Справа № 802/572/14-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-04-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 р.
м. Вінниця

Справа № 802/572/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Заброцької Людмили Олександрівни,

секретаря судового засідання:
Середюка Миколу Анатолійовича,

представника позивача:
ОСОБА_1,

представника третьої особи:
Руснака В.О.,

представника відповідача:
Білоконь Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Вінницькій області, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача - публічне
акціонерне товариство "Мегабанк" в
особі Вінницького Центрального
регіонального відділення ПАТ
"Мегабанк" про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4, позивач) з
адміністративним позовом до відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Вінницькій області (далі -
відповідач), третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача - публічне акціонерне
товариство "Мегабанк" в особі
Вінницького Центрального
регіонального відділення ПАТ
"Мегабанк" (далі - ПАТ "Мегабанк") про
скасування постанови про стягнення
виконавчого збору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.08.2012
року державним виконавцем
Замостянського відділу ДВС винесено
постанову №33836064 про відкриття
виконавчого провадження про стягнення
з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Мегабанк"
заборгованості в сумі 807829,53 грн. та
надано строк для добровільного
виконання до 14.08.2012 року.

27.05.2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Вінницькій області винесено
постанову №33836064 про стягнення з
боржника виконавчого збору в сумі 80782,95
грн.

03.02.2014 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Вінницькій області винесено
постанову № 41958013 про відкриття
виконавчого провадження про стягнення
з ОСОБА_4 виконавчого збору в сумі 80782,95
грн.

Зазначаючи, що постанови про відкриття
виконавчого провадження №33836064 від
08.08.2012 року та про стягнення з боржника
виконавчого збору № 33836064 від 27.05.2013
року позивачем не були отримані, про їх
існування йому стало відомо лише 12.02.2014
року, після отримання листа від ДВС з
постановою про відкриття виконавчого
провадження №41958013 від 03.02.2014 року,
позивач зауважує, що не міг за таких
обставин виконати рішення суду в
термін, визначений державним
виконавцем для добровільного
виконання, або подати заяву про
відкладення провадження виконавчих
дій.

Крім того, позивач зазначає що, ще до
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження від 08.08.2012 року
та в подальшому ним добровільно
виконувалось рішення суду про
стягнення з нього на користь ПАТ
"Мегабанк" заборгованості в сумі 807829,53
грн., кошти перераховувались ним на
рахунок ПАТ "Мегабанк", про що була усна
домовленість зі стягувачем, а в
подальшому ( 25.03.2013 року) між ним та
стягувачем була укладена мирова угода,
яка була визнана судом 13.08.2013 року.

Зазначена мирова угода була укладена
до винесення оскаржуваної постанови
про стягнення виконавчого збору, про що
було відомо державному виконавцю.

Разом з тим, позивач зазначає, що
державною виконавчою службою будь -
яких заходів примусового виконання
рішення не вживалось, до відділу ДВС
його ніхто не викликав, враховуючи
викладене позивач вважає, що підстав
для стягнення з нього виконавчого
збору в сумі 80782,95 грн. немає, а
оскаржувана постанова № 33836064 від 27.05.2013
року є незаконною та такою, що підлягає
скасуванню, в зв'язку з чим звернувся до
суду з даним позовом.

Крім того, посилаючись на те, що
постанови про відкриття виконавчого
провадження №33836064 від 08.08.2012 року та
про стягнення з боржника виконавчого
збору № 33836064 від 27.05.2013 року позивачем
не були отримані, про їх існування йому
стало відомо лише 12.02.2014 року, після
отримання листа від ДВС з постановою
про відкриття виконавчого провадження
№ 41958013 від 03.02.2014 року, позивач вважає,
що пропустив строк на оскарження
постанов з поважних причин, а тому
просив поновити йому строк на
оскарження постанови № 33836064 від 27.05.2013
року про стягнення виконавчого збору.

08 квітня 2014 року суд протокольною
ухвалою, керуючись вимогами ч. 1 ст. 100
КАС України, визнав причини пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, враховуючи
вищенаведені обставини, викладені в
позовній заяві, та приймаючи до уваги,
що відповідачем не було надано
належних та допустимих доказів в
спростування вищезазначеного.

Враховуючи викладене та з метою
забезпечення права на судовий захист
особи, судом прийнято рішення про
розгляд справи по суті спору.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
та, посилаючись на обставини викладені
у позовній заяві та пояснення надані в
судовому засіданні, просила
адміністративний позов задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечувала, посилаючись при цьому на
те, що державний виконавець діяв у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений законом, а тому підстави
для скасування оскаржуваної постанови
від 27.05.2013 року відсутні. Зазначила, що з
огляду на те, що станом на 27.05.2013 року
відомостей щодо добровільного
виконання вимоги виконавчого
документа не було надано, державним
виконавцем було винесено постанову про
стягнення виконавчого збору. Відтак,
представник відповідача просила
відмовити в задоволенні
адміністративного позову.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача -
представник ПАТ "Мегабанк" ( стягувач )
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити.
Додатково зазначив, що заборгованість,
яка підлягає стягненню згідно рішення
Староміського районного суду м.
Вінниці від 02.10.2009, в розмірі 805877,53 грн.
позивачем добровільно погашається з
моменту набрання зазначеним рішенням
законної сили. 25.03.2013 року між ПАТ
"Мегабанк" та ОСОБА_4 була укладена
мирова угода щодо сплати залишку
заборгованості в сумі 447500,00 грн., яка
визнана судом 13.08.2013 року та
виконується позивачем.

Заслухавши пояснення представників
сторін та третьої особи, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази в їх
сукупності, суд встановив наступне.

Постановою Староміського районного
суду м. Вінниці від 02.10.2009 року
задоволено позовні вимоги ПАТ
"Мегабанк" в особі Вінницького
Центрального регіонального відділення
про погашення заборгованості за
кредитним договором та стягнуто
солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5
заборгованість в сумі 805877,53 грн.

09.12.2009 року Староміським районним судом
м. Вінниці видано виконавчий лист про
виконання рішення суду № 2-1406/09 (а.с. 87).

02.08.2012 року ПАТ "Мегабанк" звернулось із
заявою № 76-12/710 до Замостянського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції про прийняття до примусового
виконання виконавчого листа, виданого
09.12.2009 року Староміським районним судом
м. Вінниці в справі №2-1406/09.

Даний виконавчий лист слугував
підставою для прийняття старшим
державним виконавцем Замостянського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького РУЮ постанови про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 33836064 від 08.08.2012 року, якою боржнику
ОСОБА_4 запропоновано в строк до 14.08.2012
року добровільно сплатити борг в сумі
807829,53 грн. (а.с. 57).

В подальшому, 25.03.2013 року між позивачем
та ПАТ "Мегабанк" укладено мирову угоду,
згідно якої боржник та стягувач дійшли
згоди виконати рішення Староміського
районного суду м. Вінниці № 2-1406/09 від
02.10.2009 року, шляхом сплати залишку
заборгованості в сумі 447500,00 грн.
щомісячними платежами (а.с. 59).

27.05.2013 року у зв'язку з тим, що
виконавчий лист №2-1406/09 від 09.12.2009 року у
встановлений в постанові від 08.08.2012
року про відкриття виконавчого
провадження строк в добровільному
порядку боржником не виконано,
відповідач виніс постанову про
стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору в
сумі 80782,95 грн. (а.с. 90).

13.08.2013 року мирова угода, укладена між
позивачем та ПАТ "Мегабанк", визнана
судом, згідно ухвали Вінницького
міського суду Вінницької області
№127/12435/13-ц (а.с. 81).

За наслідками укладеної мирової угоди,
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Вінницькій області винесено
постанову ВП №33836064 від 30.12.2013 року, якою
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа №2-1406/09 від
02.10.2009 року закінчено, а постанову про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 27.05.2013 року виведено в окреме
провадження (а.с. 86).

03.02.2014 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Вінницькій області винесено
постанову №41958013 про відкриття
виконавчого провадження про стягнення
з ОСОБА_4 виконавчого збору в сумі 80782,95
грн.

Таким чином, станом на день розгляду
справи в суді існує постанова
державного виконавця від 27.05.2013 року
про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого
збору в загальній сумі 80782,95 грн., яка є
предметом спору в даній
адміністративній справі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач звернувся до суду за захистом
своїх прав та інтересів.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд виходив з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, врегульовано Законом України
"Про виконавче провадження" (далі -
Закон).

Статтею 1 Закону визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Державна виконавча служба входить до
системи органів Міністерства юстиції
України і здійснює виконання рішень
судів, третейських судів та інших
органів відповідно до законів України.
Завданням державної виконавчої служби
є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом.

Частина 1 статті 8 Закону передбачає, що
сторонами у виконавчому провадженні є
стягувач і боржник. Стягувачем є
фізична або юридична особа, на користь
чи в інтересах якої видано виконавчий
документ. Боржником є фізична або
юридична особа, визначена виконавчим
документом, що встановлено ч.2 даної
норми Закону.

Відповідно до ч.2 ст. 17 Закону,
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: 1) виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних,
кримінальних справах та справах про
адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом; 3)
судові накази; 4) виконавчі написи
нотаріусів; 5) посвідчення комісій по
трудових спорах, що видаються на
підставі відповідних рішень таких
комісій; 6) постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; 7) постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу; 8)
рішення інших органів державної влади,
якщо їх виконання за законом покладено
на державну виконавчу службу; 9) рішення
Європейського суду з прав людини з
урахуванням особливостей,
передбачених Законом України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини".

