Справа № 826/1135/14
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 826/1135/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Васильченко І.П.,
розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Заступника прокурора
Києво-Святошинського району до треті
особи Києво-Святошинської районної
державної адміністрації ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Управління
Київо-Святошинському районі Київської
областіпровизнання недійсними,
протиправними та скасування
розпоряджень № 4053 від 29.08.2010 року, № 3462
від 09.08.2010 року, № 4069 від 30.09.2010 року, №4081
від 01.10.2010 року,
Києво-Святошинського району (далі -
позивач) звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації (далі -
відповідач), за участю третіх осіб в
якому, з урахуванням збільшених
позовних вимог, просив визнати
недійсними, протиправними та скасувати
розпорядження голови
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації від 13 травня
2010 року № 2954, від 14 травня 2010 року № №
2955, 2956, від 21 травня 2010 року № 2980, 28
травня 2010 року № 2988, від 04 червня 2010
року № 3009, від 18 червня 2010 року № № 3085,
3087, 3088, 3089, від 24 червня 2010 року № 3118, від
29 червня 2010 року № 3176, від 06 липня 2010
року № 3200, від 16 липня 2010 року № 3305, від
19 липня 2010 року № 3314, від 23 липня 2010 року
№ № 3368-3371, від 09 серпня 2010 року № 3462, від
10 серпня 2010 року № 3469, 3470, 3496, від 11
серпня 2010 року № 3497, від 16 серпня 2010
року № 3523, від 17 серпня 2010 року № 3539, від
29 вересня 2010 року № 4053, від 30 вересня 2010
року № 4069, від 01 жовтня 2010 року № № 4081,
4082, 4083 та від 07 жовтня 2010 року № 4124,
якими надані дозволи на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо зміни використання земельної
ділянки з ведення особистого
селянського господарства на землі для
ведення індивідуального садівництва
та затверджено технічну документацію
із землеустрою щодо зміни використання
земельної ділянки з ведення особистого
селянського господарства на землі для
ведення індивідуального садівництва,
змінено використання даних земельних
ділянок та надано дозволи на
виготовлення державного акту на право
власності на землю для ведення
індивідуального садівництва.
Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 травня 2011 року позов задоволено
Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22 грудня 2011
року у задоволенні адміністративного
позову Заступнику прокурора
Києво-Святошинського району
відмовлено повністю.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 12 листопада 2013 року
апеляційного адміністративного суду
від 22 грудня 2011 року та постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 24 травня 2011 року
скасовано, а справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 грудня 2013 року
прийнято до провадження та призначено
до судового розгляду.
адміністративного суду міста Києва від
19 грудня 2013 року роз'єднано позовні
вимоги в адміністративній справі у два
самостійні провадження, в одному з яких
третьою особою є Товариство з
обмеженою відповідальністю "ТЕРА
ПАРАДІЗ", а в іншому треті особи -
адміністративного суду міста Києва від
30 січня 2014 року роз'єднані позовні
вимоги в часині третіх осіб - фізичних
Ухвалою суду від 05.02.2014 року
справу в частині третіх осіб - ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 прийнято до свого
В судове засідання 06.03.2014 року позивач
не з'явився, хоча про час і місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином. У зв'язку з неявкою позивача,
розгляд справи судом відкладений на
В судових засіданнях 19.03.2014 року та
09.04.2014 року судом оголошувалась перерва
в судовому розгляді в порядку статті 150
Кодексу адміністративного судочинства
України у зв'язку з необхідністю
отримання додаткових доказів у справі.
В судовому засіданні 23.04.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд адміністративний
Представники відповідачів 2,3 в
судовому засіданні 23.04.2014 року проти
позову заперечив з підстав його
Представник відповідача та третіх осіб
1,4 в судове засідання не з'явились, хоча
про час і місце розгляду справи
повідомлявся належним чином.
Оскільки в судове засідання прибули не
всі особи, що беруть участь у справі,
суд, в порядку статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу в
письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали
адміністративної справи, оцінивши
наявні в ній докази, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, що
мають значення для прийняття рішення,
судом встановлено наступне.
29.09.2010 року Києво - Святошинською
районною державною адміністрацією
прийнятті розпорядження № 4053 "Про
надання дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо зміни
використання земельної ділянки гр.
ОСОБА_1 з "ведення особистого
селянського господарства" на "ведення
індивідуального садівництва" в
адміністративних межах Крюківщинської
№ 4069 від 30.09.2010 року "Про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо зміни використання земельної
ділянки гр. ОСОБА_2 з "ведення
особистого селянського господарства"
на "ведення індивідуального
садівництва" в адміністративних межах
Крюківщинської сільської ради";
№ 4081 від 01.10.2010 року "Про надання
дозволу на розробку технічної
документації із землеустрою щодо зміни
використання земельних ділянок гр.
