Справа № К/9991/48168/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/48168/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського
М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у м. Ладижин Вінницькій
області про перерахунок пенсії за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижин
Вінницькій області на постанову
Ладижинського міського суду
Вінницької області від 30 квітня 2009 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 9 червня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2009 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що 11 лютого 2009 року він звернувся до
управління Пенсійного фонду України у
м. Ладижин Вінницької області із заявою
про переведення його з пенсії,
призначеної відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», на
пенсію відповідно до Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». ОСОБА_1 має
статус учасника ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС категорії
1 та є інвалідом війни ІІІ групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
участю у ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС, тому відповідно
до статей 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» має право
на отримання щомісячної додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 50 процентів мінімальної пенсії
за віком та державної пенсії для
інвалідів ІІІ групи в розмірі, не
нижчому 6 мінімальних пенсій за віком.
Проте відповідач відмовив позивачу у
перерахунку пенсії в розмірах,
встановлених статтями 50, 54 Закону, та
повідомив, що обрахунок пенсії
здійснюється відповідно до постанов
Кабінету Міністрів України. Позивач
просив визнати неправомірними дії
управління Пенсійного фонду України у
м. Ладижин Вінницької області щодо
відмови нарахувати пенсію позивачу як
інваліду III групи, постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи
категорії 1 відповідно до статей 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», виходячи із прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність; зобов'язати
відповідача призначити і виплачувати
позивачу пенсію відповідно до статей 50,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», обраховуючи основну
пенсію у розмірі 6 мінімальних пенсій
за віком, що складає 6 прожиткових
мінімуми для осіб, які втратили
працездатність, та додаткову пенсію у
сумі 50 процентів від мінімальної
пенсії за віком, що складає 50 процентів
від прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Постановою Ладижинського міського
суду Вінницької області від 30 квітня
2009 року позов було задоволено.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України у м. Ладижин
Вінницької області провести ОСОБА_1
перерахунок додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленої частиною першою
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України у
м. Ладижин Вінницької області провести
ОСОБА_1 перерахунок державної пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, у розмірі не
менше 6 мінімальних пенсій за віком,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленої частиною першою
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням
встановленого законодавством
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 9 червня 2010 року апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України у м. Ладижин Вінницької області
відхилено, а постанову Ладижинського
міського суду Вінницької області від 30
квітня 2009 року залишено без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України у
м. Ладижин Вінницькій
області, судами порушення норм чинного
процесуального і матеріального
законодавства, що призвело до
постановлення неправильних судових
рішень, відповідач просить скасувати
постановлені судові рішення судів
першої і апеляційної інстанцій та
ухвалити нове судове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 1 та є
інвалідом ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з участю у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Статтею 49 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 цього Закону (в редакції, що діяла
до 1 січня 2008 року), якою визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з утратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів ІІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 6 мінімальних пенсій за
віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам ІІІ групи - у розмірі
50 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI
частини третю та четверту статті 54
Закону № 796-ХІІ викладено в новій
редакції, відповідно до змісту яких у
всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році, зокрема,
по IIІ групі інвалідності - 180 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по IIІ групі
інвалідності - 140 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по IIІ групі інвалідності - 110 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам IIІ групи - у розмірі
15 процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а не розміри твердих
сум, що установлені постановами
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 13 липня
2004 року № 894) та «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги про перерахунок
ОСОБА_1 державної пенсії за
інвалідністю ІІІ групи та додаткової
пенсії як інваліду ІІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з участю у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, відповідно до
вимог частини четвертої статті 54 та
статті 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не звернув увагу, що
відповідно до листа управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижин
Вінницькій області від 20 лютого 2009 року
№ 280/06-26/0210 (а.с. 12 - 14) позивачу
станом на лютий 2009 року була призначена
пенсія за віком, а також виплачувалась
додаткова пенсія як інваліду ІІІ групи
внаслідок захворювання, пов'язаного з
участю у ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС. В позовній
заяві позивач зазначав, що 11 лютого 2009
року він звернувся до управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижин
Вінницькій області із заявою про
переведення його з пенсії, призначеної
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на пенсію відповідно до
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно з частиною третьою статті 45
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, переведення з
одного виду пенсії на інший
провадиться з дня подання заяви з усіма
необхідними документами.

Відповідно до положень частини
четвертої зазначеної статті Закону у
разі виникнення права на підвищення
пенсії її перерахунок проводиться - з
першого числа місяця, в якому пенсіонер
звернувся за перерахунком пенсії, якщо
відповідну заяву з усіма необхідними
документами подано ним до 15 числа
включно, і з першого числа наступного
місяця, якщо заяву з усіма необхідними
документами подано ним після 15 числа.

Проте суд першої інстанції не вказав
дату, з якої необхідно відповідачу
провести переведення позивача з одного
виду пенсії на іншу, та дату, з якої
необхідно провести перерахунок
додаткової пенсії. При цьому суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості виправити допущену судами
першої та апеляційної інстанцій
помилку, оскільки відповідно до
положень статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Позивач звертався до суду першої
інстанції за відповідним роз'ясненням
судового рішення, проте у такому
роз'ясненні йому було відмовлено.

Оскільки зазначені порушення норм
процесуального права, допущені судами
першої та апеляційної інстанції
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
згідно з положеннями частини другої
статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України це є підставою для
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижин
Вінницькій області задовольнити
частково.

Постанову Ладижинського міського суду
Вінницької області від 30 квітня 2009 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 9 червня 2010 року скасувати,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.