Справа № 2а-664/11/1370
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
Справа №
11532/11/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

представника позивача
Білобрам Т.Б.

представника відповідача
Палій М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Львові на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 21
лютого 2011 року у справі за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Львівобленерго»( тепер Публічне
акціонерне товариство
«Львівобленерго») до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові ( тепер Спеціалізована
державна податкова інспекція по роботі
з великими платниками податків у м.
Львові міжрегіонального Головного
управління Міндоходів ) про скасування
рішень,

в с т а н о в и в:

ВАТ «Львівобленерго» 18.01.2011 року
звернулося в суд з адміністративним
позовом до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Львові в якому, уточнивши позовні
вимоги, просило скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Львові
від 09.06.2010 року №/0/10647, від 19.08.2010
року №/1/16036, від 05.11.2010 року
№/2/21274 та податкове повідомлення
рішення Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у м.
Львові від 24.01.2011 року №/3/1099 від
24.01.2011 року.

В позовній заяві зазначає, що
відповідач неправомірно зарахував
платежі, сплачені ВАТ «Львівобленерго»
платіжними дорученнями № 1575 від 19.02.2007
року, № 2641 від 20.03.2007 року, № 3925 від
18.04.2007 року, щодо погашення податкових
зобов'язань з податку на прибуток за 2006
рік на погашення податкових
зобов'язань інших періодів в порядку
календарної черговості виникнення
боргу. Вважає, що податковий орган не
має повноважень самостійно змінювати
призначення платежу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2011
року позов задоволено частково.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Львові від
09.06.2010 року №/0/10647. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції Спеціалізована
державна податкова інспекція по роботі
з великими платниками податків у м.
Львові оскаржив його в апеляційному
порядку. В апеляційній скарзі просить
рішення суду першої інстанції
скасувати і прийняти нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити.

Апелянт зазначає, що відповідно до п.п.
17.1.7 п.17.1 ст.17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (надалі -
Закон № 2181)платник податків
зобов'язаний сплатити штраф у разі
несплати узгодженої суми податкового
зобов'язання протягом граничних
строків.

Всього кількість протермінованих днів
щодо сплати узгодженої суми
податкового зобов'язання становить 149
днів.

У відповідності до підпункту 7.1.1 цього
ж Закону джерелами самостійної сплати
податкових зобов'язань або погашення
податкового боргу платника податків є
зокрема будь - які власні кошти.

Згідно п.7.7 ст.7 даного Закону -
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Таким чином, кошти, що надійшли на
сплату зобов'язань з податку, збору
(обов'язкового платежу), спрямовуються
на погашення податкових зобов'язань з
того самого платежу у порядку
календарної черговості настання
граничних термінів їх сплати. Така
черговість погашення діє незалежно від
волі платника податків та стосується
як самостійно розрахованих платником
податків податкових зобов'язань, так і
податкових зобов'язань, розрахованих
контролюючим органом.

При апеляційному розгляді представник
відповідача вимоги апеляційної скарги
підтримав з зазначених в ній підстав.

Представник позивача вважає, що
ухвалене рішення є обгрунтованим та
законним.

Заслухавши суддю-доповідача,
учасників судового розгляду,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ДПІ в м. Львові за наслідками
проведеної невиїзної документальної
перевірки дотримання ВАТ
«Львівобленерго» вимог п.5.3 ст.5 Закону
№ 2181, а саме, своєчасності сплати
узгоджених податкових зобов'язань з
податку на прибуток за 9 місяців 2006
року, складено акт № 1-ш/15-1/00131587 від
27.05.2010 року.

Відповідно до вказаного акту
перевірки, відповідачем встановлено
несвоєчасну сплату позивачем
узгодженої суми податкового
зобов'язання та виставлено податкове
повідомлення - рішення № /0/10647 від
09.06.2010 року, відповідно до якого за
затримку на 149 календарних днів
граничного строку сплати узгодженої
суми податкового зобов'язання в
розмірі 3758485,18 грн. позивача зобов'язано
сплатити штраф у розмірі 50% від
вказаної суми, що становить 1879242,59 грн.,
яке є предметом оскарження.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з
первинності першого податкове
повідомлення-рішення від 09.06.2010 року
№/0/10647, яким визначено суму
штрафних санкцій, а також з того, що у
податкового органу відсутнє право
самостійно змінювати призначення
платежу, визначеного платником
податків при їх сплаті з метою
погашення податкового боргу. Позивач,
перерахувавши кошти, не порушив
строків сплати заборгованості, що
виключало застосування до нього
штрафних (фінансових) санкцій,
передбачених п.п. 17.1.17 п. 17.1 ст. 17 Закону
№ 2181.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він відповідає правильно
встановленим обставинам справи та
нормам чинного законодавства.

Так, з матеріалів справи видно, що
08.11.2006 року позивачем до ДПІ в м. Львові
подано декларацію з податку на
прибуток за 9 місяців 2006 року, якою
самостійно визначено податкове
зобов'язання з податку на прибуток.
Станом на 21.11.2006 року у ВАТ
«Львівобленерго» виникла недоїмка
перед відповідачем в розмірі 11694898,85
грн., що сторонами не заперечується.

У зв'язку з відмовою ДПІ в м. Львові
реструктуризувати податкові
зобов'язання з податку на прибуток та
укласти відповідний договір, позивач
звернувся до Господарського суду
Львівської області, постановою якого
від 07.02.2007 року по справі № 5/3398-2/192А ДПІ
в м. Львові зобов'язано укласти договір
про реструктуризацію податкової
заборгованості ВАТ «Львіволенерго» з
податку на прибуток сумі 11695987,38 грн.,
який виник у зв'язку із застосуванням
механізмів погашення заборгованості,
визначених Законом України «Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу».
Вказана постанова набрала законної
сили 19.04.2007 року у зв'язку з її
апеляційним оскарженням. 19.02.2007 року
між ДПІ в м. Львові та ВАТ
«Львівобленерго» було укладено
договір № 1 про розстрочення
податкових зобов'язань терміном з
19.02.2007 року по 20.04.2007 року.

