Справа № 802/1132/14-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

м. Вінниця

16 квітня 2014 р.
справа № 802/1132/14-а

Суддя Вінницького окружного
адміністративного суду Дончик Віталій
Володимирович розглянувши матеріали
позовної заяви ОСОБА_1 до Калинівської
районної державної адміністрації
Вінницької області, Комісії з питань
захисту прав дітей Калинівської
районної державної адміністрації
Вінницької області про визнання дій
протиправними та скасування рішення

в с т а н о в и в :

14 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулась в
суд з позовом до Калинівської районної
державної адміністрації Вінницької
області, Комісії з питань захисту прав
дітей Калинівської районної державної
адміністрації Вінницької області, в
якому просила суд:

1. Визнати протиправними дії Комісії з
питань захисту прав дитини
Калинівської районної державної
адміністрації Вінницької області щодо
прийнятого пункту 9 рішення №2 від 25
лютого 2014 року;

2. Скасувати пункт 9 рішення Комісії з
питань захисту прав дитини
Калинівської районної державної
адміністрації Вінницької області №2
від 25 лютого 2014 року.

Ознайомившись із заявленим позовом та
доданими до нього матеріалами, вважаю,
що заявлений спір не підлягає розгляду
в порядку адміністративного
судочинства, а тому у відкритті
провадження в адміністративній справі
слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів позовної
заяви, позивач оскаржує дії та рішення
Комісії з питань захисту прав дитини
Калинівської районної державної
адміністрації Вінницької області щодо
визначення місця проживання дітей.

Відповідно до частини першої статті 2
КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною другою статті 4 КАС України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Юрисдикція адміністративних судів
щодо вирішення адміністративних справ
визначено нормами статті 17 КАС України.

Відповідно до пункту першого частини
першої статті 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту сьомого частини
першої статті 3 КАС України, суб'єкт
владних повноважень - орган державної
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Враховуючи наведене вище, суд
приходить до висновку, що до юрисдикції
адміністративних судів віднесено
розгляд тільки тих справ, де предметом
спору є порушення прав, свобод чи
інтересів конкретної особи з боку
суб'єкту владних повноважень саме у
сфері публічно-правових відносин. При
цьому владні повноваження повинні
здійснюватись відповідним суб'єктом
саме в сфері публічно правових
відносин і стосуватися безпосередньо
конкретної особи. Спори з приводу
владних управлінських рішень, дій чи
бездіяльності, що вчинені у межах
приватних правовідносин до
адміністративної юрисдикції не
відносяться.

Згідно з вимогами частини другої
статті 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до частини другої статті 4
КАС України, юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких встановлений інший
порядок судового вирішення.

Відповідно до статті 15 Цивільного
процесуального кодексу України справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних відносин,
житлових, земельних, сімейних, трудових
відносин, розглядаються в порядку
цивільного судочинства.

Правовий статус Комісії з питань
захисту прав дітей в чинному
законодавстві знаходить своє
відображення через завдання та
функції, покладенні на цей інститут,
які визначено, зокрема, главою 6
Цивільного кодексу України, главою 19
Сімейного кодексу України та Типовим
положенням про комісію з питань
захисту прав дитини, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 24 вересня 2008 року № 866 (далі - Типове
положення).

Відповідно до пункту першого Типового
положення, Комісія з питань захисту
прав дитини є консультативно-дорадчим
органом, що утворюється головою
районної, районної у мм. Києві та
Севастополі держадміністрації,
виконавчого органу міської, районної у
місті ради.

Пунктом четвертим Типового положення
визначено, що Комісія з питань захисту
прав дитини відповідно до покладених
на неї завдань:

1) розглядає та подає пропозиції до
індивідуального плану соціального
захисту дитини, яка опинилася у
складних життєвих обставинах,
дитини-сироти та дитини, позбавленої
батьківського піклування, який
складається за формою, затвердженою
Мінсоцполітики;

2) розглядає питання, у тому числі
спірні, які потребують колегіального
вирішення, зокрема:

реєстрація народження дитини, батьки
якої невідомі;

надання дозволу бабі, діду, іншим
родичам дитини забрати її з пологового
будинку або іншого закладу охорони
здоров'я, якщо цього не зробили батьки
дитини;

позбавлення та поновлення
батьківських прав;

