Справа № 757/2426/14-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 757/2426/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Ільєва Т.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого - судді Беспалова
О.О., суддів: Грибан І. О., Губської О. А.,
розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Києві апеляційних
скарг управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Сімферополь Автономної Республіки
Крим, Пенсійного фонду України на
постанову Печерського районного суду
м. Києва від 28 лютого 2014 р. у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Пенсійного фонду України, управління
Пенсійного фонду України у
Центральному районі м. Сімферополя про
визнання бездіяльності актом
порушення людських прав та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Печерського
районного суду м. Києва з позовом до
Пенсійного фонду України, управління
Пенсійного фонду України у
Центральному районі м. Сімферополя про
визнання незаконною бездіяльності
Правління Пенсійного фонду України
щодо передачі уповноваженому
територіальному органу його заяви для
прийняття рішення про призначення та
виплати їй пенсії за віком за межами
України, зобов'язання відповідача
призначити та виплатити пенсію за
період з 10.01.2010 року за межі України.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він
є пенсіонером за віком, 18.05.1990 року він
виїхав на постійне місце проживання до
Держави Ізраїль. 10.01.2014 року він
звернувся до Правління Пенсійного
фонду України із заявою про
призначення та виплату пенсії за віком
у відповідності до Рішення
Конституційного Суду України від 07.10.2009
року №25-рп/2009, однак останній своїм
листом від листопада 2013 року відмовив
їй у призначенні та виплаті пенсії.

Постановою Печерського районного суду
м. Києва від 28 лютого 2014 р.
адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідачі подали апеляційні скарги,
в яких просять скасувати оскаржувану
постанову суду першої інстанції та у
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 197 КАС України
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають задоволенню, а
постанова суду - підлягає скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач з серпня 1957 року по березень 1990
року працював на території України.
18.05.1990 року позивач виїхав з України до
Держави Ізраїль на постійне місце
проживання.

10.01.2010 року позивач звернувся до
відповідача Пенсійного фонду України
із заявою про призначення та виплату
пенсії у зв'язку з прийняттям
Конституційним судом України рішення
№ 25-рп/2009 від 07.10.2009 року, яким визнано
недійсними положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та
другого речення ст. 51 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», разом з тим
листом відповідача від 18.02.2010 року
позивачу було повідомлено, що вказане
рішення Конституційного суду України
поширюється на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після 07.10.2009 року (а.с.21).

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до статті 92 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХП
від 05.11.1991 р. громадянам, які виїхали на
постійне проживання за кордон, пенсії
не призначаються.

При розгляді справи судом першої
інстанції встановлено, що позивач з 1990
року постійно мешкає в Державі Ізраїль,
що не заперечується і позивачем.

Відповідно до статті 152 Конституції
України закони та інші правові акти за
рішенням Коснтитуційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ним
чинності.

Оскільки стаття 92 Закону України "Про
пенсійне забезпечення" не визнана
Конституційним Судом України
неконституційною, тому є чинною та
підлягає застосуванню у даних
правовідносинах.

Посилання позивача на те, що
Конституційний Суд України у Рішення
від 07 жовтня 20009 року № 25-рп/2009 визнав
неконституційним положення пункту 2
частини першої статті 49 про те, що
виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України,
положення другого речення статті 51 (
під час перебування за кордоном пенсія
виплачується у разі, якщо це
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України)
Закону України " Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-1У
є помилковим, оскільки у Рішенні
Конституційного Суду України
зазначається про право громадянина
України на одержання вже призначеної
пенсії.

Натомість, як свідчать матеріали
справи предметом спірних
правовідносин є призначення пенсії
вперше, а не поновлення пенсійних
виплат.

До того ж міжнародного договору з
питань пенсійного забезпечення між
Україною та Державою Ізраїль, який
передбачав би умови призначення та
виплати пенсій не укладено.

Крім того, як свідчать обставини
справи, позивач звернувся із заявою про
призначення пенсії до Пенсійного фонду
України безпосередньо.

Натомість, згідно з п. 1 Положення про
Пенсійний фонд України, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 24.10.2007 року № 1261 (далі - Положення),
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України -
Міністра соціальної політики України.

Відповідно до п. 2 вказаного Положення,
Пенсійний фонд України у своїй
діяльності керується Конституцією
України та законами України, актами
Президента України та Кабінету
Міністрів України, наказами
Міністерства соціальної політики
України, іншими актами законодавства
України, а також дорученнями
Президента України та Міністра.

Згідно з п. 17 вищенаведеного Положення,
Пенсійний фонд України здійснює свої
повноваження безпосередньо та через
утворені в установленому порядку
головні управління Фонду в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, управління в районах,
містах і районах у містах.

Відповідно до зазначеного вище
Положення, Пенсійний фонд України, як
центральний орган виконавчої влади,
відповідно до покладених на нього
завдань лише організовує, координує та
контролює роботу його органів щодо
призначення (перерахунку) та виплати
пенсій. Спеціальних підрозділів, які
безпосередньо призначають та
виплачують пенсію, в Пенсійному фонді
України, не створено.

Таким чином, відповідач, надаючи у
відповідь на звернення позивача
роз'яснення в порядку та строки,
визначені Законом України «Про
звернення громадян», діяв у межах
компетенції та у відповідності до
покладених на нього діючим
законодавством завдань.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів не погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо того, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційних скарг спростовують
висновки суду першої інстанції і
апеляційним судом приймаються.

У відповідності до статті 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення не у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, а тому наявні
підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198 , 202, 205, 207, КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Сімферополь
Автономної Республіки Крим, Пенсійного
фонду України на постанову
Печерського районного суду м. Києва
від 28 лютого 2014 р. у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Пенсійного фонду України, управління
Пенсійного фонду України у
Центральному районі м. Сімферополя про
визнання бездіяльності актом
порушення людських прав та
зобов'язання вчинити дії задовольнити.

Постанову Печерського районного суду
м. Києва від 28 лютого 2014 р. скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту прийняття і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя

О. О. Беспалов

Суддя

І. О. Грибан

Суддя

О. А. Губська

Головуючий суддя

Беспалов О.О.

Судді:

Грибан І.О.

Губська О.А.