Справа № 2а/1770/3753/2011
Суддя: Гудима Н.С.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2а/1770/3753/2011

23 квітня 2014 року 17год. 00хв. м.
РівнеРівненський окружний
адміністративний суд у складі судді
Гудима Н.С. за участю секретаря
судового засідання Рибачок С.С. та
сторін і інших осіб, які беруть участь у
справі:

позивача: представник Кушнір Р.Ю.,

відповідача: представник Красько Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будстар Плюс"
до Державної податкової інспекції
у м.Рівному ГУ Міндоходів в Рівненській
області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будстар Плюс» (далі -
ТОВ «Будстар Плюс») звернулося до суду
з позовом до Державної податкової
інспекції у м.Рівне про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № від 15.08.2011 року.

В ході судового розгляду справи, в
порядку статті 55 КАС України, суд
допустив заміну відповідача його
правонаступником - Державною
податковою інспекцією у м.Рівному ГУ
Міндоходів у Рівненській області (далі
- ДПІ у м.Рівному).

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених в позовній заяві. В
обґрунтування позову зазначив, що
висновки податкового органу, які
викладені в акті перевірки та
покладені в основу оспорюваних
податкових повідомлень-рішень, не
відповідають фактичним обставинам
справи. Пояснив суду, що господарські
операції між ТОВ «Будстар Плюс» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Олімпія Будсервіс»
(далі - ТОВ «Олімпія Будсервіс») були
фактично здійснені та належним чином
документально оформлені. Вказав, що
бухгалтерські документи виписані ТОВ
«Олімпія Будсервіс», за результатом
господарських операцій з ТОВ «Будстар
Плюс» мають всі необхідні встановлені
законом обов'язкові реквізити.
Зазначив, що придбані у ТОВ «Олімпія
Будстар» підрядні роботи позивач
використав у власній господарській
діяльності. За таких обставин вважає
господарські операції позивача з даним
контрагентом реальними, а висновки
податкового органу про їх нікчемність
та про порушення ТОВ «Будстар Плюс»
вимог Закону України "Про податок на
додану вартість" та Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
необґрунтованими і такими, що
ґрунтуються на припущеннях осіб, що
здійснювали перевірку. Вважає
податкові повідомлення-рішення №
та № від 12.12.2013 року -
протиправними і такими, що підлягають
скасуванню. З таких підстав просив суд
позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні надав суду письмові
заперечення на позовну заяву, позов не
визнав (том 1 а.с.117-120). В обґрунтування
заперечень пояснив суду, що за
результатами позапланової виїзної
документальної перевірки позивача
встановлено порушення п.п.5.2.1 п.5.2,
п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
№283/97 від 22.05.1997 року та пп.7.4.1, 7.4.5 п. 7.4
ст.7 Закону України "Про податок на
додану вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997
року, що призвело до заниження
податкового зобов'язання з податку на
прибуток на загальну суму 151367 грн. та до
заниження податкового зобов'язання з
ПДВ на загальну суму 121094 грн. Даний
висновок було зроблено податковим
органом на підставі аналізу
господарських операцій позивача з ТОВ
«Олімпія Будсервіс». Стверджував про
відсутність у контрагента позивача ТОВ
«Олімпія Будсервіс» документального
підтвердження обсягу матеріальних
ресурсів економічно необхідних для
виконання робіт або надання послуг,
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів відповідної
господарської діяльності, економічної
діяльності, в т.ч. відсутність
управлінського, технічного персоналу,
а тому, на думку податкового органу,
взаємовідносини ТОВ «Будстар Плюс» з
ТОВ «Олімпія Будсервіс» здійснені без
мети реального настання правових
наслідків, лише з метою заниження
об'єкту оподаткування та несплати
податків, тобто є нікчемними. У зв'язку
з цим вважає висновки, викладені в акті
перевірки від 01.08.2011 року
обґрунтованими, а оспорювані податкові
повідомлення-рішення правомірними і
такими, що не підлягають скасуванню. З
таких підстав, просив суд в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, оцінивши в сукупності докази,
які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку, що позов
підлягає до задоволення повністю з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.03.2008 року
державним реєстратором виконавчого
комітету Рівненської міської ради ТОВ
«Будстар Плюс» зареєстровано
юридичною особою, що підтверджується
копіями свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи (том 1 а.с.90)
та довідки з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України №453535 (том 1 а.с.91). Позивач з
12.05.2008 року є платником податку на
додану вартість, про що свідчить копія
свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість №100339928 від
20.06.2011 року (том 1 а.с.94).

