Справа № 810/2187/14
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року 810/2187/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Лисенко В.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «САТ Україна» до
проБроварської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,-
ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
товариство з обмеженою
відповідальністю «САТ Україна» з
позовом до Броварської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
14.03.2014 № , № ,
№ , № .

В основу оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень покладено висновок
податкового органу про безпідставне
формування позивачем податкового
кредиту та витрат по взаємовідносинам
з ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» та
ТОВ «Рубен». На думку відповідача,
фінансово-господарські
взаємовідносини між ТОВ «САТ Україна»
та ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж», ТОВ
«Рубен» є фіктивними, та такими, що не
мали реального характеру і були
вчинені без наміру створення правових
наслідків, з метою отримання
податкової вигоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що вважає висновки
податкового органу безпідставними,
оскільки всі операції з поставки
контрагентами товарів мали реальний
характер. Ці факти підтверджуються
документально, господарські операції
належним чином відображені у
податковому обліку і податковій
звітності, а тому ТОВ «САТ Україна»
правильно визначило податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість та з податку на прибуток.

Відповідач проти позову заперечував з
мотивів, викладених в письмових
запереченнях. Просив суд у задоволенні
позову відмовити.

У судове засідання сторони,
повідомлені належним чином про час,
дату та місце судового розгляду, не
з'явились.

Від представника позивача до суду
надійшло клопотання про розгляд справи
за його відсутності.

Відповідач про причини неявки суд не
повідомив, із заявами про відкладення
судового розгляду до суду не звертався,
заперечень чи відзиву на позовну заяву
до суду не подавав.

Згідно із частиною четвертою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про розгляд справи за
відсутності сторін та у порядку
письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «САТ Україна» є
юридичною особою, що зареєстрована
Виконавчим комітетом Броварської
міської ради 13.08.2008.

Взято на податковий облік в органах ДПС
21.02.2008 за № 3420, перебуває на обліку в
Броварській ОДПІ.

05 липня 2011 року між позивачем та ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж» укладено
договір поставки № 05/07/2011, відповідно
до умов якого постачальник
(ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж») брав на
себе зобов'язання поставити позивачу
товар (бітумна маса).

На підтвердження факту дійсної
поставки товарів позивачем надано
податкові накладні від 26.07.2011 № 152 та №
153, видаткові накладні, специфікацію до
вищенаведеного договору, журнал
реєстрації довіреностей на отримання
товарів.

Позивач здійснив оплату за вказаним
договором у розмірі 600172,80 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями.

За здійсненими господарськими
операціями, позивачем сформовано
податковий кредит на підставі
виписаних ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж»
податкових накладних у розмірі 100028,80
грн. та віднесено до витрат суму коштів,
сплачених контрагенту за отримані
товари.

21 лютого 2012 року між позивачем та ТОВ
«Хіларіс» (у подальшому перейменовано
в ТОВ «Рубен») укладено договір
поставки № 21/02/2012, відповідно до умов
якого постачальник (ТОВ «Хіларіс») брав
на себе зобов'язання поставити
позивачу товар (різцетримачі, стрічка
конвеєрна, зубці ріжучі).

На підтвердження факту дійсної
поставки товарів позивачем надано
податкові накладні від 28.02.2012 № 191, від
20.03.2012 № 131, видаткові накладні,
товарно-транспортні накладні та
подорожній лист.

Позивач здійснив оплату за вказаним
договором у розмірі 485500,00 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями.

За здійсненими господарськими
операціями, позивачем сформовано
податковий кредит на підставі
виписаних ТОВ «Хіларіс» податкових
накладних у розмірі 80916,74 грн. та
віднесено до витрат суму коштів,
сплачених контрагенту за отримані
товари.

У лютому 2014 року посадовими особами
відповідача проведено документальну
невиїзну перевірку позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж», ТОВ
«Рубен» за період з 01.07.2011 по 31.07.2011, за
результатами якої було складено Акт
від 20.02.2014 № 132/10-06-22-04/35612320.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем положень пунктів 138.2, 138.4, 138.6
статті 138, пункту 139.1.9 статті 139
Податкового кодексу, що призвело до
заниження податку на прибуток на суму
115032,00 грн., пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198,
пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового
кодексу, що призвело до заниження
податку на додану вартість на суму
100029,00 грн.

Висновки посадових осіб податкового
органу про порушення позивачем вимог
податкового законодавства ґрунтуються
на припущенні, що
фінансово-господарські
взаємовідносини між позивачем та ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж», ТОВ
«Рубен» є фіктивними, та такими, що не
мали реального характеру і були
вчинені без наміру створення правових
наслідків, з метою отримання
податкової вигоди. На думку
податкового органу, договори між
позивачем та контрагентами укладено за
відсутності наміру дійсної поставки
товарів, з метою штучного формування
валових витрат та податкового кредиту.

У ході перевірки посадовими особами
відповідача було використано дані Акта
Ленінської МДПІ м. Луганська «Про
результати невиїзної перевірки
ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж» за період
з 01.12.2010 по 30.09.2011», відповідно до якого
встановлено відсутність підприємства
за місцезнаходженням та відсутність у
товариства виробничого обладнання,
складських та торгівельних приміщень
та транспорту необхідних для
здійснення господарської діяльності.

Крім того, при перевірці відповідачем
використано Акт ДПІ у Заводському
районі м. Запоріжжя від 18.12.2013 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Рубен», яким
встановлено, що підприємство
ліквідовано 29.10.2013, та що на час
здійснення господарської діяльності у
товариства були відсутні виробниче
обладнання, складські та торгівельні
приміщення, транспорт, необхідні для
здійснення господарської діяльності.

