Справа № 804/167/14
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА
10 квітня 2014 р. Справа № 804/167/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛуніної О.С. при
секретаріГамовій Л.І. за участю:
представника позивача - представника
відповідача - ОСОБА_6 Лепши М.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_5 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, третя особа
- Національна металургійна академія
України, про визнання незаконними дії,
скасування рішення про відмову у
видачі посвідки на тимчасове
проживання в Україні та зобов'язання
вчинити певні дії, -
У грудні 2013 року громадянин Тунісу
ОСОБА_5 (далі - позивач) звернувся до
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області (далі - відповідача), третя
особа - Національна металургійна
академія України, в якому просив:
- визнати незаконними дії Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області при прийнятті рішення про
відмову у видачі посвідки на тимчасове
проживання в Україні від 02.12.2013 року;
- скасувати рішення Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про відмову у видачі посвідки
на тимчасове проживання в Україні від
- зобов'язати Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області оформити та
видати посвідку на тимчасове
проживання в Україні.
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2013
року відповідача зобов'язано
розглянути його заяву та зобов'язання
Національної металургійної академії
України щодо оформлення та видачі
посвідки на тимчасове проживання в
Україні та прийняти рішення з даного
питання. Між тим, відповідач не виконав
постанову суду та прийняв рішення про
відмову в оформленні посвідки на
тимчасове його проживання в Україні, у
зв'язку з тим, що термін тимчасового
перебування іноземного громадянина на
території України сплинув та термін
дії посвідки на тимчасове проживання
закінчився ще 30 серпня 2013 року. Тобто,
згідно з рішенням відповідача, він на
теперішній час перебуває на території
України без належних законних підстав.
З таким рішенням відповідача позивач
не згоден, тому вимушений звернутись до
суду з даним позовом за захистом своїх
прав, свобод та інтересів.
Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав у повному
обсязі та просив його задовольнити.
Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні.
Надав письмові заперечення, у яких
звертав увагу суду на те, що позивачем,
при зверненні до ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області з заявою про
оформлення посвідки на тимчасове
проживання, порушено п. 7 постанови КМУ
«Про затвердження положення про прийом
іноземців та осіб без громадянства до
вищих навчальних закладів» від 05.08.1998р.
№1238, відповідно до якого реєстрація
національного паспорту іноземця
(документу, що його замінює), який
прибув в Україну з метою навчання,
проводиться територіальним органом
або підрозділом Державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
на підставі письмового звернення
навчального закладу, який видав
запрошення на навчання або одержав
відповідне направлення Міносвіти.
Проте, навчальний заклад особисто не
звернувся до ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області з
клопотанням щодо оформлення посвідки
на тимчасове проживання в Україні
громадянина Тунісу ОСОБА_5. Крім того,
сама заява позивача про отримання
даної посвідки, не містила дати
звернення. Продовження терміну дії
посвідки на тимчасове проживання в
даному випадку законодавством не
передбачено. Виконуючи постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2013
року під час перевірки наявності
підстав для видачі посвідки,
відповідачем встановлено, що термін
тимчасового перебування іноземного
громадянина в Україні сплинув, а термін
дії посвідки на тимчасове проживання
закінчився ще 30 серпня 2013 року, тобто,
на момент прийняття постанови позивач
перебував на території України без
законних підстав. Тому відповідач,
приймаючи рішення про відмову в
оформленні посвідки на тимчасове
проживання в Україні позивача, діяв
відповідно до вимог чинного
законодавства та прийняте рішення є
цілком законним і правомірним.
У судове засідання представник третьої
особи не з'явилась, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлялись
належним чином. На минулих засіданнях
представник позовні вимоги позивача
підтримала у повному обсязі, просила
задовольнити. Пояснила, що позивач у
2012-2013 році навчався на підготовчому
відділенні Національної металургійної
академії України та на цей період
отримав посвідку на тимчасове