В матеріалах справи наявні платіжні
доручення позивача, які підтверджують
сплату податку на прибуток за 2006 рік в
повному об'ємі з урахуванням
розстрочених податкових зобов'язань
згідно графіку:

№ 1575 від 19.02.2007 року на суму 1269633,4 грн.,
платіж за призначенням: податок на
прибуток за податковий період 2006 рік;

№ 2641 від 20.03.2007 року на суму 1495858,58 грн.,
платіж за призначенням: податок на
прибуток за 2006 рік згідно з графіком,
визначеним договором про розстрочення
податкових зобов'язань № 1 від 19.02.2007
року;

№ 3925 від 18.04.2007 року на суму 992993,20 грн.,
платіж за призначенням: податок на
прибуток за 2006 рік згідно з графіком,
визначеним договором про розстрочення
податкових зобов'язань № 1 від 19.02.2007
року.

Відповідно до п. 4.1.1 ст.4 Закону № 2181,
платник податків самостійно обчислює
суму податкового зобов'язання, яку
зазначає у податковій декларації.

Згідно п. 5.1 ст.5 Закону № 2181 податкове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків у податковій
декларації, вважається узгодженим з
дня подання такої податкової
декларації.

Пунктом 5.3.1. ст. 5 Закону № 2181
передбачено, що платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації. Згідно п. 4.1.4 ст.4
цього Закону, податкові декларації
подаються за базовий податковий
(звітний) період що дорівнює:

а) календарному місяцю (у тому числі при
сплаті місячних авансових внесків), -
протягом 20 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітної
(податкового) місяця.

Відповідно до п. 4.1.5. ст.4 Закону № 2181,
якщо останній день строку подання
податкової декларації припадає на
вихідний або святковий день, то
останнім днем строку вважається
наступний за вихідним або святковим
операційні (банківський) день.

Разом з тим, пунктом 7.7 статті 7 Закону №
2181 визначений принцип рівності
бюджетних інтересів.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону
№ 2181 передбачено, що джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або податкового боргу
платника податку є будь-які власні
кошти такого платника податку. Отже,
грошовий платіж є єдиною формою сплати
податкових зобов'язань і погашення
податкового боргу.

Згідно з пунктом 6 статті 7 Закону
України «Про Національний банк
України» останній визначає систему,
порядок і форми платежів.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові
розрахунки в Україні в національній
валюті, затвердженої постановою
Правління Національного банку України
від 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за
№ 377/89/76, кошти з рахунків клієнтів
банки списують лише за дорученнями
власників цих рахунків (включаючи
договірне списання коштів згідно з
главою 6 цієї Інструкції або на
підставі платіжних вимог стягувачів у
разі примусового списання коштів
згідно з главою 5 цієї Інструкції.

При цьому згідно з пунктом 3.8
зазначеної Інструкції реквізит
«Призначення платежу» платіжного
доручення заповнюється платником так,
щоб надавати повну інформацію про
платіж та документи, на підставі яких
здійснюється перерахування коштів
отримувачу. Повноту інформації
визначає платник з урахуванням вимог
законодавства України. Платник
відповідає за дані, що зазначені в
реквізиті платіжного доручення
«Призначення платежу». Банк перевіряє
заповнення цього реквізиту на
відповідність установленим вимогам
лише за зовнішніми ознаками.

Таким чином, право визначати
призначення платежу відповідно до
чинного законодавства України
належить виключно платнику. Тому суми
податкових зобов'язань або податкового
боргу з урахуванням підпункту 16.5.2
пункту 16.5 статті 16 Закону слід вважати
сплаченими у день реєстрації
банківською установою платіжного
документа із зазначеним у ньому
призначенням платежу на сплату
відповідних податкових зобов'язань або
податкового боргу, визначених
платником податків.

Законом України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", який є спеціальним законом з
питань оподаткування і установлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначено вичерпний перелік заходів,
які вживаються контролюючим органом з
метою погашення платниками податків
податкового боргу. Серед таких заходів
немає зміни призначення платежу,
самостійно визначеного платником
податків.

Отже, у разі недотримання платником
податків порядку погашення
податкового боргу та виконання
податкових зобов'язань, передбаченого
пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий
орган не наділений правом чи обов'язком
змінювати призначення платежу,
визначене платником податків.

Оскільки згідно до частини другої
статті 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, то самостійне зарахування
податковим органом сплачених
платником податку сум у рахунок
податкового боргу або тих податкових
зобов'язань, які не вказані в
призначенні платежу під час
перерахування платником податків
коштів до бюджету, є неправомірним.

Відтак, позивач, перерахувавши кошти,
не порушив строків сплати
заборгованості, що виключало
застосування до нього штрафних
(фінансових) санкцій, передбачених п.п.
17.1.17 п. 17.1 ст. 17 Закону № 2181.

Колегія суддів також вважає, що судом
першої інстанції вірно звернуто увагу
на те, що сторонами не заперечується
сам факт наявності та розміру
податкових зобов'язань, а існує спір
щодо порядку та термінів їх погашення
та нарахованих фінансових санкцій у
зв»язку з цим.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові залишити без задоволення, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 21 лютого 2011
року у справі №2а-664/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
ухвали в повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складання
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

Р.В. Кухтей

Ухвала у повному обсязі складена 15.04.2014
року.