Як слідує з наданих до суду доказів, на
підставі виконавчого листа № 2-1406/09 від
09.12.2009 року, виданого Староміським
районним судом м. Вінниці, старшим
державним виконавцем Замостянського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції винесено постанову ВП № 33836064
від 08.08.2012 року про відкриття
виконавчого провадження та
запропоновано ОСОБА_4 (боржник) у строк
до 14.08.2012 року добровільно погасити
заборгованість в сумі 807829,53 грн.

У зв'язку з не виконанням боржником в
добровільному порядку в наданий строк
виконавчого листа № 2-1406/09,
відповідачем по справі винесено
постанову від 27.05.2013 року про стягнення
з боржника виконавчого збору в сумі
80782,95 грн.

Тобто, виконавчим документом, в розрізі
ст. 17 Закону, в даному випадку є
виконавчий лист Староміського
районного суду м. Вінниці № 2-1406/09 від
09.12.2009 року та постанова від 27.05.2013 року
про стягнення виконавчого збору.

Надаючи правову оцінку постанові
відповідача від 27.05.2013 року про
стягнення з боржника виконавчого
збору, суд виходить з нищенаведеного.

У відповідності до ч.2 ст. 25 Закону,
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно ч.5 ст.25 Закону, копія постанови
про відкриття виконавчого провадження
надсилається не пізніше наступного
робочого дня стягувачу та боржникові.

Положення ст. 28 Закону визначають, що у
разі невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Також п. 3.7 р.3 "Інструкції з організації
примусового виконання рішень",
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 № 512/5,
стягнення виконавчого збору
здійснюється у порядку, визначеному
статтею 28 Закону. Постанова про
стягнення виконавчого збору
виноситься при першому надходженні
виконавчого документа державному
виконавцю на наступний день після
завершення строку, наданого боржнику
для самостійного виконання рішення. У
постанові про стягнення виконавчого
збору визначається розмір виконавчого
збору, що підлягає стягненню,
зазначений у частині першій статті 28
Закону. Примусове стягнення
виконавчого збору здійснюється
відповідно до вимог Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України
"Про виконавче провадження ", копії
постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що
державний виконавець зобов'язаний
довести до відома сторін та інших
учасників виконавчого провадження,
надсилаються адресатам із
супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом
з повідомленням про вручення.

В адміністративному позові позивач
стверджує, що відповідачем порушено
вищенаведені вимоги Закону. Зокрема,
ОСОБА_4 зазначає, що будь - яких
документів від державної виконавчої
служби щодо примусового виконання
рішення Староміського районного суду
м. Вінниці від 02.10.2009 року він не
отримував, відповідно йому не було
відомо про надання добровільного
строку для виконання вищезазначеного
рішення суду та що такий строк
встановлено до 14.08.2012 року.

Судом досліджено матеріали
виконавчого провадження ВП № 33836064 та
встановлено, що супровідним листом
відповідача від 13.08.2012 року № 13832/9-28
позивачу надіслано постанову про
відкриття виконавчого провадження від
08.08.2012 року. На підтвердження
зазначеного представником відповідача
в судовому засіданні надано ксерокопію
сторінки за 13.08.2012 року журналу
реєстрації вихідної кореспонденції
(а.с. 119-120). Проте, суд зауважує, що за
відсутності в матеріалах виконавчого
провадження рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, як того вимагає ч. 1 ст. 31
Закону, вказані матеріали є
неналежними доказами та не можуть
свідчити про отримання ОСОБА_4
постанови про відкриття виконавчого
провадження від 08.08.2012 року та про
інформування його щодо встановлення
строку для добровільного виконання
рішення.

Також, з наданих до суду доказів
вбачається, що на супровідному листі
датою відправлення вказаної постанови
зазначено - 13.08.2012 року, цією датою
внесено запис і в журнал реєстрації
вихідної кореспонденції. Виходячи з
зазначеного суд зауважує, що
надсилання постанови про відкриття
виконавчого провадження лише 13.08.2012
року в будь - якому випадку
унеможливлювало добровільне виконання
рішення боржником в строк до 14.08.2012
року.

Отже, судом встановлено, що
відповідачем необґрунтовано винесено
постанову про стягнення виконавчого
збору від 27.05.2013 року, з підстав, що
ОСОБА_4 в строк до 14.08.2012 року
добровільно не виконано виконавчий
лист ВП № 33836064, адже про винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження та, як наслідок, про
обов'язок сплатити борг, позивач вчасно
не був повідомлений.