проживання в Україні, терміном дії до 30
серпня 2013 року. У подальшому позивач
уклав контракт з академією на період
навчання з 01 вересня 2013 року до 01 серпня
2017 року та став студентом Національної
металургійної академії України.
Внаслідок чого третя особа звернулась
до відповідача з клопотанням про
оформлення позивачу посвідки на
тимчасове проживання в Україні, разом з
його особовою справою та усіма
необхідними документами. Проте
документи відповідач не прийняв,
посилаючись на порушення п. 10 «Порядку
оформлення, виготовлення і видачі
посвідки на тимчасове проживання»,
відповідно до якого документи
подаються не пізніше як за 15 днів до
закінчення строку дії посвідки. При
повторній подачі документів на
отримання тимчасової посвідки для
позивача, виконуючи постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду, якою
зобов'язано ГУ ДМУ України в
Дніпропетровській області розглянути
зобов'язання Національної
металургійної академії та заяву
громадянина Тунісу щодо оформлення та
видачі посвідки та тимчасове
проживання в Україні, Національна
металургійна академія України та
позивач отримали рішення ГУ ДМС у
Дніпропетровській області, яким
позивачу відмовлено у видачі посвідки
на тимчасове проживання в Україні, з
тих самих підстав - закінчення строку
дії посвідки та порушення терміну
звернення з заявою на її продовження.
Отже, представник третьої особи вважає
дії відповідача незаконними та такими,
що порушують законні права та інтереси
іноземців, що тимчасово проживають на
території України, в особі позивача.
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши доводи та дослідивши письмові
докази, суд вважає за необхідне
адміністративний позов задовольнити.
Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_5 є
громадянином Республіки Тунісу та
перебув на територію України з метою
вступу та навчання у Національній
металургійній академії України.
26 лютого 2012 року громадянин Тунісу
ОСОБА_5 отримав посвідку на тимчасове
проживання в Україні серії НОМЕР_1
терміном дії до 30 серпня 2013 року, у
зв'язку з перебуванням на навчанні на
підготовчому відділенні у
Національній металургійній академії
України тривалістю один учбовий рік з 19
листопада 2012 року до 30 серпня 2013 року.
Судом встановлено, що між ОСОБА_5 та
Національною металургійною академією
України, укладено контракт на навчання
у період з 01 вересня 2013 року до 01 серпня
2017 року, у зв'язку зі вступом останнього
до даного вищого навчального закладу.
19 серпня 2013 року ОСОБА_5 надав свій
національний паспорт, посвідку на
тимчасове проживання в Україні та інші
необхідні документи до деканату
іноземних студентів академії для
реєстрації та отримання нової
Того ж дня, тобто за 10 днів до
закінчення терміну дії посвідки,
Національна металургійна академія
України звернулась до ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області із
зобов'язанням №18-09/629 щодо оформлення
посвідки на тимчасове проживання в
Україні громадянина Республіки Тунісу
ОСОБА_5 та особовою справою останнього.
Судом також встановлено, що 22 серпня 2013
року ОСОБА_5 особисто звернувся до ГУ
ДМС України в Дніпропетровській
області із заявою про прийняття
документів для продовження терміну дії
посвідки на тимчасове проживання в
Проте, 29 серпня 2013 року ГУ ДМУ України в
Дніпропетровській області прийняло
рішення за № 1201/9132, яким відмовило
громадянину Тунісу у продовженні
терміну дії посвідки, пославшись на
порушення вимог п. 10 «Порядку
оформлення, виготовлення і видачі
посвідки на тимчасове проживання»,
затвердженого постановою КМУ від 28.03.12
року №251, а саме на пропущення строку
звернення з відповідною заявою. А також
з підстав особистого звернення, а не, як
це передбачено до п. 7 постанови КМУ
«Про затвердження положення про прийом
іноземців та осіб без громадянства до
вищих навчальних закладів» від 05.08.1998 р.
№ 1238, де вказано, що реєстрація
відбувається на підставі письмового
звернення навчального закладу, який
видав запрошення на навчання.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 не
погодився з таким рішенням та
звернувся до суду за захистом
порушеного права.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2013 року, яка не оскаржувалась та
набрала законної сили, ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області зобов'язано
розглянути зобов'язання Національної
металургійної академії України та
заяву ОСОБА_5 щодо оформлення та видачі
посвідки на тимчасове проживання в
Україні громадянину Тунісу та прийняти
рішення з цього питання.

