Справа № 569/23686/13-а
Суддя: Сидорук Є. І. Є. І.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2014 року
м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської
області

в складі: головуючого судді - Сидорука
Є.І.

при секретарі - Патій Н.А.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Чепиля М.І.

третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне справу за
адміністративним позовом ОСОБА_6 до
Рівненської міської ради та третіх
осіб ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання протиправним та
скасування рішення Рівненської
міської ради № 964 від 19.07.2007 року в
частині передачі в приватну власність
земельної ділянки -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до
Рівненської міської ради та третіх
осіб ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання ротиправним та
скасування рішення Рівненської
міської ради № 964 від 19.07.2007 року в
частині передачі в приватну власність
земельної ділянки по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель та споруд.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав і просить
суд: визнати поважними причини
пропуску строку звернення до суду щодо
визнання протиправним та скасувати
рішення Рівненської міської ради № 964
від 19.07.2007 року в частині передачі в
приватну власність безоплатно
земельну ділянку по АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування житлових
будинків, господарських будівель та
споруд площею 547 кв.м. громадянам
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
та визнання недійсним Державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ №245494 від 19.07.2007 року, виданого
ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0547
га по АДРЕСА_1 і поновити вказаний
строк; визнати протиправним та
скасувати рішення Рівненської міської
ради № 964 від 19.07.2007 року в частині
передачі в приватну власність
безоплатно земельну ділянку по АДРЕСА_1
для будівництва і обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель та споруд площею 547 кв.м.
громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5; визнати недісним
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ №245494 від
19.07.2007 року, виданого ОСОБА_5 на земельну
ділянку площею 0,0547 га по АДРЕСА_1. Крім
того вказав, що у вказаному будинку не
було створено об"єднання співвласників
будинку, передача земельної ділянки
була по скороченій процедурі , не було
погодження органів охорони культурної
спадщини і вказаним рішенням було
частково зайнято прибудинкову
територію будинку АДРЕСА_2, і не було
погоджено при прийнятті вказаного
рішення з мешканцями вказаного
будинку, не розроблено проект суміжних
будинків. При цьому вказує, що
мешканці будинку АДРЕСА_2 не змогли
використати своє право на користування
прибудинковою територією.

Представник Рівненської міської ради в
судовому засіданні позов не визнав з
підстав, викладених у письмових
запереченнях, і просить суд в
задоволенні позову відмовити. Вважає,
що оскаржуване позивачем рішення
Рівненської міської ради було прийняте
законно і підстав для визнання його
протиправним та скасування немає.
Також вважає відсутні підстави
визнання недійсним державного акту.
Крім того пояснив, що створення
об"єднання співвласників будинку не є
обов"язковим у відповідності до вимог
Земельного Кодексу України.

Представник управління земельних
ресурів у судовому засіданні просить
суд відмовити у задоволенні заяви на
підставі поданих письмових заперечень
, та вказує, що надання земельних
ділянок фізичним особам є
компетенцією міської ради. Надання
спірної земельної ділянки було
проведено у відповідності до вимог на
той час чинного Земельного кодексу
України

Треті особи на стороні відповідача, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, просять у задоволенні
адміністративного позову відмовити за
його безпідставністю, так як вказують,
що спірна земельна ділянка
передавалась їм у власність на
підставі чинного законодавства, і
права мешканців будинку АДРЕСА_2 не
порушуються. Крім того пояснили, що
об"єднання співвласників свого
будинку вони не створювали.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази по справі суд прийшов до
висновку, що позов підлягає
задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 6 КАС України - кожна
особа має право в порядку,
встановоленому цим Кодексом ,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб"єкта владних
повноважень, порушені її права, свободи
чи інтереси.

Згідно ст. 11 КАС України суд розглядає
адміністративні справи не інакше як за
позовною заявою, поданою відповідно до
цього Кодексу, і не може виходити за
межі позовних вимог. Суд може вийти за
межі позовних вимог тільки в разі, якщо
це необхідне для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами, що позивач та треті особи є
власниками квартир та проживають у
сусідніх житлових будинках, що
знаходяться в місті Рівне по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2.

