Справа № 820/13570/13-а
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 квітня 2014 р.
№ 820/13570/13-а

Харківський окружний адміністративний
суд у складі

головуючого судді Зоркіної Ю.В.,

при секретарі судового засідання Кот
Ю.А.,

у присутності представника позивачів
ОСОБА_1

третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_4-
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до
Близнюківської районної державної
адміністрації, треті особи: відділ
Держкомзему Близнюківського району
Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_8,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про скасування рішень,
зобов'язання вчинити дії,

встановив

Позивачі звернулися до суду з
зазначеним адміністративним позовом, у
якому просять суд: визнати нечинними
розпорядження Близнюківської районної
державної адміністрації Харківської
області № 53 від 31.01.2008 року "Про
погодження проекту землеустрою щодо
організації території земельних
часток (паїв) членів колишнього СВК
"Харківська овочева фабрика" на
території Алісівської сільської ради",
№32 від 19.01.2010 р., №68 від 02.02.2010 р. та № 625
від 01.06.2012 р. "Про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо оформлення права власності на
земельні ділянки в натурі із земель
колективної власності реформованого
СВК "Харківська овочева фабрика" для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Алісівської сільської ради";
визнати незаконними дії
Близнюківської районної державної
адміністрації Харківської області по
видачі державних актів на право
власності на земельні ділянки в натурі
із земель колективної власності
реформованого СВК "Харківська овочева
фабрика" на підставі розпоряджень в
основу яких покладено проект
землеустрою щодо організації
території земельних часток (паїв)
членів колишнього СВК "Харківська
овочева фабрика" на території
Алісівської сільської ради",
погоджений розпорядженням від 31.08.2008
року № 53; зобов'язати Близнюківську
районну державну адміністрацію
Харківської області утриматися від
вчинення дій по виділенні в натурі та
передачі у приватну власність
земельних ділянок із земель
колективної власності реформованого
СВК "Харківська овочева фабрика" згідно
погодженого проекту землеустрою щодо
організації території земельних
часток (паїв) за рахунок земель
колективної власності колишнього СВК
"Харківська овочева фабрика" загальною
площею 1452,2061 га орних земель,
розроблений Харківським
науково-дослідним та проектним
інститутом землеустрою; визнати
видані державні акти на право
власності на земельні ділянки із
колективної власності СВК "ХОФ" в
Близнюківському районі недійсними.

У судовому засіданні представник
позивачів адміністративний позов
підтримав у повному обсязі пославшись
на те, що у наслідок погодження
документації із землеустрою щодо
виділення земельних часток (паїв) у
натурі (на місцевості) власникам
земельних часток (паїв) - колишнім
членам СВК "Харківська овочева фабрика"
та затвердження порядку виділення
земельних ділянок власникам земельних
часток (паїв) в натурі (на місцевості)
суттєво зменшився розмір її земельної
частки (паю) в умовних кадастрових
одиницях, відповідно, в натуральному
вимірі. Також внаслідок прийняття
незаконного розпорядження земельні
частки (паї) поблизу населеного пункту
(с. Рижове) отримали колишні члени СВК,
що мешкають у м. Харкові, а не мешканці
цього населеного пункту. Позивачі
також посилається на те, що протокол
уповноважених членів СВК "Харківська
овочева фабрика" від 2006 року
сфальсифіковані.

Представник відповідача, у судовому
засіданні адміністративний позов не
визнав, просив у задоволенні позовних
вимог відмовити, пославшись на те, що
колектив колишньої СВК "Харківська
овочева фабрика" самостійно визначався
з порядком розподілу земельних ділянок
між співвласниками, володільцями
сертифікатів на право на земельну
частку (пай), а райдержадміністрація
лише організовувала процес виділу в
натурі земельних ділянок, а тому
прийняте нею рішення на підставі заяв,
що надходили від володільців земельних
часток (паїв) є законним та
обґрунтованим. Крім того, просив взяти
до уваги, що на підставі оскаржуваного
рішення, деякі громадяни отримали
державні акти на право власності на
земельну ділянку.

Треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_3 у
судовому засіданні підтримали правову
позицію позивачів, пославшись на те, що
протокол розподілу земельних ділянок
між власниками земельних часток паїв
прийнятий без їх участі, підписи, що
містяться в протоколі від 26.10.2006 року
виконані не ними. Вказували на
необхідність захисту їх права на
користування земельною ділянкою, що
перебуває у колективній власності СВК
"Харківська овочева фабрика" шляхом
скасування оскаржуваних розпоряджень.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник у
судовому засіданні адміністративний
позов не визнали , просили у
задоволенні позовних вимог відмовити,
пославшись на те, що загальні збори
членів СВК "Харківська овочева фабрика"
проведені із дотриманням вимог Закону
України "Про порядок виділення в натурі
земельних ділянок власникам земельних
часток (паїв)"; представник позивачів є
зацікавленою особою у вирішенні
означеної справ, оскільки є директором
ДСП «БВ» ТОВ- орендар позивачів, а отже
існує відповідний спір про право;
позивачами не доведено, які саме права
та законні інтереси є порушені
оскаржуваним рішеннями

Третя особа, Відділ Держземагентсва у
Близнюківському районі, у судове
засідання свого представника не
направив, надавши письмові заперечення
на адміністративний позов (а.с.121
т.3,а.с.79-80, т.4), у яких просив позовні
вимоги залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши долучені до
матеріалів справи документи, суд
встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що розпорядженням
Близнюківської РДА від 08.08.2000 року № 241
(т. 2, а.с. 18) затверджений розрахунок
вартості земельної частки (паю) та її
розміру в умовних кадастрових гектарах
СВК "Харківська овочева фабрика.
Визначена кількість осіб, які мають
право на земельну частку (пай) - 1.617
чоловік. Встановлена вартість
земельної частки (паю) - 3.617,40 грн. та
розмір земельної частки (паю) в умовних
кадастрових гектарах - 1.08.

Позивачам, колишнім членам СВК
"Харківська овочева фабрика", належить
право на земельну частку (пай) у землі,
яка перебуває у колективній власності
СВК "Харківська овочева фабрика",
розміром 1,08 в умовних кадастрових
гектарах без визначення меж цієї
частки в натурі (на місцевості),
вартістю 3.617,40 грн. згідно із
сертифікатами на право на земельну
частку на пай серії ХР № 0260606, виданим
29.01.2001 року Близнюківською РДА (т. 1, а.с.
8) та серії ХР № 0257370, виданим 29.01.2001 року
Близнюківською РДА (а.с.16, т.4)
відповідно.

У 2005 році Близнюківська РДА разом із
власниками земельних часток (паїв)
колишнього СВЧ "Харківська овочева
фабрика"вирішали розпочати роботу щодо
упорядкування процесу оформлення
державних актів на право приватної
власності на земельні ділянки (паї) на
території Алісівської сільської ради
Близнюківського району. Ця процедура
буде полягати у виконанні Закону
України "Про порядок виділення в натурі
(на місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)"в
частині розподілу земельних ділянок
між власниками земельних часток (паїв)
за їх згодою на загальних зборах (т. 1,
а.с. 170)

Розпорядженням від 31.01.2008 року за № 53
Близнюківська РДА, розглянувши проект
землеустрою щодо організації
території земельних часток (паїв) за
рахунок земель колективної власності
колишнього СВК "Харківська овочева
фабрика", погодила проект землеустрою
щодо організації території земельних
часток (паїв) за рахунок земель
колективної власності колишнього СВК
"Харківська овочева фабрика" загальною
площею 1452,2061 га. орних земель,
розроблений Харківським
науково-дослідним та проектним
інститутом землеустрою (п. 1) та
погодила порядок виділення земельних
ділянок в натурі (на місцевості) групам
громадян - власників земельних часток
(паїв) колишніх членів СВК "Харківська
овочева фабрика"відповідно до ст. 9
Закону України "Про порядок виділення в
натурі земельних ділянок власникам
земельних часток (паїв)"згідно з
додатком № 1 (протокол зборів
уповноважених членів СВК "Харківська
овочева фабрика" від 29.10.2006 року) -а.с.32-34,
42-43, т.1.

Розпорядженням від 19.01.2010 року за № 32
Блізнюківська РДА затвердила технічну
документацію із землеустрою щодо
оформлення права власності на земельні
ділянки громадянам на виділення їм
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) із земель колективної
власності реформованого СВК
«Харківська овочева фабрика» для
ведення товарного
сільського-господарського виробництва
на території Алісівської сільської
ради -а.с.46-53, т.1

Розпорядженням від 02.02.2010 року за № 68
Блізнюківська РДА затвердила технічну
документацію із землеустрою щодо
оформлення права власності на земельні
ділянки громадянам на виділення їм
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) із земель колективної
власності реформованого СВК
«Харківська овочева фабрика» для
ведення товарного
сільського-господарського виробництва
на території Алісівської сільської
ради -а.с.41-44, т.3

Розпорядженням від 01.06.2012 року за № 625
Блізнюківська РДА затвердила технічну
документацію із землеустрою щодо
оформлення права власності на земельні
ділянки громадянам на виділення їм
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) із земель колективної
власності реформованого СВК
«Харківська овочева фабрика» для
ведення товарного
сільського-господарського виробництва
на території Алісівської сільської
ради -а.с.98-101, т.4.

Перевіряючи оскаржувані рішення та дії
відповідача на відповідність
положенням ч.3 ст.2 КАС України суд
зазначає наступне.

Порядок виділення земельної частки
(паю) в натурі регулюється ст. 25 та
Перехідні положення Земельного
кодексу України, Перехідні положення
Закону України "Про оренду землі",
Законом України "Про порядок виділення
в натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)", Указом Президента України від
08.08.95 № 720 "Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям", постановою Кабінету
Міністрів України від 04.02.2004 № 122 "Про
організацію робіт та методику
розподілу земельних ділянок між
власниками земельних часток (паїв)",
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.10.95 № 801 "Про затвердження форми
сертифіката на право на земельну
частку (пай) і зразка Книги реєстрації
сертифікатів на право на земельну
частку (пай)".

У судовому засіданні як на підставу
задоволення позовних вимог
представник позивачки послався на те,
що в 2004 році його довірительниця здала
свій сертифікат на право на земельну
частку (пай) в оренду СПДФО ОСОБА_10
згідно договору оренди від 07.06.2004 року
строком на 5 років. 12.07.2009 року договір
оренди було продовжено на той же строк.
Однак у січні 2011 року при замовленні
державних актів в обмін на сертифікати,
їй стало відомо, що розпорядженням
голови Близнюківської районної
державної адміністрації Харківської
області від 31.01.2008 року № 53 земельні
частки (паї) виділені в натурі, які мали
б належати, згідно ст. 29 Земельного
кодексу України мешканцям с. Рижове
перенесли в інше, віддалене на 5 км
місце від с. Рижове за № 544-1193.

Позивачка дізнавшись про те, що
земельна ділянка, яку вона вважала
своєю виділена іншій особі, а їй
виділено земельну ділянку в іншому
віддаленому від с. Рижове місці, вважає,
що порушено її переважне право на
отримання земельних ділянок поруч з
населеним пунктом, в якому вона
проживає, передбачене ст. 29 Земельного
кодексу України.

З цього приводу суд зазначає наступне.
Із матеріалів справи вбачається, що у
сертифікатах на право на земельну
частку (пай) зазначено про право
позивачів на земельну частку (пай)
розміром 1,08 в умовних кадастрових
гектарах без визначення меж цієї
частки в натурі (на місцевості). Отже за
своєю природою земельний сертифікат є
документом, що засвідчує право особи на
земельну частку й містить відомості
про її вартість та розмір в умовних
гектарах і не підтверджує право
позивача на конкретну земельну
ділянку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України
"Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)"
розподіл земельних ділянок у межах
одного сільськогосподарського
підприємства між власниками земельних
часток (паїв), які подали заяви про
виділення належних їм земельних часток
(паїв) в натурі (на місцевості),
проводиться відповідною сільською,
селищною, міською радою чи районною
державною адміністрацією за місцем
розташування земельних ділянок на
зборах власників земельних часток
(паїв) згідно з проектом землеустрою
щодо організації території земельних
часток (паїв).

Отже, з місцем розташування в натурі
земельної ділянки власника
сертифіката на право на земельну
частку (пай) визначаються самі члени
колишнього СВК "Харківська овочева
фабрика", прийняте рішення
оформлюється відповідним протоколом,
який лише затверджується
уповноваженим органом місцевого
самоврядування.