Судом встановлено, що на виконання
вказаної постанови, Національна
металургійна академія України 21
листопада 2013 року звернулась до ГУ ДМС
України в Дніпропетровській області з
зобов'язанням, особовою справою
громадянина Тунісу ОСОБА_5 та іншими
необхідними документами щодо
прийняття рішення про видачу посвідки
на тимчасове проживання в Україні.

Проте, 02 грудня 2013 року ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області прийнято
рішення про відмову у видачі посвідки
на тимчасове проживання в Україні
громадянину Тунісу ОСОБА_5, у зв'язку з
тим, що термін тимчасового перебування
іноземного громадянина на території
України сплинув та термін дії його
посвідки на тимчасове проживання
закінчився ще 30 серпня 2013 року, а тому
дана особа знаходиться на території
України без законних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Так, ч. 6 ст. 6 КАС України встановлено, що
іноземці, особи без громадянства та
іноземні юридичні особи користуються в
Україні таким самим правом на судовий
захист, що і громадяни та юридичні
особи України.

Частиною 2 ст. 50 КАС України
передбачено, що позивачем в
адміністративній справі можуть бути
громадяни України, іноземці чи особи
без громадянства, підприємства,
установи, організації (юридичні особи),
суб'єкти владних повноважень.

Відповідно до Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства» N 3773-VІ від 22.09.2011 року (із
змінами і доповненнями, внесеними
Законом України від 4 липня 2013 року N
406-VII) (далі - ЗУ № 3773- VІ) іноземець - це
особа, яка не перебуває у громадянстві
України і є громадянином (підданим)
іншої держави або держав. Іноземці та
особи без громадянства, які
перебувають на території України на
законних підставах - це іноземці та
особи без громадянства, які в
установленому законодавством чи
міжнародним договором України порядку
в'їхали в Україну та постійно або
тимчасово проживають на її території,
або тимчасово перебувають в Україні.
Іноземці та особи без громадянства, які
перебувають в Україні на законних
підставах, користуються тими самими
правами і свободами, а також несуть
такі самі обов'язки, як і громадяни
України, за винятками, встановленими
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України.

Згідно з цим же ЗУ № 3773-VІ, приймаюча
сторона - це зареєстровані в
установленому законом порядку
українські підприємства, установи та
організації, представництва (філії)
іноземних підприємств, установ,
організацій, представництва
міжнародних організацій, а також
фізичні особи (громадяни України,
іноземці та особи без громадянства),
які постійно проживають або тимчасово
перебувають на території України у
зв'язку з навчанням, стажуванням,
роботою, або на інших законних
підставах, та запрошують чи приймають
іноземців та осіб без громадянства.

Іноземці та особи без громадянства, які
тимчасово перебувають на території
України - це іноземці та особи без
громадянства, які перебувають на
території Україні протягом дії візи
або на період, установлений
законодавством чи міжнародним
договором України, або якщо строк їх
перебування на території України
продовжено в установленому порядку.
Іноземці та особи без громадянства, які
тимчасово проживають в Україні - це
іноземці та особи без громадянства, які
отримали посвідку на тимчасове
проживання, якщо інше не встановлено
законом. Посвідка на тимчасове
проживання - це документ, що посвідчує
особу іноземця або особу без
громадянства та підтверджує законні
підстави для тимчасового проживання в
Україні.

Відповідно до ч. 12 ст. 4. ЗУ № 3773-VІ,
іноземці та особи без громадянства, які
прибули в Україну з метою навчання та
отримали посвідку на тимчасове
проживання, вважаються такими, які на
законних підставах перебувають на
території України на період навчання.

Згідно ч. 4 ст. 17 ЗУ № 3773-VІ, продовження
строку перебування на території
України здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері міграції, в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Приписами ч. 1 ст. 17 ЗУ № 3773-VІ визначено,
що іноземцю або особі без громадянства,
які на законних підставах перебувають
на території України, може бути
продовжено строк перебування (за
наявності законних підстав). Частиною 2
ст. 17 чітко встановлено, що документи
про продовження строку перебування в
Україні оформляються на підставі
письмових звернень іноземця або особи
без громадянства та приймаючої
сторони, які подаються не пізніш як за
три робочих дні до закінчення
встановленого строку їх перебування на
території України.

