Справа № 813/1501/14
Суддя: Кравчук Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 813/1501/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого - судді
за участі секретаря судового засідання
представника позивача
представника відповідача
представника третьої особи
розглянувши справу за
адміністративним позовом Заступника
прокурора м.Львова до Львівської
міської ради, за участю третьої особи
ОСОБА_4, про визнання протиправним і
скасування рішення від 16.12.2013 р. № 3003
"Про надання гр. ОСОБА_4 дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки на
25 лютого 2014 року заступник прокурора
м.Львова звернувся з позовом до
Львівської міської ради про визнання
протиправним і скасування рішення від
16.12.2013 р. № 3003 "Про надання гр. ОСОБА_4
дозволу на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки на АДРЕСА_1".
В обгрунтування позовних вимог
прокурор зазначає, що проведеною
прокуратурою м. Львова перевіркою
ухвал сесії Львівської міської ради
встановлено, що ухвалою сесії
Львівської міської ради від 26.12.2013 № 3003
«Про надання гр. ОСОБА_4 дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки на
АДРЕСА_1» надано громадянці ОСОБА_4
дозвіл на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки орієнтовною площею
0,0738 га на АДРЕСА_1, яка використовується
для обслуговування нежитлової будівлі.
Прокурор вважає, що ця ухвала
суперечить вимогам чинного земельного
законодавства та підлягає скасуванню.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 123
Земельного кодексу України надання
земельних ділянок державної або
комунальної власності у користування
здійснюється Верховною Радою
Автономної Республіки Крим, Радою
міністрів Автономної Республіки Крим,
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування. Рішення
зазначених органів приймається на
підставі проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок у разі:
надання земельної ділянки із зміною її
цільового призначення; формування
нової земельної ділянки (крім поділу та
об'єднання). Надання у користування
земельної ділянки в інших випадках
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості).
Прокурор зазначає, що земельна ділянка
на АДРЕСА_1, згідно з
земельно-кадастровими даними, входить
в межі земельної ділянки, яка
знаходиться в користуванні
Львівського заводу біофізичних
приладів без належно оформлених
правовстановлюючих документів на
землекористування (згідно списку
землекористувачів та землевласників
Залізничного району м.Львова,
затвердженого рішенням виконкому
Львівської міської ради від 06.02.1998 за
№51 «Про інвентаризацію земель
Водночас, відповідно до ст.79-1
Земельного кодексу України формування
земельної ділянки полягає у визначенні
земельної ділянки як об'єкта цивільних
прав. Формування земельної ділянки
передбачає визначення її площі, меж та
внесення інформації про неї до
Державного земельного кадастру.
Сформовані земельні ділянки
підлягають державній реєстрації у
Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера. Формування
земельних ділянок (крім випадків,
визначених у частинах шостій - сьомій
цієї статті) здійснюється за проектами
землеустрою щодо відведення земельних
Згідно з ч.1 ст.50 Закону України «Про
землеустрій» проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
складаються у разі зміни цільового
призначення земельних ділянок або
формування нових земельних ділянок.
Відтак, вказана земельна ділянка,
станом на час прийняття оскаржуваної
ухвали, відповідно до ст. 79-1 Земельного
кодексу України є не сформованою.
Враховуючи викладене, вищевказана
земельна ділянка може надаватися в
користування лише на підставі проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, а не технічної документації.
Відповідач проти позову заперечив.
Вважає, що позов є передчасним,
оскільки питання про надання земельної
ділянки Львівською міською радою не
вирішувалося, а отже й немає порушення
вимог земельного законодавства.
Технічна документація із землеустрою
щодо встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки орієнтовною площею
0,0738 га на АДРЕСА_1, яка використовується
для обслуговування нежитлової будівлі,
не свідчить про те, що Львівська міська
рада розпорядилася земельною ділянкою
всупереч закону. Факту розпорядження
земельною ділянкою не було.
До участі у справі було залучено
ОСОБА_4, як третю особу, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача. Представник
третьої особи проти позову заперечив.
Подав клопотання про закриття
провадження у справі у зв'язку із тим,
що він не належить до юрисдикції
адміністративного суду. У задоволенні
клопотання було відмовлено.
По суті спору пояснив, що 06.02.1998 року
рішенням виконкому Львівської міської
ради №51 «Про інвентаризацію земель м.
Львова» затверджено список
землекористувачів та землевласників
Залізничного району м. Львова,
відповідно до якого, земельна ділянка
на АДРЕСА_1 входить в межі земельної
ділянки, яка знаходиться в
користуванні Львівського заводу
біофізичних приладів. 18.03.2013 року
вказане підприємство добровільно
відмовилось від права користування
земельною ділянкою на користь
громадянки ОСОБА_4 у зв'язку з
придбанням нею нежитлових приміщень що
знаходяться на цій території. В
подальшому, оскаржуваною ухвалою сесії
Львівської міської ради від 26.12.2013 року
№3003 громадянці ОСОБА_4 надано дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки
орієнтовною площею 0,0738 га на АДРЕСА_1,
яка використовується для
обслуговування нежитлової будівлі.

Вважає, що відповідно до пункту 2
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про Державний
земельний кадастр» від 07.07.2011 року №
3613-VI земельні ділянки, право власності
(користування) на які виникло до 2004
року, вважаються сформованими
незалежно від присвоєння їм
кадастрового номера.

Крім цього, позивач наполягає на тому,
що вищевказана земельна ділянка може
надаватись в користування лише на
підставі проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки. Однак, на
противагу цьому, в частині 2 пункту 2
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про Державний
земельний кадастр» від 07.07.2011 року №
3613-VI вказано: «У разі якщо відомості про
зазначені земельні ділянки (мається на
увазі земельні ділянки право власності
(користування) на які виникло до 2004
року) не внесені до Державного реєстру
земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).
Аналогічна норма міститься у пункті 115
Порядку ведення Державного земельного
кадастру, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17.10.2012
року № 1051.

Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Суд встановив наступні фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

29.10.2004 р. ОСОБА_4 придбала за договором
купівлі-продажу прибудову до котельні
у АДРЕСА_1, площею 124, 6 кв.м.

10.11.2004 р. право власності на зазначену
будівлю було зареєстровано в реєстрі
права власності на нерухоме майно.

Відповідно до довідки відділу
Держземагенства у м.Львові Львівської
області від 19.10.2012 №40/01-15/3409 земельна
ділянка на АДРЕСА_1, згідно з
земельно-кадастровими даними, входить
в межі земельної ділянки, яка
знаходиться в користуванні
Львівського заводу біофізичних
приладів без належно оформлених
правовстановлюючих документів на
землекористування (згідно списку
землекористувачів та землевласників
Залізничного району м. Львова,
затвердженого рішенням виконкому
Львівської міської ради від 06.02.1998 за
№51 «Про інвентаризацію земель м.
Львова»).

18.03.2013 р. ТзОВ «Львівський завод
біофізичних приладів» надав заяву,
адресовану міському голові м. Львова,
якою відмовився від права користування
земельною ділянкою площею 0,0738 га по
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 у зв'язку із
набуттям нею права власності не об'єкт
нерухомого майна, що знаходить на
зазначеній земельній ділянці.

Ухвалою сесії Львівської міської ради
від 26.12.2013 № 3003 «Про надання гр. ОСОБА_4
дозволу на виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки на АДРЕСА_1» надано
громадянці ОСОБА_4 дозвіл на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки
орієнтовною площею 0,0738 га на АДРЕСА_1,
яка використовується для
обслуговування нежитлової будівлі.

Така технічна документація була
складена ПП «Леополіс-клуб» та
прийнята замовником ОСОБА_4

З урахування підстав позову, спір виник
щодо правомірності рішення Львівської
міської ради в частині надання дозволу
на виготовлення технічної
документації із землеустрою, замість
проекту землеустрою, який, на думку
прокурора, повинен виготовлятися під
час надання земельної ділянки,
сформованої вперше, і яка не має
кадастрового номеру.

Вирішуючи спір, Суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу
України у разі набуття права власності
на жилий будинок, будівлю або споруду,
що перебувають у власності,
користуванні іншої особи, припиняється
право власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Таким чином, ОСОБА_4 набула право
користування земельною ділянкою, на
якій розташована придбана нею будівля
по АДРЕСА_1. Однак це її право належним
чином не оформлене. У зв'язку із цим
вона звернулася до Львівської міської
ради, яка відповідно до п.п. а), б) ч. 1 ст.
12 Земельного кодексу України
уповноважена розпоряджатися землями
територіальних громад, зокрема
передавати земельні ділянки
комунальної власності у власність та
користування громадян та юридичних
осіб.

Розпорядження землями передбачає,
зокрема їх надання в оренду. Відповідно
до ст. 124 Земельного кодексу України
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки. Передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 123 Земельного кодексу
України надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється Верховною
Радою Автономної Республіки Крим,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: надання земельної
ділянки із зміною її цільового
призначення; формування нової
земельної ділянки (крім поділу та
об'єднання).

Надання у користування земельної
ділянки, зареєстрованої в Державному
земельному кадастрі відповідно до
Закону України "Про Державний
земельний кадастр", право власності на
яку зареєстровано у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, без
зміни її меж та цільового призначення
здійснюється без складення
документації із землеустрою.

Надання у користування земельної
ділянки в інших випадках здійснюється
на підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Водночас, Законом України «Про
Державний земельний кадастр» від 07.07.2011
р. передбачені спеціальні норми, які
стосуються земельних ділянок, які на
момент набрання чинності цим законом
перебували в користуванні або у
власності.

Зокрема, відповідно до п. 2 «Прикінцевих
та перехідних положень» цього Закону
земельні ділянки, право власності
(користування) на які виникло до 2004
року, вважаються сформованими
незалежно від присвоєння їм
кадастрового номера. У разі якщо
відомості про зазначені земельні
ділянки не внесені до Державного
реєстру земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Право користування земельною ділянкою
у ТзОВ «Львівського заводу біофізичних
приладів» виникло до 2004 року, що
підтверджується довідкою від 19.10.2012 р.
№ 40/01-15/3409 Управління Держкомзему у
місті Львові. На підставі ст. 120
Земельного кодексу України це право
перейшло до ОСОБА_4 у зв'язку із
придбанням будівлі.

Таким чином, розробка технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) для обслуговування
нежитлової будівлі на земельну
ділянку, право користування якою
виникло у ОСОБА_4 в силу закону на
підставі факту набуття права власності
на будівлю, не суперечить
законодавству.

Окрім того, Суд враховує, що приймаючи
оскаржувану ухвалу, Львівська міська
рада не розпорядилася комунальними
землями, оскільки на підстав цього
рішення у ОСОБА_4 не виникло жодних прав
щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1.
Відтак, інтереси держави, на захист
яких звернувся позивач, фактично не
порушено, а тому й вони не можуть бути
захищені тим способом, який обрав
позивач.

Враховуючи наведене, Суд дійшов
висновку, що у позові слід відмовити.

Судові витрати у справі відсутні, тому
питання про їх розподіл судом не
вирішується.

Керуючись ст. ст. 17-19, 94, 160-163 КАС України,
-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено 06
травня 2014 р.

Суддя
ПІДПИС В.М. Кравчук

З оригіналом згідно:

Постанова не набрала законної
сили

Суддя
В.М. Кравчук