Справа № 2а-1970/1530/11
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

25 квітня 2014 року м. Київ
В/800/1767/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О., Мороз Л.Л.,Леонтович
К.Г.,Черпіцької Л.Т.,Цуркана М.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 27
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості до ОСОБА_6 про стягнення
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю, -

в с т а н о в и в :

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2011
року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь Тернопільського
міськрайонного центру зайнятості 6448,62
грн. незаконно отриманої допомоги по
безробіттю.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2011
року постанову суду першої інстанції
скасовано. Прийнято нову постанову про
відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27 березня 2014 року касаційну
скаргу Тернопільського міськрайонного
центру зайнятості задоволено.
Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 14 грудня 2011
року скасовано, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2011
року залишено без змін.

Не погоджуючись з ухвалою суду
касаційної інстанції від 27 березня 2014
року, ОСОБА_6 звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
заявою про допуск до її перегляду
Верховним Судом України.

У заяві заявник порушує питання про її
скасування з підстав, передбачених
пунктом 1 частини 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Посилається на неоднакове
застосування Вищим адміністративним
судом України, як судом касаційної
інстанції, одних і тих самих норм
матеріального права, що, на його думку,
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Відповідно до статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом; порушення норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело до ухвалення Вищим
адміністративним судом України
незаконного судового рішення з питань,
передбачених статтею 171-1 цього Кодексу.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 "Про судову практику
застосування статей 235- 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України" роз'яснив судам, що заява про
перегляд рішення з підстав
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах може бути подана за
наявності таких складових:
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
ухвалення різних за змістом судових
рішень; спірні питання виникли у
подібних правовідносинах.

Під неоднаковим застосуванням одних і
тих самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема, різне
тлумачення змісту і сутності правових
норм, на підставі якого зроблено
висновок про різний зміст суб'єктивних
прав і обов'язків учасників
відповідних правовідносин, у тому
числі про наявність та обсяг прав і/або
обов'язків осіб, які беруть участь у
справі, різне застосування правил
конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням ієрархії цих правових
норм, а також дії норм у часі, просторі
та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню, різне визначення
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосування різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
відносин або поширення дії норми на
певні правовідносини в одних випадках
і незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню, різне
застосування правил аналогії права чи
закону в подібних правовідносинах.

Подібність правовідносин означає,
зокрема, тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

У заяві ОСОБА_6 зазначає, що ухвала
Вищого адміністративного суду України
від 27 березня 2014 року прийнята з
неоднаковим застосуванням вимог
Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» щодо вирішення
питання про підтвердження статусу
фізичної особи-підприємця за наявності
судового рішення про скасування
підприємницької діяльності.

Вивчивши заяву ОСОБА_6 та додані до неї
матеріали, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що є підстави для допуску до перегляду
Верховним Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 27
березня 2014 року у зазначеній справі,
оскільки у даному випадку має місце
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах і прийняття різних за
змістом судових рішень.

Керуючись статтями 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України,

у х в а л и в :

Допустити до перегляду Верховним Судом
України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 27
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом
Тернопільського міськрайонного центру
зайнятості до ОСОБА_6 про стягнення
незаконно отриманої допомоги по
безробіттю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Сорока М.О.

Мороз Л.Л.

Леонтович К.Г.

Черпіцька Л.Т.

Цуркан М.І.