, яка виділена у
власність згідно рішення суду (а.с.
123-126).

В судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнав з
підстав зазначених в запереченні.
Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору в судовому засіданні проти
заявлених позовних вимог заперечила та
вказала на те, що відповідно до п. 10 ст. 27
"Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно є рішення суду, що
набрало законної сили щодо права
власності на нерухоме майно (а.с. 103-105).

Суд зазначає, що при вирішенні даної
справи керується нормами Закону та
інших підзаконних нормативно-правових
актів в редакції, чинній на час дії
спірних правовідносин.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши
пояснення сторін, дослідивши та
оцінивши подані докази, судом
встановлено наступне.

Так, рішенням Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 11
квітня 2013 року апеляційну скаргу
ОСОБА_3 задоволено частково, а рішення
Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 19.11.2012
року скасовано та постановлено нове
рішення (а.с. 10-18, 135-143). Даним рішенням
вирішені питання поділу спільного
майна подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

В тому числі, згідно вказаного рішення,
проведено реальний розподіл
будинковолодіння, що знаходиться в
АДРЕСА_1 та є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_3, по
другому варіанту проведеної у справі
судово-будівельної експертизи та
виділено:

ОСОБА_3 приміщення першого поверху, а
саме: 1/2 частину приміщення гаражу
вартістю 59368 грн площею 67,3 м. кв.: 2.- 1.5
м.кв. (площа під перегородкою, що буде
ділити приміщення гаражу на дві
частини) = 32,9 м. кв.; III - комору площею 6,1
м. кв. вартістю 10762 грн; IV - веранду
площею 21,0 м. кв. вартістю 72295 грн; 1-6-
коридор площею 4,5 м. кв. вартістю 15492 грн;
1-7- житлова кімната площею 11,1 м. кв.
вартістю 38213 грн; 1-8- коридор площею 28,7 м.
кв. вартістю 98803 грн; 1-9- вітальню площею
38,9 м. кв. вартістю 133917 грн; 1-10-кухню,
площею 20,5 м. кв. вартістю 70573 грн; 1-6-
ванну площею 8,0 м. кв. вартістю 27541 грн,
також виділити їй 1/2 частину огорожі N2
та 1/2 частину огорожі N3 та 1/2 частину
колодязя N1 вартістю 106469 грн, загальною
вартістю 526965 грн, а всього виділити їй
майна на суму 633434 грн., що становить 46/100
від загальної вартості
будинковолодіння.

ОСОБА_4 приміщення другого поверху: 2-7 -
коридор площею 21.1 м. кв. вартістю 66585
грн, 2-8- житлову кімнату, площею 39,8 м. кв.
вартістю 125597 грн; 2-9- житлову кімнату,
площею 20,9 м. кв. вартістю 65954 грн; 2-10-
гардероб площею 13,8 м. кв. вартістю 39 589
грн; 2-11- спортивний зал, площею 39,7 м. кв.
вартістю 113891 грн; 2-12- гардеробну
кімнату площею 13,8 м. кв. вартістю 39589
грн; 2-13- ванну, площею 10,2 м. кв. вартістю
32 188 грн; 2-14- кімнату-кабінет площею 20,7 м.
кв. вартістю 65323 грн, а також підвал
(літ.А-1) -комору площею 18.6 м. кв. вартістю
32803 грн, І- 1/2 частину гаражу (1) вартістю
59368 грн площею 67. 3 м. кв.: 2 - 1.5 м.кв. (площа
під перегородкою, що буде ділити
приміщення гаражу на дві частини) = 32,9 м.
кв; II - комору площею 6,2 м. кв. вартістю
10939 грн; загальною вартістю 652114 грн, а
також 1/2 частину огорожі N2, 1/2 частину
огорожі N3 та 1/2 частину колодязя N1
вартістю 106469 грн, а всього майна на суму
758583 грн; ідеальна частка становить 54/100
від загальної вартості
будинковолодіння.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18.06.2013 року
рішення Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 19.11.2012
року в незмінній при апеляційному
перегляді частині та рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 11.04.2013 року залишено без
змін (а.с. 19-21).

10.09.2013 року ОСОБА_4 звернувся до
Реєстраційної служби Тисменицького
районного управління юстиції в
Івано-Франківській області із заявою
про реєстрацію за ним права власності
на вказаний будинок (а.с.131).

Судом витребувано у відповідача та
досліджено в судовому засіданні
відповідну реєстраційну справу (а.с.
131-158).

Встановлено, що згідно картки прийому
вищевказаної заяви, ОСОБА_4 додано
технічний паспорт на будинок, рішення
суду, копія паспорта громадянина
України, квитанція про оплату (а.с. 158).

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються Конституцією
України, Цивільним кодексом України,
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" №1952-IV від 01.07.2004
року (далі - Закон №1952-IV), який визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обтяження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації. Державна реєстрація прав
на нерухомість є публічною,
здійснюється відповідним органом, який
зобов'язаний надавати інформацію про
реєстрацію та зареєстровані права в
порядку, встановленому законом.
Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Відповідно до ст. 2 Закону №1952-IV,
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону №1952-IV,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном.

Статтею 15 зазначеного Закону №1952-IV
визначено порядок проведення
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, а саме: державна реєстрація
прав та їх обтяжень проводиться в
такому порядку: прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; встановлення факту
відсутності підстав для відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; внесення записів
до Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону;
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Державній реєстрації підлягають
виключно заявлені права та їх
обтяження за умови їх відповідності
законодавству і поданим документам.

Підстави для державної реєстрації прав
встановлені ст. 19 вказаного Закону і до
них, зокрема, відносяться: договори,
укладені у порядку, встановленому
законом; свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, видані відповідно до
вимог цього Закону; свідоцтва про право
власності, видані органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; державні акти на право
власності або постійного користування
на земельну ділянку у випадках,
встановлених законом; рішення судів, що
набрали законної сили; інші документи,
що підтверджують виникнення, перехід,
припинення прав на нерухоме майно,
подані органу державної реєстрації
прав разом із заявою.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна визначає Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, який затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року №703.

Згідно із пунктом 12 Порядку, під час
розгляду заяви про державну реєстрацію
і документів, що додаються до неї,
державний реєстратор встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо:
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках); повноважень заявника;
відомостей про нерухоме майно, речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах; наявності обтяжень
прав на нерухоме майно, зареєстрованих
відповідно до закону; наявності факту
виконання умов правочину, з якими закон
та/або договір (угода) пов'язує
можливість проведення державної
реєстрації виникнення, переходу,
припинення прав на нерухоме майно або
обтяження таких прав.

Відповідно до п. 16 Порядку, за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Відповідно до п. 27 Порядку, документами,
що підтверджують виникнення, перехід
та припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, крім
іншого, є рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 відповідачу було надано пакет
документів, необхідний для проведення
державної реєстрації права власності
на об'єкт нерухомого майна,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а
саме: заява про державну реєстрацію
прав та їх обтяжень, квитанцію про
оплату (а.с. 131-132), копію рішення
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 11.04.2013 року (а. с. 135-143), копію
паспорта громадянина України, довідку
про присвоєння ідентифікаційного
номера (а. с. 133-134), копію технічного
паспорта (а. с. 144-147).

За результатами розгляду заяви
державний реєстратор Реєстраційної
служби Тисменицького району прийняв
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень №5735379 від 10.09.2013 року, в
якому вирішив провести державну
реєстрацію прав власності форма
власності: приватна, розмір частки: 54/100
на житловий будинок, що розташований
АДРЕСА_1, за суб'єктом: ОСОБА_4. Відкрити
розділ у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно та реєстраційну
справу на об'єкт нерухомого майна.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідачем правомірно, при наявності
вищевказаного судового рішення та
інших доданих документів, проведено
відповідну державну реєстрацію права
власності на частину житлового
будинку.

Як наслідок, суд не погоджується з
твердженнями позивача про те, що ОСОБА_4
для реєстрації права власності на
частину будинку, визначеного судовим
рішенням, повинен був виготовити
окрему технічну документацію,
зареєструвати адресу як на окреме
житло, та в подальшому зареєструвати
дане майно на праві власності за собою.

В даному випадку, як встановлено судом,
оскаржувану державну реєстрацію
проведено відповідачем з врахуванням
часток визначених судовим рішенням.
При цьому, державний реєстратор не
наділений повноваженнями щодо
трактування рішення суду, його зміни чи
невиконання.

Крім того, оскаржувані дії та рішення
відповідача не впливають на обсяг прав
та обов'язків позивача, не позбавляють
та не обмежують прав ОСОБА_3 щодо
проведення реєстрації виділеної їй у
власність чистини будинку у
відповідності до рішення Апеляційного
суду Івано-Франківської області від 11
квітня 2013 року.

Суд також не погоджується з
твердженнями позивача про те, що
оскаржувані дії та рішення відповідача
протиправні, оскільки свідоцтва про
право власності на весь будинок не
скасовувано. В даному випадку слід
зазначити, що вищевказаним рішенням
Апеляційного суду Івано-Франківської
області встановлено, що житловий
будинок був спільною сумісною
власністю подружжя і підлягав поділу
як майно придбане в період шлюбу. При
цьому, законодавством не передбачено, у
таких випадках скасування свідоцтва,
яке оформлено на одного з подружжя, ці
правовідносини врегульовуються
вподальшому в процесі реєстрацій
відповідних часток.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України встановлено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Так, відповідно до частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема, з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що дії Реєстраційної служби
Тисменицького районного управління
юстиції в Івано-Франківській області є
правомірними, рішення відповідача
відповідають вимогам чинного
законодавства, а позовні вимоги є
такими, що не підлягають до
задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції
України, керуючись ст. ст. 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
/підпис/
Грицюк П.П.

Постанова складена в повному
обсязі 28.04.2014 року.