15 березня 1973 року рішенням Виконавчого
комітету Рівненської міської ради
депутатів трудящих № 254/15 було
відведено земельну ділянку,
розташовану по АДРЕСА_2 площею 0,30 га під
будівництво житлового будинку Обкому
КП України.

Згідно плану земельної ділянки по
АДРЕСА_1 станом на 1994 рік фактична площа
земельної ділянки для обслуговування
вказаного житлового будинку складала
442 кв.м. з яких: 103 кв.м. під будівлями, 269
кв.м. під садом, 70 кв.м. під садом.

Рішенням Рівненської міської ради № 964
від 19.07.2007 року земельну ділянку площею
0,0547 га по АДРЕСА_1 було безоплатно
передано в приватну власність для
будівництва і обслуговування житлових
будинків, господарських будівель та
споруд громадянам ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 На підставі
вказаного рішення ОСОБА_5 було видано
державний акт на земельну ділянку
серії ЯЕ № 245494 від 28.07.2008 року, який
містить список співвласників
земельної ділянки, а саме: ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Прийняттю рішення Рівненської міської
ради № 964 від 19.07.2007 року передувало
розроблення ПП «Зембудпроект», за
замовленням третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, технічної
документації із землеустрою щодо
складання державного акту на право
спільної сумісної (часткової)
власності на земельну ділянку для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в АДРЕСА_1.

З пояснень представника третьої особи
ОСОБА_9 вбачається, що приватизація
вказаної земельної ділянки по АДРЕСА_1
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
була проведена Рівненською міською
радою за скороченою (спрощеною)
процедурою без виготовлення проекту
відведення земельної ділянки у
відповідності до ч.1. ст. 118 Земельного
кодексу України, вказане також
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, зокрема технічною
документацією із землеустрою щодо
складання державного акту на право
спільної сумісної (часткової)
власності на земельну ділянку для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в АДРЕСА_1.

Стаття 19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування , їх
посадові особи зобов"язані діяти на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та Законами України.

У відповідності до п.п. 34 п. 1 ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» передбачено, що виключно на
пленарних засіданнях сільської,
селищної, міської ради вирішуються
відповідно до закону питання
регулювання земельних відносин.

Статтею 12 Земельного кодексу України (в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин) визначені
повноваження сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин, до яких зокрема належать
розпорядження землями територіальних
громад; передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування та державних органів
приватизації щодо земельних ділянок,
на яких розташовані об'єкти, які
підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації
земельних ділянок громадянами
визначений статтею 118 вказаного
Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст. 118
Земельного кодексу України громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву, зокрема, до
відповідної міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Згідно із ч. 2 цієї статті рішення
органів виконавчої влади та органів
місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Частиною 6 зазначеної статті
передбачено, що громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання.

Відповідно до частини 7 даної статті
відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву, а при
передачі земельної ділянки
фермерському господарству - також
висновки конкурсної комісії, і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Статтею 126 Земельного кодексу України
визначено перелік документів, що
посвідчують право на земельну ділянку.
Зокрема, право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою
посвідчується державними актами. Форми
державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України, а право
оренди землі оформляється договором,
який реєструється відповідно до
закону.

У разі набуття права користування
земельною ділянкою під час дії
Земельного кодексу Української РСР,
право землекористування має бути
підтверджено документами,
передбаченими ст. 23 цього Кодексу.
Даною статтею передбачено, що право
власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів. Державний акт на право
колективної власності на землю
видається колективному
сільськогосподарському підприємству,
сільськогосподарському кооперативу,
сільськогосподарському акціонерному
товариству із зазначенням розмірів
земель, що перебувають у власності
підприємства, кооперативу, товариства
і у колективній власності громадян. До
державного акта додається список цих
громадян. Форми державних актів
затверджуються Верховною Радою
України.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що
Рівненською міською радою було
порушено порядок безоплатної
приватизації земельних ділянок
громадянами, визначений ст.118 ЗК
України (в редакції, чинній на час
прийняття оспорюваного рішення).

Приймаючи оскаржуване рішення,
Рівненська міська рада діяла згідно із
п. "а" ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу
України, яка передбачає приватизацію
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян, а передачу
земельної ділянки у власність було
здійснено за скороченою (спрощеною)
процедурою, передбаченою частиною 1
статті 118 Земельного кодексу України, з
урахуванням того, що ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, є належними
користувачами спірної земельної
ділянки.

Натомість, за обставин, які встановлено
судом, відповідач повинен був діяти
згідно із п. "в" ч. 3 ст. 116 Земельного
кодексу України, яка передбачає
одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом, частин 6-9
статті 118 вказаного Кодексу, якими
передбачено, що громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета її використання. Відповідна
місцева державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає заяву, а при передачі
земельної ділянки фермерському
господарству - також висновки
конкурсної комісії, і в разі згоди на
передачу земельної ділянки у власність
надає дозвіл на розробку проекту її
відведення. Проект відведення
земельної ділянки розробляється за
замовленням громадян організаціями,
які мають відповідні дозволи (ліцензії)
на виконання цих видів робіт, у строки,
що обумовлюються угодою сторін. Проект
відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Однак, Рівненська міська рада, не
прийнявши рішення про надання дозволу
на розробку проекту відведення
земельної ділянки, відразу прийняла
рішення про передачу земельної ділянки
у власність.

З урахуванням вказаного та враховуючи
той факт, що ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до 19.07.2007 року не були
належними користувачами земельної
ділянки загальною площею 0,0547 га, що
була ними приватизована, Рівненська
міська рада при прийнятті
оскаржуваного рішення керувалась
положення частини 1 статті 118
Земельного кодексу України, хоча
повинна була керуватися положеннями
частин 6 - 9 статті 118 вказаного Кодексу.

Із досліджених судом графічних
матеріалів слідує, що до складу
земельної ділянки площею 0,0547 га,
переданій ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 у власність рішенням
Рівненської міської ради від 19.07.2007
року № 964, входить частина земельної
ділянки, яка рішенням Виконавчого
комітету Рівненської міської ради
депутатів трудящих № 254/15 відведена під
будівництво житлового будинку по
АДРЕСА_2 та яка рішенням Виконавчого
комітету Рівненської міської ради № 219
від 13.12.2011 року закріплена за житловим
будинком АДРЕСА_2 в якому проживає
позивач.

Рішення Рівненської міської ради № 964
від 19.07.2007 року в частині передачі в
приватну власність безоплатно
земельну ділянку по АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування житлових
будинків, господарських будівель та
споруд площею 547 кв.м. громадянам
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
суд визнає неправомірним. Крім того,
зважаючи на те, що державний акт на
земельну ділянку серії ЯЕ № 245494 від
28.07.2008 року був виданий саме на підставі
рішення Рівненської міської ради № 964
від 19.07.2007 року він вважається
недійсним.

Законом України " Про планування та
забудову територій" визначено проект
розподілу територіїї - це містобудівна
документація, яка розробляється для
мікрорайону ( кварталу) чи його частини
з метою розмежування земельних
ділянок. Проектом розподілу території
визначаються площі та межі
прибудинкових територій існуючих і
запроектованих жилих будинків. Проект
розподілу території є основою для
визначення меж земельних ділянок на
територіях існуючої забудови ......
Рішення про розроблення та
затвердження проектів розподілу
території приймаються відповідними
радами.

З матеріалів справи вбачається , що
приватизація спірної земельної
ділянки на користь третіх осіб була
проведена без наявності висновків
природоохоронних і
санітарно-епідеміологічних органів, що
суперечить вимогам ст. 118 ЗК України.

Відповідно до ст. 42 ЗК України земельні
ділянки, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі , споруди та
прибудинкові території державної або
комунальної власності, надаються в
постійне користування підприємства,
установам і організаціям , які
здійснюють управління цим будинком.

У разі приватизації громадянами
багатоквартирного жилого будинку
відповідна земельна ділянка може
передаватися безоплатно у власність
або надаватися у користуванню
об"єднанню власників.