Стаття 29 ЗК України передбачає, що при
ліквідації сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій
переважне право на отримання земельних
ділянок поруч з населеними пунктами
мають власники земельних часток (паїв),
які проживають у цих населених пунктах.
Місце розташування земельних ділянок
визначається з урахуванням вимог
раціональної організації території і
компактності землекористування
відповідно до землевпорядних проектів,
які затверджуються зборами власників
земельних часток (паїв).

Враховуючи викладене, суд вважає
необґрунтованим посилання
представника позивача на порушення
прав позивачки оскаржуваним рішенням,
в зв'язку з тим, що їй виділено земельну
ділянку не максимально наближено до
місця її проживання, оскільки ст.29 ЗК
України не передбачає лише цей
критерій при прийнятті оскаржуваного
рішення. Іншими критеріями є
раціональна організація території і
компактність землекористування.

Отже виділення земельної ділянки у
віддаленості від населеного пункту, де
позивачка мешкає, не є безумовною
підставою для скасування
розпорядження Близнюківської РДА від
31.01.2008 року за № 53.

Згідно із Законом, на розвиток якого
прийнята постанова Кабінету Міністрів
України від 04.02.2004 року № 122 "Про
організацію робіт та методику
розподілу земельних ділянок між
власниками земельних часток (паїв)",
процедура виділення земельних ділянок
включає такі стадії: - звернення
суб'єкта права на земельну частку (пай)
із заявою до місцевої ради або РДА про
виділення земельної частки (паю) в
натурі ( ст. 3 Закону); - у разі подання
заяв більшістю власників земельних
часток (паїв) у межах одного
сільськогосподарського підприємства
відповідний орган приймає рішення про
розробку проекту землеустрою щодо
організації території земельних
часток (паїв) ( ст. 3 Закону). Розробка і
затвердження проекту регламентується
ст. 7 Закону. Так, розроблення
документації із землеустрою щодо
виділення земельних часток (паїв) у
натурі (на місцевості) власникам
земельних часток (паїв) (включає (1)
проект землеустрою щодо організації
території земельних часток (паїв) та (2)
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку); - погодження та
державна землевпорядна експертиза
документації із землеустрою (загальні
засади проведення експертизи
визначаються Законом України "Про
державну експертизу землевпорядної
документації", особливості експертизи
передбачені ст. 8 Закону України "Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)"; -
розподіл земельних ділянок між
власниками земельних часток (паїв) ( ст.
9 Закону України "Про порядок виділення
в натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)"; - затвердження протоколу про
розподіл земельних ділянок між
власниками земельних часток (паїв)
відповідною радою чи районною
державною адміністрацією ( ст. 9 Закону);
- прийняття рішення щодо виділення
земельних часток (паїв) у натурі (на
місцевості) ( ст.9 Закону); - видача та
реєстрація державних актів на право
власності на земельну ділянку
власникам земельних часток (паїв),
реєстрація права власності на земельну
ділянку.

Відповідно до положень ч.1 ст.7 Закону
України " Про порядок виділення в
натурі земельних ділянок власникам
земельних часток (паїв)" проект
землеустрою щодо організації
території земельних часток (паїв)
розробляється державними та іншими
землевпорядними організаціями, які
отримали в установленому законом
порядку ліцензії на проведення
землевпорядних робіт, погоджується
відповідною сільською, селищною,
міською радою чи районною державною
адміністрацією і затверджується на
зборах більшістю власників земельних
часток (паїв) у межах земель, що
перебувають у користуванні одного
сільськогосподарського підприємства,
та оформляється відповідним
протоколом.

Розподіл земельних ділянок у межах
одного сільськогосподарського
підприємства між власниками земельних
часток (паїв), які подали заяви про
виділення належних їм земельних часток
(паїв) у натурі (на місцевості),
проводиться відповідною сільською,
селищною, міською радою чи районною
державною адміністрацією за місцем
розташування земельних ділянок на
зборах власників земельних часток
(паїв) згідно з проектом землеустрою
щодо організації території земельних
часток (паїв). Розподіл земельних
ділянок між власниками земельних
часток (паїв) у межах одного
сільськогосподарського підприємства
проводиться за згодою не менш як двох
третин власників земельних часток
(паїв), а за її відсутності - шляхом
жеребкування ст.9 Закону України " Про
порядок виділення в натурі земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)"

Результат розподілу земельних ділянок
між власниками земельних часток (паїв)
у межах одного сільськогосподарського
підприємства оформляється відповідним
протоколом, що підписується власниками
земельних часток (паїв), які взяли
участь у їх розподілі. До протоколу про
розподіл земельних ділянок між
власниками земельних часток (паїв)
додаються проект землеустрою щодо
організації території земельних
часток (паїв), список осіб, які взяли
участь у їх розподілі.