Згідно ч. 12 ст. 5 цього Закону, підставою
для видачі посвідки на тимчасове
проживання у випадку, передбаченому ч.
12 ст. 4 Закону, є заява іноземця або
особи без громадянства, дійсний поліс
медичного страхування, документ, що
підтверджує факт навчання в Україні, та
зобов'язання навчального закладу
повідомити центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, про відрахування з такого
закладу.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.03.2012 р. № 251, затверджений «Порядок
оформлення, виготовлення і видачі
посвідки на постійне проживання і
технічного опису бланків» (далі -
Порядок). Порядок визначає механізм
оформлення, виготовлення і видачі
посвідки на постійне проживання та
посвідки на тимчасове проживання
іноземцям та особам без громадянства,
які іммігрували в Україну на постійне
проживання або прибули в Україну на
тимчасове проживання. Пунктом 10
вищезазначеного Порядку встановлено,
що посвідка на тимчасове проживання
видається строком до 1 року з
можливістю його продовження щоразу на
один рік на підставі заяви іноземця чи
особи без громадянства та документів,
зазначених у п.п. 4 п. 6 цього Порядку, які
подаються до територіального органу
або підрозділу ДМС не пізніше ніж за 15
днів до закінчення строку дії посвідки.

Отже, позивачем вжито всі заходи,
необхідні для продовження законного
перебування на території України,
надано всі необхідні документи до
відповідного органу згідно з чинним
законодавством, сплачено державне мито
за видачу посвідки, завчасно, без
порушення п'ятнадцятиденного терміну,
звернуто до ДМС, з метою продовження
навчання в Україні.

Відповідно до п. 17 Порядку, рішення про
відмову у видачі посвідки іноземцеві
та особі без громадянства приймається
в разі:

1) необхідності забезпечення
національної безпеки або охорони
громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України та інших осіб, що
проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця
або документ, що посвідчує особу без
громадянства, підроблений, зіпсований
або не відповідає встановленому зразку
чи належить іншій особі;

4) подання завідомо неправдивих
відомостей або підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання ними
рішення суду або органів державної
влади, уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або вони
мають інші майнові зобов'язання перед
державою, фізичними або юридичними
особами, включаючи ті, що пов'язані з
попереднім видворенням за межі
України, у тому числі після закінчення
строку заборони подальшого в'їзду в
Україну (для осіб, що отримують
посвідку на тимчасове проживання);

6) інших випадках, передбачених
законами.

Між тим, ГУ ДМС України в
Дніпропетровській області у своїй
письмовій відповіді від 29 серпня 2013
року, а також у своєму рішенні від 02
грудня 2013 року про відмову у видачі
посвідки, жодних вищезазначених
підстав не вказало, посилання
відповідача на незаконне перебування
на території України під час винесення
постанови суду та пропущення строку
звернення з відповідною заявою, ні чим
не підтверджується та спростовується
доказами, наявними у матеріалах справи.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що дії відповідача щодо прийняття
рішення про відмови у оформленні
позивачу посвідки на тимчасове
проживання в Україні є протиправними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України,
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, покладається на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, відповідачем правомірність
своїх дій не доведено, при своєчасному
отриманні повного переліку документів
для оформлення посвідки на тимчасове
проживання в Україні, не враховано всіх
обставин, що мають значення для
вчинення зазначених дій, які мали бути
наслідками для прав, свобод та
інтересів позивача, а також не
враховано цілей його звернення -
навчання в Україні.

Отже, суд не може вважати, що рішення
відповідача є таким, що прийнято на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
громадянина Тунісу ОСОБА_5 про визнання
дій ГУ ДМС України у Дніпропетровській
області незаконними, скасування
рішення про відмову у видачі посвідки
на тимчасове проживання в Україні та
зобов'язання видати нову посвідку є
такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, відповідно до ч. 1 ст. 94
КАС України, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.
Виходячи з цього, сплачений позивачем
судовий збір, що підтверджується
квитанцією, яка міститься в матеріалах
справи, підлягає поверненню з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 11, 71, 72, 86, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_5 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, третя особа
- Національна металургійна академія
України, про визнання незаконними дій,
скасування рішення про відмову у
видачі посвідки на тимчасове
проживання в Україні та зобов'язання
вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області щодо відмови громадянину
Тунісу ОСОБА_5 від 02 грудня 2013 року у
видачі посвідки на тимчасове
проживання в Україні.

Скасувати рішення Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області від 02 грудня 2013 року про
відмову у видачі посвідки на тимчасове
проживання в Україні громадянину
Тунісу ОСОБА_5.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області видати
громадянину Тунісу ОСОБА_5 посвідку на
тимчасове проживання в Україні.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь громадянина Тунісу ОСОБА_5
судові витрати пов'язані зі сплатою
судового збору у сумі 68,82 (шістдесят
вісім гривень вісімдесят дві копійки)
грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
15 квітня 2014 року.

Суддя О.С.
Луніна