Разом з тим, з пояснень представника
третьої особи ( стягувача ) судом
встановлено, що після набрання
рішенням Староміського районного суду
м. Вінниці № 2-1406/09 від 02.10.2009 року
законної сили ОСОБА_4 виконував його в
добровільному порядку, шляхом
перерахування коштів на рахунок
стягувача ( а.с. 11 - 14). Зазначене, крім
іншого, підтверджується наявними в
матеріалах справи виписками по
особовому рахунку ПАТ "Мегабанк",
згідно яких ОСОБА_4 з 2009 року погашає
заборгованість, визначену в рішенні
Староміського районного суду м.
Вінниці №2-1406/09 (а.с. 116-118).

На запитання суду, щодо причин
звернення ПАТ "Мегабанк" до відділу
виконавчої служби з заявою про
примусове виконання рішення суду, за
наявності добровільної сплати
позивачем суми боргу, представник
третьої особи пояснив наступне. ПАТ
"Мегабанк" 03.08.2012 року звернулось до
Замостянського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції з заявою
щодо примусового виконання
виконавчого листа № 2-1406/09 лише з тих
міркувань, що б не пропустити строк
пред"явлення виконавчого документа до
виконання, який закінчувався в жовтні
2012 року, а певна сума боргу була ще не
погашена. Додатково представник
третьої особи зазначив, що позивачем
заборгованість погашалась в
добровільному порядку як до звернення
ПАТ "Мегабанк" до виконавчої служби, так
і після такого звернення.

Згідно ст. 32 Закону, заходами
примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів,
зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Дослідивши матеріали виконавчого
провадження № 33836064, суд встановив, що з
моменту винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження (
08.08.2012 року ) до моменту винесення
постанови про стягнення виконавчого
збору ( 27.05.2013 року ) та в подальшому
державною виконавчою службою в рамках
виконавчого провадження №33836064 не
вживалось будь - яких заходів щодо
примусового виконання виконавчого
листа № 2-1406/09. Зазначений факт
підтвердила і представник відповідача
в судовому засіданні.

Крім того, судом встановлено, що 25.03.2013
року між позивачем та ПАТ "Мегабанк"
укладено мирову угоду, згідно якої
боржник та стягувач дійшли згоди
виконати рішення Староміського
районного суду м.Вінниці № 2-1406/09 від
02.10.2009 року шляхом сплати боржником
залишку заборгованості в сумі 447500,00
грн. щомісячними платежами. Вказана
мирова угода затверджена ухвалою
Вінницького міського суду від 13.08.2013
року.

Таким чином, на момент винесення
державним виконавцем постанови про
стягнення виконавчого збору, в
матеріалах виконавчого провадження
була наявна мирова угода від 25.03.2013 року
та відповідачу було відомо про
добровільне погашення боржником
частини існуючої заборгованості, що
призвело до істотного зменшення суми
заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ
"Мегабанк", та подальший намір
добровільно виконувати рішення суду.

Суд зауважує, що необхідною
передумовою для стягнення витрат
виконавчого провадження з боржника
слугує факт примусового виконання
судового рішення.

Так, Пленум Вищого адміністративного
суду України в пункті 6 постанови № 5
від 21 травня 2012 року наголошує, що судам
необхідно враховувати, що постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору та накладення штрафу
належать до видів відповідальності за
невиконання рішення самостійно.
Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його добровільного
виконання.

З огляду на недотримання державним
виконавцем вищевикладених вимог щодо
доведення до відома боржника постанови
про відкриття виконавчого провадження
та, відповідно, про надання боржнику
строку для добровільного виконання
виконавчого документу, а також
приймаючи до уваги добровільне
поступове погашення ОСОБА_4 існуючої
заборгованості і, разом з тим, невжиття
з боку державної виконавчої служби
будь-яких заходів, які б свідчили про
примусове виконання виконавчого листа
№2-1406/09, суд приходить до висновку, що
рішення Староміського районного суду
м. Вінниці від 02.10.2009 року №2-1406/09
фактично примусово не виконувалось, а
тому відсутні підстави для стягнення з
боржника виконавчого збору.

Враховуючи вищенаведене постанова
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області № 33836064 від 27.05.2013
року про стягнення виконавчого збору є
незаконною та підлягає скасуванню.

Вирішуючи справу по суті спору суд
також виходив з наступного.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд зауважує, що в ході судового
розгляду справи позивачем доведено ті
обставини, на яких ґрунтуються його
вимоги щодо визнання протиправною та
скасування постанови відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Вінницькій області про
стягнення виконавчого збору №33836064 від
27.05.2013 року, в той час, як відповідач не
довів правомірності прийнятого ним
рішення.

На підставі вищенаведеного
адміністративний позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області про стягнення
виконавчого збору № 33836064 від 27.05.2013
року.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Заброцька Людмила
Олександрівна