Виходячи з аналізу вказаних норм, суд
приходить до висновку, що діючим
законодавством передбачено проведення
двох зборів щодо розподілу земельних
ділянок: з метою затвердження проекту
землеустрою та відповідно
безпосередньо розподілу земельних
ділянок, який проводиться за згодою за
згодою не менш як двох третин власників
земельних часток (паїв), а за її
відсутності - шляхом жеребкування

Із долученого до матеріалів справи
протоколу від 29.10.2006 року встановлено,
що на вирішення власників сертифікатів
поставлено питання затвердження
проекту землеустрою та розподіл
земельних ділянок за місцем проживання
власників земельних сертифікатів.
Згідно якого учасники зборів визначили
порядок розподілу земельних ділянок за
принципом об'єднання громадян в цілому
і шляхом жеребкування особисто кожного
в межах поля, масиву після подачі
необхідного пакету документів і оплати
за виготовлення державних актів на
право власності на землю з наступним
розподілом між групами
громадян-власниками земельних
сертифікатів (а.с.42-43, т.1), які в
подальшому погоджені розпорядженням
від 31.01.2008 року № 53 .

Судовим розглядом встановлено, що
вказаний протокол не визнавався
недійсним, наявні у матеріалах справи
копій заяв членів колишнього СВК
"Харківська овочева фабрика"

Суд критично ставиться до посилань
представника позивачів та третіх осіб
на сфальсіфікованість вказаного
протоколу, то суд зазначає, що до
компетенції адміністративного суду не
відноситься встановлення наявності
умисного викривлення або ж
неправильного тлумачення тих чи інших
явищ, подій, фактів; вчинене з
корисливих мотивів підроблення чогось,
зміна вигляду або ж властивостей
предмету і надання йому такого
зовнішнього вигляду, що не відповідає
його справжній суті як основних ознак
фальсифікації.

Наявні у матеріалах справи звернення
громадян до компетентних органів щодо
не проведення загальних зборів членів
колишнього СВК "Харківська овочева
фабрика" (а.с.202-203, т.2) не спростовують
факту проведення таких зборів,
оскільки матеріали справи не містять
рішень відповідних судів, якими було б
встановлено наявність ознак
фальсифікації протоколу 29.10.2006 року.
Доказів визнання вказаного протоколу
недійсним представником позивачів та
третіми особами в судове засідання
також не надано.

Суд зазначає, що Законами України «Про
місцеві державні адміністрації», "Про
порядок виділення в натурі земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)" до повноважень РДА не віднесено
повноважень щодо перевірки
правомірності розподілу земельних
ділянок між власниками сертифікатів. З
урахуванням положень ч.4 ст.9 Закону
України "Про порядок виділення в натурі
земельних ділянок власникам земельних
часток (паїв)" з місцем розташування в
натурі земельної ділянки власника
сертифіката на право на земельну
частку (пай) визначаються самі члени
колишнього СВК "Харківська овочева
фабрика", прийняте рішення
оформлюється відповідним протоколом,
який лише затверджується
уповноваженим органом державної влади.

Отже, суд критично ставиться до
посилань представника позивачів та
третіх осіб на стороні позивача про не
проведення означених зборів, оскільки
відповідно до оскаржуваних
розпоряджень Близнюківської районної
державної адміністрації Харківської
області № 53 від 31.01.2008 року "Про
погодження проекту землеустрою щодо
організації території земельних
часток (паїв) членів колишнього СВК
"Харківська овочева фабрика" на
території Алісівської сільської ради",
№32 від 19.01.2010 р., №68 від 02.02.2010 р. та № 625
від 01.06.2012 р. "Про затвердження
технічної документації із землеустрою
щодо оформлення права власності на
земельні ділянки в натурі із земель
колективної власності реформованого
СВК "Харківська овочева фабрика" для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Алісівської сільської ради"
власниками сертифікатів отримано
державні акти на право власності на
земельні ділянки 555 особами,
виготовлено, але не отримано державні
акти 119 особами, отримано дозвіл та в
установленому порядку замовлено
виготовлення технічної документації 123
особами (лист Близнюківської РДА від
15.04.2014 року № 01-42/1241-а.с.127-130, т.5), що
вказує на відповідну обізнаність
членів кооперативу про проведення
зборів та здійснення розподілу
земельних ділянок та згоду з таким
розподілом

