Справа № 2а-10756/11/2670
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/30408/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Міністерства надзвичайних
ситуацій України про визнання
незаконним рішення, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 18 жовтня 2011 року
та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 квітня 2012
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Міністерства
надзвичайних ситуацій України про
визнання незаконним рішення .

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 жовтня 2011 року,
залишеною без зміни ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 19 квітня 2012 року, позовні вимоги
ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати, а справу направити для
продовження розгляду до суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права.

Відповідач надав заперечення на
касаційну скаргу, в якому просив
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, оскільки вони ухвалені
відповідно до норм процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 211 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України)
підставами касаційного оскарження є
порушення судом норм матеріального чи
процесуального права.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що позивач звернувся до
суду з позовом про визнання незаконним
та нечинним пункту 12.1 "Інструкції про
виплату грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів і підрозділів цивільного
захисту", затвердженої наказом
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи від 10 червня
2008 року №447, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 7 липня 2008
року за №612/15303 (Інструкція), відповідно
до якого: "Особам рядового і
начальницького складу, які звільнені з
займаних посад та зараховані у
розпорядження відповідних начальників
або керівників (у випадках скорочення
штатів, проведення організаційних
заходів, після закінчення вищого
навчального закладу МНС, переміщення
по службі тощо), за час перебування в
розпорядженні відповідних начальників
органів управління (підрозділів)
виплата грошового забезпечення
зберігається у розмірі, визначеному
пунктом 12.2 цієї Інструкції на весь
період перебування у розпорядженні,
але не більше 15 днів (у окремих
випадках, за рішенням Міністра-не
більше двох місяців)" в частині: "але не
більше 15 днів (у окремих випадках, за
рішенням Міністра-не більше двох
місяців)".

Позивач оскаржує пункту 12.1 "Інструкції
про виплату грошового забезпечення
особам рядового і начальницького
складу органів і підрозділів
цивільного захисту", затвердженої
наказом Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи від 10 червня
2008 року №447, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 7 липня 2008
року за №612/15303 (Офіційний вісник
України, 28.07.2008р., №53, ст.1785).

Пунктом 1.1 Інструкції визначено
порядок та умови виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу, які проходять
службу в органах і підрозділах
цивільного захисту Міністерства з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з довідкою Українського
науково-дослідного інституту пожежної
безпеки Міністерства надзвичайних
ситуацій України від 17.05.2011р. №26
капітан служби цивільного захисту
позивач з 27.06.2007 року по 21.02.2011 року
обіймав посаду молодшого наукового
співробітника відділу випробувань
речовин і матеріалів
науково-дослідного центру №3
Українського науково-дослідного
інституту пожежної безпеки
Міністерства надзвичайних ситуацій
України. Наведена обставина сторонами
не заперечувалась.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком суду першої
інстанції, з яким погодився й суд
апеляційної інстанції, щодо того, що на
момент набрання чинності Інструкцією
позивач був суб'єктом правовідносин,
які цією Інструкцією врегульовані.

За таких обставин, позивач як особа
начальницького складу, який проходив
службу в підрозділі Міністерства з
питань надзвичайних ситуацій міг і
повинен був дізнатись про порушене
право щодо порядку та умов виплати
грошового забезпечення після
офіційного оприлюднення Інструкції
(28.07.2008р.).

Відповідно до ч.2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлювався річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислювався з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, позивачем пропущено річний строк
звернення до адміністративного суду
щодо оскарження положень Інструкції,
оскільки про порушене право позивач
міг та повинен був дізнатись після
28.07.2008 року, а до суду з позовом
звернувся лише 25.07.2011 року.

Відповідно до статті 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

За таких обставин, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
правильного висновку про залишення
позовних вимог ОСОБА_3 без розгляду.

Відповідно до ч.3 ст. 2201 КАС України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки судові рішення
ухваленні з додержанням норм
процесуального права, а доводи
касаційної скарги висновків судів не
спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 жовтня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 квітня 2012
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: