Справа № 2а-17879/09/0370
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/16719/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко
Є.А.,

суддів: Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції

на постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 08.07.2009

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.03.2011

у справі № 2а-17879/09/0370 Волинського
окружного адміністративного суду

за позовом Приватного підприємства (ПП)
«Луцьк Експрес Буд»

до Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції (ОДПІ)

треті особи: 1. Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк (КБ)
«Західінкомбанк»,

2. Головне управління Державного
казначейства України у Волинській
області

про визнання нечинними податкових
вимог,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 08.07.2009,
залишеною без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 17.03.2011, позов задоволено частково:
визнано нечинними податкові вимоги
Луцької ОДПІ від 03.03.2009 № 1/491 - про
сплату податку на додану вартість у
сумі 24972,90 грн.; від 05.05.2009 - про сплату
податку на додану вартість у сумі 24972,90
грн. та пені в сумі 34,15 грн. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим у
справі рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, Луцька ОДПІ
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій, посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ці судові рішення та
ухвалити нове судове рішення про
відмову у задоволенні позову повністю.

Позивач та треті особи не скористались
своїм правом надати заперечення на
касаційну скаргу.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

В судовому процесі встановлено, що
позивач подав до Луцької ОДПІ
податкову декларацію з податку на
додану вартість за січень 2009 року,
визначивши суму податкового
зобов'язання з ПДВ 25000,00 грн.

Для сплати цієї суми податку ПП «Луцьк
Експрес Буд» 13.02.2009 подав в КБ
«Західінкомбанк» платіжне доручення №
36.

Однак, 18.02.2009 КБ «Західінкомбанк»
надіслав позивачу повідомлення про
неможливість виконання цього
розрахункового документа у зв'язку з
недостатністю коштів на
кореспондентському рахунку банку.

03.03.2009 та 05.05.2009 ОДПІ направлено на
адресу позивача першу та другу
податкові вимоги на суму основного
платежу з податку на додану вартість
24972,90 грн., на яку нарахована пеня в сумі
34,15 грн.

Законом України «Про платіжні системи
та переказ грошей в Україні» переказ
грошей визначено як рух певної суми
грошей з метою її зарахування на
рахунок отримувача або видачі йому в
готівковій формі. Ініціатором переказу
вважається особа, яка на законних
підставах ініціює переказ грошей
шляхом формування та подання
відповідного документа на переказ або
використання спеціального платіжного
засобу.

Відповідно до пункту 22.4 ст. 22 цього
Закону ініціювання переказу
вважається завершеним з моменту
прийняття банком платника
розрахункового документа на виконання.
При цьому банк має забезпечити
фіксування дати прийняття
розрахункового документа на виконання.
Що ж до проведення самого переказу
грошей, то це обов'язкова функція
платіжної системи (пункт 1.29 ст. 1 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ грошей в Україні»).

Відповідальність банків при
здійсненні переказу визначається
положеннями ст. 32 цього Закону, якою,
зокрема, передбачено право отримувача
на відшкодування банком, що обслуговує
платника, шкоди, заподіяної йому
внаслідок порушення цим банком строків
виконання документа на переказ.

З положеннями пункту 22.4 ст. 22 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ грошей в Україні» узгоджуються
положення підпункту 16.5.2 пункту 16.5 ст. 16
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (Закон № 2181-III), відповідно до
якого днем подачі до установ банків
платіжного доручення за всіма видами
податкових платежів вважається день
його реєстрації.

З подією подання платником податків
платіжного доручення до банку Закон №
2181-III пов'язує настання певних правових
наслідків. Так, відповідно до підпункту
16.3.1 п. 16.3 ст. 16 цього Закону нарахування
пені на суму податкового боргу
закінчується у день прийняття банком,
що обслуговує платника податків,
платіжного доручення на сплату суми
податкового боргу. Оскільки закінчення
нарахування пені визначено датою
подачі платіжного документа до банку, є
підстави для висновку, що саме цією
подією, а не фактичним перерахуванням
банком суми податку на бюджетний
рахунок ця норма визначає погашення
(сплату) податкового боргу платником
податків.

Відповідно до підпункту 16.5.1 пункту 16.5
ст. 16 Закону № 2181-ІІІ за порушення
строків зарахування податків, зборів
(обов'язкових платежів) до бюджетів або
державних цільових фондів,
встановлених законодавством, з вини
банку такий банк сплачує пеню за кожний
день прострочення, включаючи день
сплати, у розмірах, встановлених для
відповідного податку, збору
(обов'язкового платежу), а також несе
іншу відповідальність, встановлену цим
Законом, за порушення порядку
своєчасного та повного внесення
податку, збору (обов'язкового платежу)
до бюджету або державного цільового
фонду. При цьому платник податків,
зборів (обов'язкових платежів)
звільняється від відповідальності за
несвоєчасне або неповне зарахування
таких платежів до бюджетів та
державних цільових фондів, включаючи
нараховану пеню або штрафні санкції.

Отже, якщо неперерахування податку або
збору не є наслідком винних дій
платника податку, то до нього не можуть
бути застосовані штрафні санкції, пеня
або пред'явлена вимога про повне
перерахування податкових платежів до
бюджетів та державних цільових фондів.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм, суд першої та
апеляційної інстанції дійшли
обґрунтованого висновку, що порушення
банком порядку зарахування до бюджету
та державних цільових фондів податків
і зборів при пред'явленні платником
податків до установи банку платіжних
доручень у встановлений законом строк,
є виною банку.

Виняток з цього правила встановлений
підпунктом 16.5.3 пункту 16.5 ст. 16 Закону
№ 2181-ІІІ, згідно з яким не вважається
порушенням строків зарахування
податків і зборів (обов'язкових
платежів) з вини банку, якщо таке
порушення стало наслідком регулювання
Національним банком України
економічних нормативів такого банку,
що призводить до браку вільного
залишку коштів на його
кореспондентському рахунку для
здійснення зарахування; якщо у
майбутньому банк або його
правонаступники відновлюють
платоспроможність, відлік термінів
зарахування податків, зборів
(обов'язкових платежів) розпочинається
з моменту такого відновлення.

Іншими словами, відлік термінів
зарахування податків, зборів
(обов'язкових платежів) після
відновлення платоспроможності банку
розпочинається також саме для банку, а
не для платника податків.

Наведене свідчить про відсутність
факту порушення позивачем порядку і
строків перерахування до бюджету
податкових зобов'язань у сумі,
самостійно узгодженій у податковій
декларації.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують правильність
висновків суду.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 08.07.2009 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 17.03.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош