Справа № 2а-13225/11/1370
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/27216/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Іваненко Я.Л., Мойсюка М.І., розглянувши
в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державного
підприємства «Львіввугілля» в особі
відокремленого підрозділу «Шахта
«Лісова» на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 22
грудня 2011 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 березня 2012 року у справі за
позовом відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.
Червонограді Львівської області до
Державного підприємства
«Львіввугілля» в особі відокремленого
підрозділу «Шахта «Лісова» про
стягнення пені,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року позивач звернувся
до суду із зазначеним позовом до
відповідача. Уточнивши позовні вимоги,
просив стягнути з відповідача на його
користь пеню за порушення сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 1061467 грн. 30 коп.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
відповідач за період червень-вересень
2010 року не доплатив страхові внески в
розмірі 9445574 грн. 92 коп., тому має
сплатити пеню.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 22 грудня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 березня
2012 року, позов задоволено. Стягнуто з
відповідача на користь позивача пеню
за порушення сплати страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування у розмірі 1061467
грн. 30 коп.

У касаційній скарзі Державне
підприємство «Львіввугілля» в особі
відокремленого підрозділу «Шахта
«Лісова», посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати вказані
судові рішення та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах, встановлених
ст. 220 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що
відокремлений підрозділ «Шахта
«Лісова» Державного підприємства
«Львіввугілля» є платником страхових
внесків до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області.

20 жовтня 2011 року позивачем здійснена
перевірка правильності нарахування,
повноти і своєчасності перерахування
страхових внесків та витрачання коштів
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідачем за період з 1 червня 2010
року по 31 грудня 2010 року.

Згідно акту вказаної перевірки у
відповідача станом на 1 січня 2011 року
утворилась заборгованість по сплаті
страхових внесків в розмірі 9445574 грн. 92
коп. У зв'язку з несплатою вказаної
заборгованості за період з 1 червня 2010
року по 30 вересня 2011 року позивачем
нарахована пеня в розмірі 1061467 грн. 30
коп.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позивач має всі правові підстави
стягувати пеню за несплату
(несвоєчасну) сплату страхових внесків
за спірний період, оскільки за Фондами
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України зберігаються
повноваження щодо застосування
фінансових санкцій до повного
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування та сум штрафних
санкцій нарахованих та/або не плачених
у період до 1 січня 2011 року, в тому числі
нарахованих внесків, строк сплати яких
на 1 січня 2011 року не настав, якими
вони були наділені до набрання
чинності Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій виходячи з
наступного.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті вони:
на підставі, у межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною другою статті 52 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» №
1105-XIV, яка діяла до 1 січня 2011 року, було
передбачено, що за прострочення сплати
страхового внеску до Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України зі страхувальника
стягується пеня згідно із законом. Із
набранням чинності Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI наведена
вище норма матеріального права була
скасована.

З 1 січня 2011 року на підставі постанови
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 30 листопада 2010
року № 31 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 17 грудня 2010 року за №
1286/18581) втратила чинність і Інструкція
про порядок перерахування, обліку та
витрачання страхових коштів Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, затверджена
постановою правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 12 липня 2007 року
№ 36 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 1 серпня 2007 року за №
867/14134), відповідно до якої відділення
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
виявляли порушення порядку сплати
страхових внесків.

Відповідно до абзацу шостого пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» №
2464-VІ на період до повного стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не
настав, та відповідних штрафних
санкцій за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування зберігаються
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Таким чином, після набрання чинності
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» №
2464-VІ за органами Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України збережено
повноваження щодо застосування
фінансових санкцій (пені) за несплату
заборгованості зі страхових внесків,
яка виникла до 1 січня 2011 року.

Враховуючи вищенаведене суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли вірного
висновку про задоволення позовних
вимог, оскільки заборгованість зі
сплати пені в сумі 9813 грн. 85 коп.,
нарахована 3 жовтня 2011 року, виникла
виключно за 2010 рік.

Зазначений висновок узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною в постановах від 19
лютого, 23 квітня та 24 грудня 2013 року
(справи №№ 21-432а12, 21-116а12, 21-430а13
відповідно).

Згідно частини 1 статті 220 КАС України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Державного
підприємства «Львіввугілля» в особі
відокремленого підрозділу «Шахта
«Лісова» залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 22 грудня 2011
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 березня 2012 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.В. Тракало

Судді: Я.Л. Іваненко

М.І. Мойсюк