ОСОБА_3 з "ведення особистого
селянського господарства" на "ведення
індивідуального садівництва" в
адміністративних межах Гатненської
Прокурором Києво - Святошинського
району принесені протести на вказані
вище розпорядження від 29.09.2010 року № 4053,
від 30.09.2010 року № 4069 та від
01.10.2010 року № 4081.
Позивач вважає, що вказані
розпорядження суперечить вимогам
чинного законодавства, оскільки чинним
земельним законодавством України
зміна виду використання земельної
ділянки в межах певної категорії
земель сільськогосподарського
призначення органами виконавчої влади
та місцевого самоврядування не
передбачена, як не передбачено і
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо зміни використання
земельних ділянок, які є у приватній
Відповідно до статті 17 Земельного
кодексу України (чинній на момент
прийняття спірного розпорядження) до
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить, зокрема,
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом, вирішення інших питань у
галузі земельних відносин відповідно
Як передбачено пунктом 7 статті 13
Закону України "Про місцеві державні
адміністрації" до відання місцевих
державних адміністрацій у межах і
формах, визначених Конституцією і
законами України, належить вирішення
питань використання землі, природних
ресурсів, охорони довкілля.
Частина перша статті 19 Земельного
кодексу України встановлює, що землі
України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
Згідно з частиною першою статті 22
Земельного кодексу України землями
сільськогосподарського призначення
визнаються землі, надані для
виробництва сільськогосподарської
продукції, здійснення
сільськогосподарської
науково-дослідної та навчальної
діяльності, розміщення відповідної
виробничої інфраструктури, у тому
числі інфраструктури оптових ринків
сільськогосподарської продукції, або
призначені для цих цілей.
Пункт "а" частини третьої статті 22
Земельного кодексу України передбачає,
сільськогосподарського призначення
передаються у власність та надаються у
користування для ведення особистого
селянського господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння та випасання
худоби, ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до положень статей 33 та 35
Земельного кодексу України громадяни
України можуть мати на праві власності
та орендувати земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства; громадяни України із
земель державної і комунальної
власності мають право набувати
безоплатно у власність або на умовах
оренди земельні ділянки для ведення
індивідуального або колективного
Наведені норми свідчать, що землі для
ведення особистого селянського
господарства та землі для садівництва
належать до однієї категорії земель -
сільськогосподарського призначення.
Зазначене також підтверджується
Українським класифікатором цільового
використання землі (УКЦВЗ),
затвердженого листом Держкомзему від 24
квітня 1998 року №14-1-7/1205, пункт 2 якого
сільськогосподарського призначення
класифікуються: для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва;
для ведення особистого підсобного
господарства, садівництва,
городництва, сінокосіння і випасання
худоби; для ведення дослідних і
навчальних цілей, пропаганди
передового досвіду; для ведення
сільського господарства; для ведення
підсобного сільського господарства;
для ведення селянського (фермерського)
господарства; для традиційних народних
промислів і підприємницької
діяльності; для іншого
сільськогосподарського призначення.
За визначенням статті 1 Закону України
"Про землеустрій" цільове призначення
земельної ділянки - це використання
земельної ділянки за призначенням,
визначеним на підставі документації із
землеустрою у встановленому
законодавством порядку.
Таким чином, суд дійшов висновку, що
зміна цільового призначення земельної
ділянки передбачає зміну категорії
земель, зміна ж використання земельної
ділянки в межах однієї категорії
земель не має наслідком зміну
цільового призначення.
Судом встановлено, що спірні
розпорядження приймались відповідачем
на підставі звернень третіх осіб та на
підставі технічної документації із
землеустрою щодо зміни
функціонального використання
Відповідно до статті 78 Земельного
кодексу України право власності на
землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками.
Частина четверта статті 373 Цивільного
кодексу України передбачає, що власник
земельної ділянки має право
використовувати її на свій розсуд
відповідно до її цільового
За таких обставин суд вважає, що
прийняття спірних розпоряджень стало
наслідком реалізації законних прав
власника земельної ділянки
використовувати її на власний розсуд
та відповідно до цільового
Крім того, як зазначив Вищий
адміністративний суд України при
направленні справи на новий судовий
розгляд, зміна виду використання
земельної ділянки в межах її цільового
призначення можлива, але порядок
вирішення цього питання не
Суд не погоджується з доводами
адміністративного позову про те, що
спірні розпорядження суперечать
статті 25 Закону України "Про
землеустрій", оскільки вона не
передбачає виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо зміни
використання земельних ділянок, та
звертає увагу на наступне.