Порядок використання земельних
ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі споруди та
прибудинкові території, визначаються
співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних
ділянок, на яких розташовані
багатоквартирні жилі будинки, а також
належні до них будівлі, споруди та
прибудинкові території , визначаються
на підставі проектів розподілу
кварталу , мікрорайону та відповідної
землевпорядної документації.

Згідно із ст. 10 Закону України " Про
приватизацію державного житлового
фонду " від 19.06.1992 року - користування
закріпленою за приватизованим
будинком прибудинковою територією
здійснюється в порядку і на умовах ,
передбачених ЗК україни.

А ЗК України у ст. 89 передбачає, що у
спільній сумісній власності
перебувають земельні ділянки
співвласників жилого будинку.

Як вбачається з ст. 155 ЗК України - у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акту,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Відповідно до ст. 1 Закону України " Про
об"єднання співвласників
багатоквартирного будинку" -
об"єднання співвласників
багатоквартирного будинку - юридична
особа, створена власниками для
сприяння використанню їхнього
власного майна та управління,
утримання і використання неподільного
та загального майна.

Будинок по АДРЕСА_1 є багатоквартирним ,
усі квартири приватизовані , а отже
передача земельної ділянки по АДРЕСА_1
повинна була відбуватись на підставі
ст. 42 ЗК України та вищевказаному
Закону " Про об"єднання співвласників
багатоквартирного будинку"

З матеріалів справи, а також це
підтвердили треті особи , що земельна
ділянка як прибудинкова територія не
надавалась у власність третім особам
та іншим як об"єднанню співвласників, а
також міською радою не розроблено
проект розподілу територію суміжних
будинків по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

Суд вважає, що передача спірної
земельної ділянки у власність третім
особам відбулась як передача
громадянам-власникам квартир
багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , а
не об"єднанню співвласників будинку.

Також судом встановлено, що площа
земельної ділянки по АДРЕСА_1 під час її
приватизації збільшилась на 547 кв. м. -
442 кв.м. = 105 кв.м. Вказане збільшення
площі відбулось за рахунок захоплення
земельної ділянки площею 0,3 га. , яка
рішенням виконавчого комітету
Рівненської міської ради депутатів
трудящих № 25415 від 15.03.1973 року була
закріплена за будинком АДРЕСА_2.

Відповідно до вимог ч.2 ст.99 КАС України
(в редакції, чинній на час звернення
позивачів до суду з даним позовом) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

До позовної заяви позивачем додано
заяву про поновлення строків, протокол
від 13.10.2013 року загальних зборів
мешканців будинку по АДРЕСА_2 та лист
Управління Держземагенства у м.Рівному
Рівненської області № 02-58 від 13.12.2013
року, з якого позивачу стало відомо про
наявність рішенням Рівненської
міської ради № 964 від 19.07.2007 року та
державного акту на земельну ділянку
серії ЯЕ № 245494 від 28.07.2008 року.
Обставини щодо того, коли позивач
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення своїх прав, свобод чи
інтересів, викладені у позовній заяві,
дослідженими по справі доказами не
спростовуються і не заперечуються, а
тому суд визнає, що ОСОБА_6
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду не пропустив.

Як передбачено ч.1 ст.2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема: спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Керуючись ст.ст.11,17,18,71,94,160,161,162,163 КАС
України, суд, -

ВИРIШИВ:

Позов ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Рівненської міської ради № 964
від 19.07.2007 року в частині передачі в
приватну власність безоплатно
земельну ділянку по АДРЕСА_1 для
будівництва і обслуговування житлових
будинків, господарських будівель та
споруд площею 547 кв.м. громадянам
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Визнати недісним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ №245494 від 19.07.2007 року, виданий
ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0547
га по АДРЕСА_1.

Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі
68,82 грн..

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку сторонами, а
також іншими особами у зв'язку з тим, що
суд вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з
моменту отримання копії постанови до
Житомирського апеляцiйного
адміністративного суду через
Рiвненський мiський суд.

Суддя Рівненського міського суду
Сидорук
Є.І.