На період з 07.10.2008 року по 07.10.2011 року
позивач мав ліцензію Державної
архітектурно-будівельної інспекції на
здійснення господарської діяльності,
пов'язаної із створенням об'єктів
архітектури №409527 від 07.10.2008 року (том 1
а.с.92-93).

Матеріали справи свідчать, що в період
з 22.07.2011 року по 28.07.2011 року ДПІ у
м.Рівному на підставі наказу №1008 від
20.07.2011 року (том 1 а.с.26-27) та направлення
на перевірку №996/23-100 від 21.07.2011 року
проведено виїзну позапланову
перевірку ТОВ «Будстар Плюс» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при проведенні
взаєморозрахунків з ТОВ «Олімпія
Будсервіс» за період з 01.01.2010 року по
01.01.2011 року, за результатами якої
складено акт №958/23-100/35840476 від 01.08.2011
року (том 1 а.с.10-25).

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- № від 15.08.2011 року, яким ТОВ
«Будстар Плюс» збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на прибуток на загальну суму
189208,75 грн., в т.ч. 151367 грн. за основним
платежем та 37841,75 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (том 1 а.с.8);

- № від 15.08.2011 року, яким ТОВ
«Будстар Плюс» збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 151367,50 грн., в т.ч. 121094 грн. за
основним платежем та 30273,50 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями (том 1
а.с.9).

Надаючи правову оцінку податковому
повідомленню-рішенню № від 15.08.2011
року, суд виходить з наступного.

Дане податкове повідомлення-рішення
базується на висновках податкового
органу про безпідставне віднесення
позивачем вартості отриманих від ТОВ
«Олімпія Будсервіс» будівельних робіт
на загальну суму 605467 грн. до валових
витрат 2010 року, у зв'язку з чим ТОВ
«Будстар Плюс» занижено податок на
прибуток підприємств за ІІІ квартал 2010
року на суму 151367 грн.

Вказані висновки зроблені податковим
органом на підставі аналізу
господарських операцій ТОВ «Будстар
Плюс» з ТОВ «Олімпія Будсервіс» та
ґрунтуються на порушеннях позивачем
вимог п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" №283/97 від 22.05.1997 року.

В акті перевірки від 01.08.2011 року
зазначено, що ТОВ «Будстар Плюс»
сформовано податковий кредит та валові
витрати по безтоварним операціям з ТОВ
«Олімпія Будсервіс», оскільки дії з
перерахування постачальнику коштів за
товари (роботи, послуги) без фактичного
їх отримання та переходу права
власності на них не підпадають під
поняття «продаж товарів, результатів
робіт (послуг)», яке визначено в п.1.31 ст.1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» (том 1 а.с.22).

Даним актом також констатовано
«відсутність документального
підтвердження обсягу матеріальних
ресурсів економічно необхідних для
виконання робіт, відсутність
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної господарської
діяльності, економічної діяльності, в
тому числі відсутність управлінського
та технічного персоналу в ТОВ «Олімпія
Будсервіс», внаслідок чого податковий
орган дійшов до висновку, що
«взаємовідносини ТОВ «Будстар Плюс» з
ТОВ «Олімпія Будсервіс» здійснені без
мети реального настання правових
наслідків, лише з метою заниження
об'єкту оподаткування та несплати
податків», а «операції щодо отримання
ТОВ «Будстар Плюс» від ТОВ «Олімпія
Будсервіс» послуг не підтверджуються
при врахуванні реального часу
здійснення операцій, наявності
трудових ресурсів та іншого майна, які
економічно необхідні для виконання
даних операцій», «угоди, укладені ТОВ
«Будстар Плюс» з ТОВ «Олімпія
Будсервіс» не спричиняють реального
настання правових наслідків, а тому є
нікчемними» (том 1 а.с.22-23).

З такими висновками податкового органу
суд не погоджується з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що 14.07.2010 року між
ТОВ «Будстар Плюс» (Замовник) та ТОВ
«Олімпія Будсервіс» (Підрядник) було
укладено договір підряду №632 (том 1
а.с.28-29), відповідно до якого Підрядник в
межах договірної ціни виконує власними
та залученими силами і засобами
будівельно-монтажні роботи по
оздобленню фасадів, влаштуванні
штукатурки та загально-будівельні
роботи багатоповерхової житлової
забудови з об'єктами соцкультпобуту в
с.Чайки по вул. Лобановського 1
Києво-Святошинського району Київської
області.

Предметом цього договору згідно з
додатковою угодою №1, укладеною
сторонами 30.07.2010 року, є виготовлення і
монтаж, оздоблення і утеплення фасаду
будинку №7 системою «Артісан» по вул.
Лобановського, 1 в с.Чайки
Святошинського району, Київської
області; виготовлення і монтаж,
оздоблення і утеплення фасаду будинку
в с.Гнатівка Києво-Святошинського
району, Київської області (додаткова
угода №2 від 30.07.2010 року);
будівельно-монтажні роботи по
оздобленню фасадів, влаштуванні
штукатурки та загально-будівельні
роботи багатоповерхової житлової
забудови з об'єктами соцкультпобуту в
с.Чайки по вул. Лобановського 1
Києво-Святошинського району Київської
області, зокрема: житлові будинки №6,7,10;
підземна стоянка, водовузол
адмінприміщення, насосна станція
(додаткова угода №3 від 30.08.2010 року);
будівельно-монтажні роботи по
оздобленню фасадів на об'єкті: житловий
будинок по вул. Тимощука №37, м.Вінниця
(додаткова угода №4 від 30.08.2010 року);
будівельно-монтажні роботи по
оздобленню фасадів на об'єкті, який
знаходиться по вул. Київська, 81/2,
Софіївська Борщагівка,
Києво-Святошинського району Київської
області (додаткова угода №5 від 30.08.2010
року) (том 1 а.с.30-34).

На виконання умов договору №632 від
14.07.2010 року та додаткових угод до нього
ТОВ «Олімпія Будсервіс» в
серпні-вересні 2010 року виконало
обумовлені вище будівельно-монтажні
роботи, що підтверджується довідками
про вартість виконаних будівельних
робіт за серпень, вересень 2010 року (том 1
а.с.35-40), актами приймання виконаних
будівельних робіт за серпень, вересень
2010 року (том 1 а.с.41-72), податковими
накладними №30081, №30082 та №30083 від 30.08.2010
року, №30093, №30094 від 30.09.2010 року (том 1
а.с.73-77). Надання позивачем для ТОВ
«Олімпія Будсервіс»
товарно-матеріальних цінностей
(будівельних матеріалів) на виконання
будівельно-монтажних робіт
підтверджується видатковими
накладними (том 1 а.с.221-234).

Оплата за виконані будівельні роботи
здійснювалася позивачем в
безготівковій формі, що
підтверджується банківськими
виписками за вересень-листопад 2010 року
(том 1 а.с.79-85, 235-237).

Вартість виконаних ТОВ «Олімпія
Будсервіс» будівельних робіт на
загальну суму 605467 грн. віднесено
позивачем до складу валових витрат ІІІ
кварталу 2010 року (том 1 а.с.221-237).

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" №334/94-ВР від 28.12.1994 року (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) (далі - Закон
№334) валові витрати виробництва та
обігу (далі - валові витрати) - сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Згідно з пп.5.2.1 п.5.2 ст.5 цього Закону, до
складу валових витрат включаються:
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті. Поряд з цим, відповідно до
пп.11.2.1 п. 11.2 ст.11 Закону №334/94-ВР датою
збільшення валових витрат виробництва
(обігу) вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше:

або дата списання коштів з
банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку;

або дата оприбуткування платником
податку товарів, а для робіт (послуг) -
дата фактичного отримання платником
податку результатів робіт (послуг).

Пунктом 5.3 ст.5 Закону №334/94-ВР (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) встановлено
вичерпний перелік витрат платника
податку, що не включаються до складу
валових. Серед таких обмежень витрати
на оплату вартості придбаних
будівельних робіт, які були виключені
відповідачем зі складу валових витрат
позивача, відсутні. Крім того,
відповідно до п.п.5.11 ст.5 Закону №334/94-ВР
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) встановлення
додаткових обмежень щодо включення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, які
зазначені в цьому Законі, не
дозволяється.