Відповідно до статті 25 Закону України
"Про землеустрій" документація із
землеустрою розробляється у вигляді
програм, схем, проектів, спеціальних
тематичних карт, атласів, технічної
Види документації із землеустрою: а)
загальнодержавні й регіональні
(республіканські) програми
використання та охорони земель; б)
схеми землеустрою і техніко-економічні
обґрунтування використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень; в) проекти землеустрою щодо
встановлення і зміни меж
адміністративно-територіальних
утворень; г) проекти землеустрою щодо
організації і встановлення меж
територій природно-заповідного фонду
та іншого природоохоронного
призначення, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення; ґ) проекти землеустрою
щодо формування земель комунальної
власності територіальних громад і
проекти розмежування земель державної
та комунальної власності населених
пунктів; д) проекти землеустрою
щодо відведення земельних ділянок; е)
проекти землеустрою щодо створення
нових та впорядкування існуючих
землеволодінь і землекористувань; є)
проекти землеустрою, що забезпечують
еколого-економічне обґрунтування
сівозміни та впорядкування угідь; ж)
проекти землеустрою щодо
впорядкування території населених
пунктів; з) робочі проекти землеустрою
щодо рекультивації порушених земель,
землювання малопродуктивних угідь,
захисту земель від ерозії, підтоплення,
заболочення, вторинного засолення,
висушення, зсувів, ущільнення,
закислення, забруднення промисловими
та іншими відходами, радіоактивними та
хімічними речовинами, покращання
сільськогосподарських земель,
підвищення родючості ґрунтів (далі -
робочі проекти землеустрою); и)
технічна документація із землеустрою
щодо встановлення меж земельної
ділянки в натурі (на місцевості); і)
технічна документація із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право на земельну ділянку;
ї) спеціальні тематичні карти і атласи
стану земель та їх використання.
Крім того, згідно спірних розпоряджень
виготовлено державні акти на право
власності на земельні ділянки ОСОБА_1,
Пунктом 1.13 Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
Комітету України по земельних ресурсах
від 04 травня 1999 року №43 (в редакції,
чинній на момент прийняття спірного
розпорядження), передбачено, що
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою при передачі
земельної ділянки, що була раніше
надана громадянам, підприємствам,
установам, організаціям і об'єднанням
громадян всіх видів, у постійне
користування або при переоформленні
правоустановчих документів на ці
земельні ділянки, проводиться після
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженою в
установленому порядку відповідною
технічною документацією.
Враховуючи викладене, затверджені
спірними розпорядженнями технічна
документація із землеустрою щодо зміни
функціонального використання
земельної ділянки з "ведення
особистого селянського господарства"
на "ведення індивідуального
садівництва" фактично є технічною
документацією із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку, яка
передбачена в підпункті "і" частини
другої статті 25 Закону України "Про
Суд також зауважує, що зміст та порядок
погодження технічної документації
Заступником прокурора
Києво-Святошинського району не
Між тим, на виконання вказівок
Верховного Суду України, викладених у
постанові від 05 березня 2013 року, та
Вищого адміністративного суд України,
викладених в ухвалі від 12 листопада 2013
позивачем не наведено, що при прийнятті
оскаржуваного розпорядження
відповідачем не дотримано механізму
зміни виду використання земельної
ділянки в межах її цільового
За таких підстав Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що доводи Заступника прокурора
Києво-Святошинського району про
незаконність спірного розпорядження
нормативно не підтверджуються.
Слід також зазначити, що спірні
розпорядження за своєю правовою
природою є індивідуальним актом
застосування норм права
(правозастосовчим актом
індивідуальної дії), який після його
виконання є таким, що вичерпав свою дію.
Судом установлено, що вказані
розпорядження виконані у повному
обсязі, а тому вони, як
адміністративний акт, що вичерпав свою
дію, не можуть бути скасовані чи
Аналогічна правова позиція викладена в
рішенні Конституційного Суду України
від 16.квітня 2009 року у справі №7-рп/2009 за
конституційним поданням Харківської
міської ради щодо офіційного
тлумачення положень частини другої
статті 19, статті 144 Конституції України,
статті 25, частини чотирнадцятої статті
46, частин першої, десятої статті 59
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні"(справа про
скасування актів органів місцевого
самоврядування), в якому суд
Конституційний Суд України постановив,
що: "…в Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року №1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.
Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання."
Крім того, Вищий адміністративний суд
України, скасовуючи попередні судові
рішення у справі та направляючи справу
на новий розгляд зазначив, що
обов'язковою умовою визнання рішення
недійсним (нечинним) є також порушення
у зв'язку з його прийняттям прав та
охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Так, відповідно до частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про: 1) визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення; 2) зобов'язання
відповідача вчинити певні дії; 3)
зобов'язання відповідача утриматися
від вчинення певних дій; 4) стягнення з
відповідача коштів; 5) тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 6)
примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 7 примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України; 8)
визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
висновку, що позивачем не наведено яким
чином та які саме його права та
інтереси порушено спірним
розпорядженням, а тому позовні вимоги є
необґрунтованими, недоведеними та
такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.П. Васильченко