вирішення спорів між батьками щодо
визначення або зміни прізвища та імені
дитини;

вирішення спорів між батьками щодо
визначення місця проживання дитини;

участь одного з батьків у вихованні
дитини;

побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав;

визначення форми влаштування
дитини-сироти та дитини, позбавленої
батьківського піклування;

встановлення і припинення опіки,
піклування;

утримання і виховання дітей у сім'ях
опікунів, піклувальників, прийомних
сім'ях, дитячих будинках сімейного типу
та виконання покладених на них
обов'язків;

збереження майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти-сироти та діти, позбавлені
батьківського піклування;

розгляд звернень дітей щодо
неналежного виконання батьками,
опікунами, піклувальниками обов'язків
з виховання або щодо зловживання ними
своїми правами;

інші питання, пов'язані із захистом
прав дітей;

3) розглядає матеріали про стан сім'ї,
яка перебуває у складних життєвих
обставинах і в якої є ризик відібрання
дитини чи дитина відібрана без
позбавлення батьків батьківських прав,
роз'яснює функції кожного суб'єкта
соціальної роботи з розв'язання
проблем (відповідно до потреб дитини).

Так, статтею 56 ЦК України встановлено,
що органи, на які покладено здійснення
опіки та піклування, їх права і
обов'язки щодо забезпечення прав та
інтересів фізичних осіб, які
потребують опіки та піклування,
встановлюються законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 246 Сімейного кодексу
України - орган опіки та піклування
контролює умови утримання, виховання,
навчання дитини, над якою встановлено
опіку або піклування. Положеннями
статті 243 цього ж Кодексу передбачено,
що опіка, піклування встановлюється
над дітьми-сиротами і дітьми,
позбавленими батьківського піклування
органом опіки та піклування, а також
судом у випадках, передбачених
Цивільним кодексом України.

Сімейний кодекс України регулює
сімейні особисті немайнові та майнові
відносини між подружжям, між батьками
та дітьми, усиновлювачами та
усиновленими, між матір'ю та батьком
дитини щодо її виховання, розвитку та
утримання (частина 1 статті 2).

Зважаючи на викладене, суд зауважує, що
спір позивача з Комісією з питань
захисту прав дитини, не має ознак
публічно-правового спору, а тому
судовий захист порушених, на думку
позивача, прав, що виникають із
цивільних відносин (якими є також
сімейні відносини) має здійснюватись в
порядку цивільного судочинства.

Також, суд зазначає, що дані спірні
правовідносини фактично пов'язані з
вирішенням права позивача на
батьківські права відносно своїх
дітей, що не може бути предметом
розгляду адміністративного суду в
розумінні статті 17 КАС України, а
відтак даний спір повинен вирішуватися
в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту першого частини
першої статті 109 КАС України, суддя
відмовляє у відкритті провадження в
адміністративній справі лише якщо:
заяву не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги вищенаведене,
враховуючи приписи пункту першого
частини першої статті 109 КАС України,
суд приходить до висновку, що даний
спір не підсудний Вінницькому
окружному адміністративному суду і має
вирішуватися не як адміністративний
спір.

Крім того, суд зазначає, що відповідно
до частини 2 статті 87 КАС України розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюється законом.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 7
Закону України "Про судовий збір"
сплачена сума судового збору
повертається за ухвалою суду в разі
повернення заяви або скарги.

Керуючись статтями 109, 165, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження в
адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1 до Калинівської районної
державної адміністрації Вінницької
області, Комісії з питань захисту прав
дітей Калинівської районної державної
адміністрації Вінницької області про
визнання дій протиправними та
скасування рішення.

Повернути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (вул. Кірова, 33а, с.
Корделівка, Калинівський район,
Вінницька область) судовий збір в сумі
74 (сімдесят чотири) гривні, сплаченого
згідно квитанції №к25/Е/35 від 14.04.2014
року.

Копію ухвали разом із позовною заявою
та доданими до неї матеріалами
повернути особі, яка подала позовну
заяву.

Повторне звернення до
адміністративного суду з тією самою
позовною заявою не допускається.

Ухвала суду першої інстанції набирає
законної сили в порядку, визначеному
ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі якщо ухвалу було постановлено в
письмовому провадженні або згідно з
частиною третьою статті 160 цього
Кодексу, або без виклику особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя:
Дончик Віталій Володимирович