У відповідності до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5
Закону №334/94-ВР (в редакції чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Згідно з частинами 1,2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" №996-XIV
від 16.07.1999 року (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Норми аналогічного змісту містить
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Мінфіну України від 24.05.1995 №88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за
№168/704 (далі - Положення №168/704).

Пунктом 2.4 Положення №168/704 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Відповідно до п. 2.16 Положення №168/704 (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам.

Наявні в матеріалах справи акти
приймання виконаних будівельних робіт
(форми №КБ-2в), довідки про вартість
виконаних будівельних робіт (форми
№КБ-3), податкові накладні в силу Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" №996-XIV
від 16.07.1999 року (в редакції, чинній на
час існування спірних правовідносин)
та Положення №168/704 (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин), є первинними
документами, та мають всі необхідні
встановлені законом обов'язкові
реквізити, містять найменування
замовника та підрядника, обсяг
виконаних робіт, підписи уповноважених
представників сторін та відбитки
печаток товариств. Дані первинні
документи дають змогу визначити зміст
і обсяг господарської операції;
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що мають
можливість ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції. Доказів того,
що дані документи не місять всіх
необхідних реквізитів та не мають
юридичної сили, відповідачем суду не
надано.

Судом також встановлено, що на момент
існування господарських правовідносин
між позивачем та ТОВ «Олімпія
Будсервіс», останній мав цивільну
правоздатність, чинну державну
реєстрацію (том 1 а.с.86) і не був
позбавлений права укладати угоди у
відповідності до вимог діючого
законодавства, був платником ПДВ (том 1
а.с.89) та мав ліцензію на здійснення
будівельної діяльності №194615 (том 1
а.с.87-89).

Відтак, віднесення позивачем до складу
витрат сум, сплачених на оплату
вартості будівельно-монтажних робіт,
відповідає вимогам ст.5 Закону №334/94-ВР
(в редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин). Враховуючи
викладене, суд вважає, протиправним
виключення відповідачем сум, сплачених
на оплату вартості придбаних
будівельних робіт, зі складу витрат ТОВ
"Будстар Плюс".

Доводи відповідача про те, що свідоцтво
платника ПДВ ТОВ «Олімпія Будсервіс»
було анульовано 31.01.2011 року (том 1 а.с.19),
суд до уваги не бере, оскільки
будівельні роботи виконувалися
останнім в період серпень-вересень 2010
року, тобто під час дії свідоцтва
платника ПДВ.

Одночасно суд вважає безпідставним
твердження відповідача про
безтоварність операцій ТОВ «Будстар
Плюс» з ТОВ «Олімпія Будсервіс». Факт
оприбуткування та використання у
власній господарській діяльності
позивача придбаних у ТОВ «Олімпія
Будсервіс» будівельних робіт
підтверджується наданими до
матеріалів справи документами, а саме:
договором будівельного підряду №1/041208
від 04.12.2008 року разом з додатковими
угодами, договором підряду №110 від
18.03.2010 року з додатковими угодами,
договорами №13/08/10 від 13.08.2010 року, №19-08/10
від 19.08.2010 року, №01/09/10 від 01.09.2010 року
(том 1 а.с.122-129, 167-175,195-197, 202-206, 218-220),
довідками про вартість виконаних
будівельних робіт за серпень, вересень
2010 року (том 1 а.с.130-131, 149-150, 176-177, 187-188, 198,
207-208, 248), актами приймання виконаних
будівельних робіт за серпень, вересень
2010 року (том 1 а.с.132-148, 151-166, 178-186, 189-194,
199-201, 209-217,249), банківськими виписками
(том 1 а.с.250, том 2 а.с.1-18). Дані документи
свідчать про використання придбаних у
ТОВ «Олімпія Будсервіс» будівельних
робіт у власній господарській
діяльності позивача, зокрема, для
виконання договорів будівельного
підряду, укладених ТОВ «Будстар Плюс»
(Підрядник) з ТОВ «Будівельна компанія
«Будцентр» (Замовник), ТОВ «Мир Строй»
(Замовник), ТОВ «Вінницяміскбуд»
(Замовник) і ТОВ «Грандбуд-ДБД»
(Замовник), а саме: монтаж, оздоблення і
утеплення фасаду паркінга системою
«Артісан» по вул. Лобановського, 1 в
с.Чайки Святошинського району,
Київської області; виконання
поліпшеної штукатурки МР75 на будинках
№6,10 по вул. Лобановського, 1 в с.Чайки
Святошинського району, Київської
області; виготовлення, монтаж накривок
на парапет і декоративні елементи,
влаштування покрівлі та виконання
загально будівельних робіт на об'єкті
«Водопостачання хозпитною водою
житлового масиву в с.Чайки,
Петропавлівської Борщагівки,
Києво-Святошинського район, Київської
області», водовузол адмінприміщення;
роботи по утепленню і оздобленню
фасаду на об'єкті в с.Гнатівка,
Київської області,
Києво-Святошинського району комплекс
робіт з утеплення та оздоблення
фасадів житлового будинку №37 у
житловому комплексі, який знаходиться
за адресою вул. Тимощука, 37, м.Вінниця;
будівельно-монтажні роботи по
оздобленню фасадів на об'єкті, який
знаходиться по вул. Київська, 81/2,
Софіївська Борщагівка,
Києво-Святошинського району Київської
області.