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону України
"Про порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)"
протокол про розподіл земельних
ділянок між власниками земельних
часток (паїв) затверджується
відповідною сільською, селищною,
міською радою чи районною державною
адміністрацією і є підставою для
прийняття рішення щодо виділення
земельних часток (паїв) у натурі (на
місцевості) та видачі державних актів
на право власності на земельну ділянку
власникам земельних часток (паїв).

Отже за відсутності доказів визнання
незаконним рішення зборів власників
земельних часток (паїв), у суду відсутні
підстави для визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку та відповідних рішень
органу державної влади.

Суд також з урахуванням положень ст..9
КАС України вважає за доцільне
застосувати до спірних відносин
положення, викладені у рішенні
Конституційного Суду України від 16.04.2009
року №7-рп/2009. Так, Конституційний Суд
України зазначив, що в Конституції
України закріплено принцип, за яким
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність
(стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (ст. 74 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні»). Таким чином, органи
місцевого самоврядування не можуть
самостійно скасовувати свої попередні
рішення, вносити до них зміни, якщо
відповідно до приписів цих рішень
виникли правовідносини, пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів, і
суб'єкти цих правовідносин заперечують
проти їх зміни чи припинення. Це є
«гарантією стабільності суспільних
відносин» між органами місцевого
самоврядування і громадянами,
породжуючи у громадян впевненість у
тому, що їхнє існуюче становище не буде
погіршене прийняттям більш пізнього
рішення, що узгоджується з правовою
позицією, викладеною в абзаці другому
пункту 5 мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року № 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.

Суд звертає увагу на те, що реєстрація
права власності, у тому числі на
земельну ділянку, є похідною, тобто
обумовлена, попереднім визнанням цього
права власності за певною особою у
встановленому порядку. Скасування
реєстрації такого права також є
наслідком зміни правовідносин, що
пов'язані з наявністю або відсутністю
права власності.

Судовим розглядом встановлено, що на
підставі оскаржуваних рішень, членами
колишнього колишнього СВК "Харківська
овочева фабрика" отримано державні
акти на право власності на земельні
ділянки 555 особами, виготовлено, але не
отримано державні акти 119 особами,
отримано дозвіл та в установленому
порядку замовлено виготовлення
технічної документації 123 особами
(а.с.127-130, т.5).

Так, відповідно до статті 1 першого
Протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з
прав людини у справі «Федоренко проти
України» від 30 червня 2006 року
визначено, що відповідно до
прецедентного права органів, що діють
на підставі Конвенції, право власності
може бути «існуючим майном» або
коштами, включаючи позови, для
задоволення яких позивач може
обґрунтовувати їх принаймні
«виправданими очікуваннями» щодо
отримання можливості ефективного
використання права власності.

Згідно рішення Європейського суду з
прав людини від 24 червня 2003 року у
справі «Stretch v. United Kingdom» («Стретч проти
Об'єднаного Королівства
Великобританії і Північної Ірландії»)
(www.echr.coe.int/echr), виходячи зі змісту
пунктів 32-34 вищевказаного рішення
Європейського суду з прав людини,
відповідно до усталеної практики,
«майно» розглядають як «існуюче майно»
або активи, включаючи вимоги, стосовно
яких заявник може заявити, що він має,
принаймні, «законні очікування»
отримання ефективної реалізації права
власності.

Згідно вказаного рішення позиція
Європейського суду з прав людини
полягає в тому, що особа - суб'єкт
приватного права, - не може відповідати
за помилки державних органів (чи
органів місцевого самоврядування) при
укладенні останніми відповідних
договорів, а державні органи не можуть
вимагати повернення в попередній стан,
посилаючись на те, що вони при
укладанні цих договорів припустилися
помилки.

Суд зазначає, що особи, які набули право
власності на підставі оскаржуваних
рішень, як правонабувачі, не мали і не
могли мати можливості перевіряти
правильність рішення відповідача щодо
реалізації нею своєї компетенції, а
зобов'язані були лише дотримуватися
встановлених законом умов та порядку
набуття земельних ділянок у власність.

Вони мали обґрунтовані очікування щодо
дотримання відповідачем при прийнятті
ним управлінського рішення, вимог
частини 2 статті 19 Конституції України,
тобто, розраховувала на те, що орган
місцевого самоврядування діятиме на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачений чинним
законодавством України.

Самі по собі ймовірні допущені
органами публічної влади порушення при
визначенні умов та порядку надання
земельної ділянки у власність не
можуть бути безумовною підставою для
скасування прийнятого рішення та
вилучення у громадянина вказаної
земельної ділянки, якщо вони не
допущені внаслідок винної,
протиправної поведінки самого
правонабувача.

В судове засідання позивачами не
надано доказів наявності винної,
протиправної поведінки фізичних осіб,
якими виготовлено технічну
документацію та у подальшому отримано
акти на право власності.

Відтак, в спірних правовідносинах,
навіть у випадку наявності доведених
фактів порушення відповідачем вимог
чинного законодавства України як то
недотримання форми розпорядження,
строків затвердження протоколу тощо,
це не є безумовною підставою для
скасування прийнятих з порушенням
чинного законодавства України рішень.
Особи, зазначені у цих рішеннях,
звернувшись до компетентного органу із
відповідними заявами щодо земельних
ділянок, виконали всі передбачені
чинним законодавством України вимоги,
що стало підставою для надання дозволу
на виготовлення технічної
документації та в подальшому актів на
право власності.

Таким чином, отримавши у власність
спірні земельні ділянки, відповідні
особи керувалися законними інтересами,
тобто, мали намір користуватися
земельною ділянкою та отримувати в
результаті цього відповідні блага.

В той же час, допущені відповідачем
порушення процедури надання земельної
ділянки у користування не можуть бути
підставою для позбавлення останньої
земельної ділянки, як з огляду на
вимоги національного законодавства в
розрізі конкретних обставин даної
справи, так і враховуючи вимоги
Конвенції та практики Європейського
суду з прав людини.

Указом Президента України від 08.08.95 № 720
"Про порядок паювання земель, переданих
у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям" при паюванні земель
передбачено визначення розміру
земельної частки (паю) у колективній
власності на землю кожного члена
колективного сільськогосподарського
підприємства, сільськогосподарського
кооперативу, сільськогосподарського
акціонерного товариства без виділення
земельних ділянок в натурі (на
місцевості).

Відповідно до статті 79 ЗК України,
земельна ділянка - це частина земної
поверхні з установленими межами,
певним місцем розташування, з
визначеними щодо неї правами.
Враховуючи статтю 3 Указу Президента
України від 08.08.95 № 720 "Про порядок
паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям" та вимоги форми
сертифіката на право на земельну
частку (пай), затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 12.10.95 №
801 "Про затвердження форми сертифіката
на право на земельну частку (пай) і
зразка Книги реєстрації сертифікатів
на право на земельну частку (пай)",
встановлення розмірів земельної
частки (паю) передбачається в умовних
кадастрових гектарах без визначення
меж цієї частки в натурі (на
місцевості).

Сертифікати на право на земельну
частку (пай), отримані громадянами,
вважаються правовстановлюючими
документами при реалізації ними права
вимоги на відведення земельної частки
(паю) в натурі (на місцевості)
відповідно до законодавства (пункти 16,
17 Перехідних положень Кодексу).

Відповідно до статей 125 та 126 ЗК України,
право власності на земельну ділянку
особи виникає після одержання та
державної реєстрації державного акта
на право власності на земельну ділянку.
Отже, громадяни - власники земельних
часток (паїв) не можуть вважатися
власниками земельних ділянок.

Власники земельної частки (паю) мають
право на виділення їх у натурі (на
місцевості) та набуття прав власності
на виділені в натурі (на місцевості)
земельні ділянки відповідно до Закону
України "Про порядок виділення в натурі
(на місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)".

Так, ст..3 Закону передбачено, що особи,
власники сертифікатів на право на
земельну частку (пай), які виявили
бажання одержати належну їм земельну
частку (пай) в натурі (на місцевості),
подають до відповідної сільської,
селищної, міської ради чи районної
державної адміністрації заяву про
виділення їм земельної частки (паю) в
натурі (на місцевості). Частиною першою
статті 125 ЗК України визначено, що
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Порядок оформлення та видачі
правовстановлюючих документів на
земельні ділянки, об'єктивні вимоги
якого стосуються всіх учасників
земельних відносин, регулюється
Інструкцією про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженою
наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах від 4 травня 1999 року
№ 43 (зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 4 червня 1999 року за №
354/3647 та чинного на момент виникнення
спірних правовідносин).

Отже, аналіз наведених норм
законодавства свідчить про те, що право
власності на земельну ділянку в особи
може виникнути лише після прийняття
уповноваженим органом відповідного
рішення, якому має передувати розробка
та погодження проекту відведення
земельної ділянки.

Як убачається з матеріалів справи:
позивачем ОСОБА_6 заява в порядку ст.. 3
Закону України «Про порядок виділення
в натурі (на місцевості) земельних
ділянок власникам земельних часток
(паїв)» до РДА не подавалася, рішення
щодо передачі чи відмови у передачі
будь-якої земельної ділянки у
власність ОСОБА_6 не приймалось, проект
відведення земельної ділянки,
відповідно, не розроблявся та не
погоджувався, позивачкою ОСОБА_7 проект
відведення земельної ділянки, не
розроблявся та не погоджувався, тоді як
відповідно до положень статей 6, 17, 104
КАС України до адміністративного суду
має право звернутися з
адміністративним позовом особа, яка
вважає, що порушено її права, свободи чи
інтереси у сфері публічно-правових
відносин.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позивачі під час розгляду
справи не довели, які саме його
особисті права, свободи чи інтереси у
спірних правовідносинах порушені,
оскільки не виявили наміру
користуватися земельними ділянками та
отримувати в результаті цього
відповідні блага.

Оскільки позовні вимоги про визнання
незаконними дій Близнюківської
районної державної адміністрації
Харківської області по видачі
державних актів на право власності на
земельні ділянки в натурі із земель
колективної власності реформованого
СВК "Харківська овочева фабрика" на
підставі розпоряджень в основу яких
покладено проект землеустрою щодо
організації території земельних
часток (паїв) членів колишнього СВК
"Харківська овочева фабрика" на
території Алісівської сільської ради",
погоджений розпорядженням від 31.08.2008
року № 53; зобов'язання Близнюківську
районну державну адміністрацію
Харківської області утриматися від
вчинення дій по виділенні в натурі та
передачі у приватну власність
земельних ділянок із земель
колективної власності реформованого
СВК "Харківська овочева фабрика" згідно
погодженого проекту землеустрою щодо
організації території земельних
часток (паїв) за рахунок земель
колективної власності колишнього СВК
"Харківська овочева фабрика" загальною
площею 1452,2061 га орних земель,
розроблений Харківським
науково-дослідним та проектним
інститутом землеустрою; визнання
виданих державних актів на право
власності на земельні ділянки із
колективної власності СВК "ХОФ" в
Близнюківському районі недійсними є
похідними від вимоги про визнання
нечинними розпорядження
Близнюківської районної державної
адміністрації Харківської області № 53
від 31.01.2008 року "Про погодження проекту
землеустрою щодо організації
території земельних часток (паїв)
членів колишнього СВК "Харківська
овочева фабрика" на території
Алісівської сільської ради", №32 від
19.01.2010 р., №68 від 02.02.2010 р. та № 625 від
01.06.2012 р. "Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
оформлення права власності на земельні
ділянки в натурі із земель колективної
власності реформованого СВК
"Харківська овочева фабрика" для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва на
території Алісівської сільської ради"
суд вважає їх також такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 11, 9 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. На підставі
викладеного, суд приходить до висновку,
що позивачами в судовому засіданні не
доведено неправомірності оскаржуваних
рішень, а отже позовні вимоги є такими,
що не підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється в
порядку, визначеному ст..94 КАС України

Враховуючи викладене вище, керуючись
ст. ст. 160-163,185 -186 КАС України

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7
до Близнюківської районної державної
адміністрації, треті особи: відділ
Держкомзему Близнюківського району
Харківської області, ОСОБА_4, ОСОБА_8,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про скасування рішень,
зобов'язання вчинити дії залишити без
задоволення.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження

У повному обсязі постанова виготовлена
та підписана 28.04.2014 року

Суддя Зоркіна
Ю.В.