За результатами перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 14.03.2014 №
, № , № , № , якими
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення з ПДВ на суму 80917,00 грн. та з
податку на прибуток на суму 404583,00 грн.,
нараховані грошові зобов'язання з ПДВ у
розмірі 125037,00 грн. та з податку на
прибуток у розмірі 115032,00 грн.

Вважаючи вказані податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
визначення вичерпного переліку
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулює
Податковий кодекс України.

Податковим кредитом в розумінні
підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
визнається сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Згідно із підпунктом «а» пункту 198.1
статті 198 Податкового кодексу України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає, зокрема, у
разі здійснення операцій з придбання
товарів та послуг, які відповідно до
пункту 185.1 статті 185 цього Кодексу є
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість.

Як визначено пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: списання коштів з
банківського рахунка платника податку
на оплату товарів/послуг; отримання
платником податку товарів/послуг,
щопідтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України передбачено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, яка, як встановлено
пунктом 201.10 цієї ж статті, є підставою
для нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

За приписами підпункту 14.1.27 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1
статті 134 Податкового кодексу України
об'єктом оподаткування є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Як зазначено у підпункті 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу Украни не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999
№996-ХІV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» (надалі
- Закон України від 16.07.1999 №996-ХІV)
визначено, що цей Закон поширюється на
всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності (далі - підприємства), які
зобов'язані вести бухгалтерський облік
та подавати фінансову звітність
згідно з законодавством.

Згідно із частиною першою статті 9
Закону України від 16.07.1999 №996-ХІV,
підставою для бухгалтерського обліку
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові
документи.

Частиною другою статті 9 Закону України
від 16.07.1999 №996-ХІV встановлено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання, назву
підприємства від імені якого складено
документ, зміст та обсяг господарської
операції, посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
і правильність її оформлення,
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Аналіз викладених норм свідчить про те,
що право на включення до складу валових
витрат та нарахування податкового
кредиту виникає у платника податків у
зв'язку із здійснення ним
господарських операцій, що
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами фінансової звітності.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що поставка товарів
ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж»
та ТОВ «Рубен» та оплата їх вартості
позивачем підтверджується
документально, господарські операції
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та у податковій звітності;
право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
підтверджується податковими
накладними, видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
платіжними дорученнями.

Господарські операції були фактично
здійсненими, оскільки спричинили
реальну зміну майнового стану
платника податку: ТОВ «САТ Україна»
понесло реальні витрати на оплату
поставлених ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж» та ТОВ
«Рубен» товарів. Рух активів у процесі
здійснення господарської діяльності
підтверджується платіжними
дорученнями та податковими накладними.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ
«САТ Україна» використало отриманий
від контрагентів товар у власній
господарській діяльності. Так,
відповідно до Договору від
07.09.2011 № 03.3/23/2 укладеного між ТОВ
«Автомагістраль-Південь» та ТОВ «САТ
Україна» позивач був субпідрядником на
роботах з ремонту автомобільної дороги
Київ-Ковель-Ягодин. Саме для виконання
ремонтних робіт відповідно до
вказаного Договору позивачем
придбавались у контрагентів бітумна
маса, різцетримачі, стрічка конвеєрна
та зубці ріжучі. У подальшому, куплений
у ТОВ «Рубен» товар був списаний
позивачем по Актам списання та на даний
час зберігається на орендованих
товариством складах.

Суд звертає увагу, що позивачем надано
суду належним чином засвідчені копії
усіх вищенаведених первинних
документів, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій
щодо поставки контрагентами товарів.

У ході судового розгляду справи судом
встановлено, що на час укладання та
виконання правочинів, контрагенти
позивача були зареєстрованими
юридичними особами та були платниками
податку на додану вартість на податку
на прибуток. В
Акті перевірки не має жодних посилань
на те, що установчі документи,
свідоцтво про державну реєстрацію та
свідоцтво платника податку на додану
вартість ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж» та ТОВ
«Рубен» були скасовані чи визнані
недійсними за рішенням суду на момент
укладання чи виконання договорів.

Крім того, суд зазначає, що
обов'язок сплачувати податки та
відповідальність за порушення чинного
законодавства є персоніфікованими. Це
означає, що на платника податків не
може покладатися відповідальність за
порушення, вчинені іншими особами.
Таким чином, суд дійшов висновку, що з
урахуванням наданих представником
позивача та досліджених судом
первинних документів, а саме:
податкових накладних, видаткових
накладних, актів списання, журналу
обліку довіреностей на отримання
товарів товарно-транспортних
накладних тощо, позивачем підтверджено
реальність господарських операцій з
ТОВ «Лугпромстройсантехмонтаж» та ТОВ
«Рубен».

А відтак, позивач правомірно сформував
податковий кредит та валові витрати по
взаємовідносинам з ТОВ
«Лугпромстройсантехмонтаж» та ТОВ
«Рубен».

З огляду на той факт, що під час
судового розгляду відповідачем не
наведено обставини, які б
спростовували факт здійснення
позивачем господарських операцій,
достовірності і повноти відображення
та нарахування податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість та формування валових витрат
за вказаними операціями, суд дійшов
висновку про безпідставність
тверджень податкового органу.
Це
означає, що висновки податкового
органу про порушення
позивачем положень пунктів 138.2, 138.4,
138.6 статті 138, пункту 139.1.9 статті 139,
пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів
200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу є
помилковими.

Враховуючи вищенаведене, суд
дійшов висновку, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
відповідача від 14.03.2014 № , № ,
, № прийняті безпідставно,
а тому підлягають скасуванню.
Згідно із частиною першою
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір, таким чином,
судові витрати підлягають стягненню з
Державного бюджету на користь
позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області від
14.03.2014 № , № , № , №
.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «САТ Україна»
сплачений судовий збір у розмірі 487
(чотириста вісімдесят сім) гривень 20
копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лисенко В.І.