Матеріали справи також свідчать, що за
результатами даних операцій позивачем
сформовано податкові зобов'язання з
ціни виконаних будівельних робіт у
відповідних податкових періодах, що
підтверджується податковими
деклараціями з ПДВ за серпень, вересень
2010 року з реєстром виданих та отриманих
податкових накладних (том 2 а.с.45-63).

Встановлені судом обставини в їх
сукупності свідчать про товарність і
реальність здійснення господарських
операцій між ТОВ «Будстар Плюс» та ТОВ
«Олімпія Будсервіс», використання
позивачем придбаних робіт у власній
господарській діяльності (а саме їхня
подальша реалізація). Докази того, що
роботи, придбані ТОВ «Будстар Плюс» у
ТОВ «Олімпія Будсервіс», з метою іншою,
ніж використання їх у власній
господарській діяльності податковим
органом суду не надано, судом не
здобуто і в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, суд вважає, що позивач мав
всі правові підстави для включення до
складу витрат сум, сплачених вказаному
контрагенту на оплату вартості
будівельних робіт, а тому висновки
відповідача про заниження позивачем
податку на прибуток на загальну суму
605467 грн. - безпідставні, необґрунтовані
і такі, що спростовуються матеріалами
справи.

З урахуванням встановлених в ході
судового розгляду справи обставин в їх
сукупності, не знайшли свого
підтвердження висновки податкового
органу про порушення ТОВ "Будстар Плюс"
вимог п.п.5.2.1 п.5.2, п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» №334/94-ВР від 28.12.1994 року, а
отже податкове повідомлення-рішення
№ від 15.08.2011 року є протиправним і
підлягає скасуванню.

Суд критично оцінює твердження
податкового органу про те, що договір
будівельного підряду, укладений
позивачем з ТОВ «Олімпія Будсервіс» є
нікчемним, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Згідно з ч. 2 цієї ж
статті правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Верховним судом України в постанові
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року №9 "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" констатовано,
що правочинами, які посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема є: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження
або незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу -
землею як основним національним
багатством, що перебуває під особливою
охороною держави, її надрами, іншими
природними ресурсами; правочини щодо
відчуження викраденого майна;
правочини, що порушують правовий режим
вилучених з обігу або обмежених в обігу
об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо.

Крім того, постановою Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року було звернено увагу на те, що
"...вимога про встановлення нікчемності
правочину підлягає розгляду у разі
наявності відповідної суперечки. Такий
позов може пред'являтися окремо, без
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. В цьому випадку в
резолютивній частині судового рішення
суд вказує про нікчемність правочину
або відмову в цьому. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги у разі
нікчемності правочину і наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним. Наслідком визнання
правочину (договору) недійсним не може
бути його розірвання, оскільки це
взаємовиключні вимоги. Якщо позивач
посилається на нікчемність правочину
для обґрунтування іншої заявленої
вимоги, суд не має права посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким аргументам
позивача. Відповідно до статей 215 і 216 ЦК
України вимога про визнання
оспорюваного правочину недійсним і про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину можуть бути
заявлені як однією із сторін правочину,
так і іншою зацікавленою особою, права
і законні інтереси якої порушені
здійсненням правочину".

Таким чином, навіть за наявності ознак
нікчемності правочину податкові
органи мають право лише звертатися до
судів з позовами про стягнення в доход
держави коштів, отриманих по
правочинах, здійснених з метою, що
свідомо суперечить інтересам держави і
суспільства, посилаючись на їх
нікчемність.

Суд звертає увагу, що одним з основних
завдань органів державної податкової
служби є здійснення контролю
дотримання податкового законодавства
і надання роз'яснень законодавства з
питань оподаткування платникам
податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, зазначені
платником податків в податкових
деклараціях.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 207 ГК
України господарське зобов'язання, що
не відповідає вимогам закону, або
вчинене з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, або укладене учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Зазначена норма недійсність
господарського зобов'язання пов'язує з
наступним: невідповідністю його змісту
вимогам закону; наявністю мети, що
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства; укладенням учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним із них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності).

За вимогами цивільного законодавства
існує презумпція правомірності
правочину (ст. 204 ЦК України). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 228 ЦК України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

У складі цивільного правопорушення,
передбаченого ст. 228 ЦК України
міститься обов'язкова ознака -
специфічна мета - порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Наявність мети,
включеної до складу правопорушення
підлягає обов'язковому доведенню.

Мета юридичної особи має бути доведена
через мету відповідного керівника -
фізичної особи, яка на момент укладання
угоди виконувала представницькі
функції за статутом (положенням) або за
довіреністю. Наявність мети,
зазначеної в диспозиції ст. 228 ЦК
України, у фізичної особи тягне
кримінальну відповідальність за
відповідними статтями Кримінального
кодексу України за скоєний злочин,
замах на злочин або готування до
злочину.

Такі обставини можуть бути доведені
лише обвинувальним вироком суду.

Аналогічну позицію викладено Вищим
адміністративним судом України в
постанові від 14.11.2012 року
(http://reyestr.court.gov.ua/Review/27477204).

Суд також акцентує увагу, що згідно із
статтею 61 Конституції України
відповідальність осіб має
індивідуальний характер, при цьому
будь-які протиправні дії одних
платників податків не можуть покладати
обов'язку щодо відповідальності за дії
таких платників на інших осіб.

Особа не може нести відповідальності
за неправомірні дії інших осіб (за
умови необізнаності щодо їх
протиправної поведінки). Відповідачем
не встановлено обізнаності позивача
щодо можливих дефектів у правовому
статусі його контрагента (відсутність
за місцем знаходженням, ненадання
звітності та ін.).

Одночасно, практика Європейського суду
з прав людини, яка відповідно до ст.17
Закону України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" №3477-IV від 23.02.2006 р., є
джерелом права, свідчить про те, що якщо
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкта, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(Рішення Європейського Суду від 09.01.2007
р. у справі "Інтерсплав проти України").
Вказане узгоджується з конституційним
принципом індивідуальності юридичної
відповідальності.

Жодних доказів того, що ТОВ «Будстар
Плюс» та ТОВ «Олімпія Будсервіс» під
час укладання договорів завідомо (з
прямим або непрямим умислом) діяли
всупереч інтересам держави і
суспільства суду податковим органом не
надано, як і не надано суду
відповідного вироку суду щодо
посадових осіб позивача чи ТОВ
«Будстар Плюс» постановленого у
кримінальній справі щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним, тощо.

Враховуючи, що на момент проведення
перевірки та під час розгляду даної
справи судом, вирок по кримінальній
справі, що набрав законної сили,
відсутній, а податковий орган
покликається лише на наявність
кримінальної справи про обвинувачення
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за
ознаками злочинів, передбачених ч.2
ст.205, ч.3 ст.212 ч.2 ст.366 Кримінального
кодексу України, суд приходить до
висновку, що твердження податкового
органу про нікчемність правочинів ТОВ
«Будстар Плюс» і ТОВ «Олімпія
Будсервіс» є передчасними та
необґрунтованими.

Суд також критично оцінює доводи
податкового органу про відсутність у
ТОВ «Олімпія Будсервіс» власних
трудових ресурсів, економічних
потужностей для виконання
господарських зобов'язань. Такі
обставини не можуть бути доказом
неспроможності виконання тих чи інших
господарських операцій з огляду на
відсутність законодавчого обмеження
щодо використання у господарській
діяльності лише власних основних та
транспортних засобів, як і найманої
праці шляхом укладення трудових, а не
цивільно-правових договорів, і тому
вони не можуть бути підставою для
висновків про порушення вимог
податкового законодавства позивачем,
оскільки не залежать від волі
останнього.

Більше того, суд звертає увагу, що ТОВ
«Будстар Плюс» на час виникнення
спірних правовідносин мав чинну
ліцензію на господарську діяльність,
пов'язану із створенням об'єктів
архітектури (том 1 а.с.92-93), а його видами
діяльності за КВЕД було будівництво
будівель; будівництво інших споруд;
розбирання та знесення будівель;
земельні роботи; виробництво
будівельних металевих конструкцій;
електромонтажні роботи; водопровідні,
каналізаційні та протипожежні роботи
(том 1 а.с.91).

Таким чином, встановлені судом
обставини та наявні в справі докази
дають суду підстави для висновку, що
вчинені ТОВ «Будстар Плюс»
господарські операції з ТОВ «Олімпія
Будсервіс» відповідають дійсному
економічному змісту, є пов'язаними з
господарською діяльністю позивача та
не викликають сумніву в їх реальності і
товарності.

Отже, висновки податкового органу про
нікчемність правочинів позивача з ТОВ
«Олімпія Будсервіс» та про порушення
ТОВ «Будстар Плюс» вимог п.п.5.2.1 п.5.2,
п.п.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" не
знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду даної справи,
оскільки повністю спростовуються
наявними в ній доказами.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Таким чином, суд вважає, що податкове
повідомлення-рішення № від 15.08.2011
року не відповідає вказаним критеріям
правомірності, а тому є протиправним і
підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку податковому
повідомленню-рішенню № від 15.08.2011
року, суд виходить з наступного.

Як свідчать матеріали справи, дане
податкове повідомлення-рішення
базується на висновках податкового
органу про заниження ТОВ «Будстар
Плюс» податку на додану вартість на
загальну суму 151367,50 грн., в т.ч. за
серпень 2010 року на суму 58909 грн. та за
вересень 2010 року на суму 62185 грн.

Вказані висновки зроблені податковим
органом на підставі аналізу
господарської операції ТОВ «Будстар
Плюс» і ТОВ «Олімпія Будсервіс» та
ґрунтуються на порушеннях позивачем
вимог пп.7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість".

Суд не погоджується з такими
висновками огляду на таке.

Згідно з пп. 7.4.1. п.7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
№168/97-ВР від 03.04.1997 року (далі - Закон
№168/97-ВР) (в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Вичерпний перелік операцій, що не є
об'єктом оподаткування, визначений п.3.2
ст. 3 Закону України "Про податок на
додану вартість" (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин).
Серед даного переліку, господарські
операції по придбанню будівельних
робіт, відсутні.

Відповідно до п.п.7.5.1. п.7.5. ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин),
датою виникнення права платника
податку па податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
наступних подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг); або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

На підставі податкових накладних №30081,
№30082 та №30083 від 30.08.2010 року, №30093, №30094
від 30.09.2010 року, виписаних ТОВ «Олімпія
Будсервіс» (том 1 а.с.73-77), сплачені суми
ПДВ в складі вартості будівельних
робіт серпня-вересня 2010 року позивач
відніс до податкового кредиту
відповідних періодів.

Згідно з п.п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Податковий кредит по отриманих
позивачем від ТОВ «Олімпія Будсервіс»
будівельних роботах повністю
підтверджено відповідними податковими
накладними, що не заперечується
відповідачем.

Зауважень до форми та змісту
податкових накладних, виписаних ТОВ
«Олімпія Будсервіс» для ТОВ «Будстар
Плюс», в акті перевірки податковим
органом не зазначено.

Наявні в матеріалах справи податкові
накладні №30081, №30082 та №30083 від 30.08.2010
року, №30093, №30094 від 30.09.2010 року містять
всі необхідні обов'язкові реквізити,
визначені податковим законодавством,
чинним на час виникнення спірних
правовідносин, та включені позивачем
до реєстру виданих та отриманих
податкових накладних.

Таким чином, на підставі даних
податкових накладних позивач
правомірно сформував податковий
кредит по отриманих від ТОВ «Будстар
Плюс» будівельних роботах за період
серпень-вересень 2010 року та належним
чином відобразив в податкових
деклараціях з ПДВ за відповідні
періоди (том 2 а.с.45-63), що не
заперечується відповідачем.

Оскільки судом встановлено
достовірність підтвердження
фактичності здійснення господарських
операцій позивача з його контрагентом,
фактичної сплати податку на додану
вартість та його сум, то у суду відсутні
правові підстави вважати
неправомірним віднесення позивачем
такого податку до складу податкового
кредиту у відповідних періодах.

З огляду на реальний характер
господарських операцій, можливі
порушення ТОВ «Олімпія Будсервіс»
податкової дисципліни та правил
здійснення господарської діяльності
(як-то відсутність управлінського та
технічного персоналу, основних фондів,
складських приміщень, стан відмінний
від «0» тощо) не можуть бути підставою
для позбавлення добросовісного
платника податків ТОВ «Будстар Плюс»
права на податковий кредит з податку на
додану вартість.

Такою ж є позиція Європейського суду з
прав людини. Так, у рішенні
Європейського суду з прав людини від
22.01.2009 у справі «БУЛВЕС» АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03) та рішенні у
справі «Бізнес Супорт Центр» проти
Болгарії» (заява № 6689/03) зазначено, що у
разі якщо національні органи за
відсутності будь-яких вказівок на
безпосередню участь фізичної або
юридичної особи у зловживанні,
пов'язаним зі сплатою ПДВ, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
будь-яких вказівок на обізнаність про
таке порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки до отримувача
оподатковуваної ПДВ поставки, який
повністю виконав свої зобов'язання, за
дії або бездіяльність постачальника,
який перебував поза межами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
забезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Таким чином, результати перевірки
контрагента позивача, контрагентів
контрагента, наявність та/або
відсутність контрагента за
зареєстрованим місцезнаходженням,
відсутність необхідних умов для
ведення господарської діяльності,
відсутність власних основних фондів,
складських приміщень, транспортних
засобів, наявність або відсутність
порушених кримінальних справ щодо
посадових осіб контрагента, пояснення
осіб не можуть впливати на право
позивача щодо формування складу
витрат операційної діяльності та
податкового кредиту, оскільки наявними
у справі доказами підтверджуються
обставини щодо фактичного виконання
спірних господарських операцій.

За таких обставин, суд вважає, висновок
відповідача про порушення позивачем
вимог пп.7.4.1, 7.4.5 п. 7.4 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
безпідставним, а податкове
повідомлення-рішення № від 15.08.2011
року - протиправним і таким, що підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач при прийнятті
податкових повідомлень-рішень №
та № від 15.08.2011 року, діяв не на
підставі, не в межах повноважень та не в
спосіб, визначений чинним
законодавством, а тому вказані
податкові повідомлення-рішення є
протиправними, такими, що прийняті без
урахуванням всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішень, і
підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу. У
відповідності до п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень не надав суду достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
прийнятих ним податкових
повідомлень-рішень № та №
від 15.08.2011 року.

При зазначених обставинах, вимоги
позивача правомірні, обґрунтовані і
підлягають до задоволення в повному
обсязі, а заперечення відповідача суд
відхиляє як безпідставні і такі, що
суперечать чинному законодавству та
фактичним обставинам справи.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Керуючись статтями 160-163 КАС України,
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
м.Рівному ГУ Міндоходів в Рівненській
області за № від 15.08.2011 року,
згідно з яким Товариству з обмеженою
відповідальністю "Будстар Плюс"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
189208,75 грн., з яких 151367 грн. - основний
платіж і 37841,75 грн. - штрафні (фінансові)
санкції, та за № від 15.08.2011 року,
згідно з яким ТОВ "Будстар Плюс"
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 151367,50 грн., з яких 121094 грн.
- основний платіж та 30273,50 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будстар Плюс" із
Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 6,80 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на дану постанову
суду може бути подана протягом десяти
днів з дня отримання постанови,
складеної в повному обсязі.

Суддя Гудима
Н.С.