Справа № К/9991/47760/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/47760/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у Таращанському районі
Київської області про перерахунок
доплати до пенсії за проживання на
території радіоактивного забруднення
та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, за касаційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України у Таращанському районі
Київської області на постанову
Таращанського районного суду
Київської області від 27 лютого 2008 року
та постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 23
червня 2009 року,

в с т а н о в и л а:

11 лютого 2008 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що вона як учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
категорії 1, інвалід ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з участю у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, та проживає у зоні
посиленого радіоекологічного контролю
має право відповідно до статей 39, 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» на виплату доплати до
пенсії в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати та додаткову пенсію
за шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі
75 процентів мінімальної пенсії за
віком. Проте ці доплати виплачуються
відповідачем у значно меншому розмірі.
Просила зобов'язати управління
Пенсійного фонду України у
Таращанському районі Київської
області виплатити позивачу
недоплачені суми щомісячних доплат до
пенсії за проживання на території
радіоактивного забруднення та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, за 2005 - 2007 роки в розмірі 22351,40
грн.

Постановою Таращанського районного
суду Київської області від 27 лютого
2008 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України у
Таращанському районі Київської
області провести ОСОБА_1 перерахунок
додаткової пенсії за школу, заподіяну
здоров'ю, відповідно до вимог статті 50
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 11 лютого 2007 року з
подальшим перерахунком у
відповідності до змін чинного
законодавства та встановлення нових
розмірів прожиткових мінімумів для
осіб, які втратили працездатність.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у Таращанському районі
Київської області провести ОСОБА_1
перерахунок доплати до пенсії
відповідно до статті 39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 11 лютого
2007 року з подальшим перерахунком у
відповідності до змін чинного
законодавства та встановлення нових
розмірів прожиткових мінімумів для
осіб, які втратили працездатність.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 червня
2009 року апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Таращанському районі Київської
області залишено без задоволення.
Постанову Таращанського районного
суду Київської області від 27 лютого 2008
року змінено. Абзац 3 резолютивної
частини викладено у новій редакції,
відповідно до якої зобов'язано
управління Пенсійного фонду України у
Таращанському районі Київської
області провести ОСОБА_1 перерахунок та
виплату доплати до пенсії відповідно
до вимог статті 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з 9
липня 2007 року. В решті рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України у
Таращанському районі Київської
області, судами першої та апеляційної
інстанцій порушення норм чинного
процесуального і матеріального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судами
першої та апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті,
встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
пенсіонером, має статус учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС категорії 1, є
інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з участю у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, та постійно
проживає в зоні посиленого
радіоекологічного контролю.

Статтею 49 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам ІІ групи - у розмірі
75 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Вихідним критерієм розрахунку
додаткової пенсії, передбаченої
статтею 50 Закону № 796-ХІІ, є
мінімальний розмір пенсії за віком,
який відповідно до частини першої
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про
затвердження прожиткового мінімуму та
про Державний бюджет на відповідні
роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
додаткової пенсії, передбаченої
статтею 50 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», застосуванню підлягає
мінімальний розмір пенсії за віком,
який вираховується виходячи з
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законами про Державний бюджет України
на відповідні роки, а не розміри
твердих сум, що установлені постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 13 липня
2004 року № 894).

При цьому необхідно враховувати
положення частини 3 статті 67 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
відповідно до якої у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується,
зокрема, розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам,
віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4.
Перерахунок пенсії здійснюється з дня
встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму.

Суд першої інстанції, з яким погодився
апеляційний суд, правильно застосував
річний строк звернення до
адміністративного суду, встановлений
статтею 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), та з урахуванням
позиції відповідача обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог
до 11 лютого 2007 року, оскільки позивачем
було пропущено зазначений строк
звернення до суду без поважних причин.

Відповідно до положень абзацу 4 частини
першої та частини другої статті 39
Закону № 796-ХІІ пенсії непрацюючим
пенсіонерам, які проживають у зоні
посиленого радіоекологічного
контролю, підвищуються на одну
мінімальну заробітну плату.

Відповідно до вимог статті 63 Закону №
796-ХІІ фінансування витрат, пов'язаних з
реалізацією цього Закону, здійснюється
за рахунок державного бюджету.

Дію абзацу 4 частини 1 та частини 2
статті 39 Закону № 796-ХІІ відповідно до
пункту 30 статті 71 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
було призупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
таким, що не відповідає Конституції
України, пункт 30 статті 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік».

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, з 9 липня 2007 року відповідач був
зобов'язаний нараховувати та
сплачувати підвищення до пенсії в
розмірі, встановленому абзацом 4
частини першої та частини другої
статті 39 Закону № 796-ХІІ.

Вихідним критерієм підвищення до
пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на територіях
радіоактивного забруднення, визначено
мінімальну заробітну плату, розмір
якої визначається законами України про
державний бюджет на відповідні роки.

Водночас суми, з яких здійснювався
розрахунок виплат, передбачених
статтею 39 Закону № 796-XII, визначалися
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 26 липня
1996 року № 836.

Встановлений у 1996 році постановою
Кабінету Міністрів України № 836 розмір
доплат та компенсаційних виплат
протягом тривалих років не змінювався
і не відповідав розміру, встановленому
іншими законами України. Оскільки ні
Верховна Рада України, ні Кабінет
Міністрів України в наступному
будь-яких рішень із цих питань не
приймали, то, виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 39 Закону № 796-ХІІ
та законодавство щодо розміру
мінімальної заробітної плати за
відповідні роки, а не постанова
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836,
положення якої істотно звужують обсяг
встановлених законом прав громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Апеляційний суд, враховуючи положення
рішення Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007, правильно
змінив рішення суду першої інстанції в
частині визначення початкової дати
перерахунку доплати до пенсії
відповідно до статті 39 Закону № 796-XII.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Таращанському районі Київської
області залишити без задоволення, а
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 червня 2009
року та змінену постанову
Таращанського районного суду
Київської області від 27 лютого 2008 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.