Справа № 2а-1358/10/0770
Суддя: Судова-Хомюк Н.М.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
Справа №
6838/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді
Судової-Хомюк Н.М.,

суддів
Гуляка В.В. та Довгополова О.М.,

за участі секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
Ужгородської міжрайонної державної
податкової інспекції на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 20.07.2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Ужгородської міжрайонної державної
податкової інспекції про визнання
протиправним та скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій, -

В С Т А Н
О В И В:

14.04.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом та просив
поновити строк звернення до суду,
визнати протиправним та скасувати
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій № 44-22-20-/1639
від 06 лютого 2009 року на суму 48517,02 грн..

В обґрунтування вимог зазначав, що
відповідачем неправомірно на підставі
п.2 ст.16 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»
застосовано штрафну фінансову санкцію,
оскільки сам факт порушення належними
та допустимими доказами не
встановлено. Крім того, на думку
позивача відповідачем прийнято
рішення про застосування штрафної
санкції на підставі п.2 ст.16 Декрету КМУ
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» без належних для
цього повноважень.

В обґрунтування пропущення строку
звернення до суду зазначає, що з метою
отримання результатів проведеної
перевірки від 06 лютого 2009 року
звертався до відповідача з проханням
повідомити про результати проведеної
перевірки, однак, відповіді не отримав.
Закарпатським окружним
адміністративним судом на його адресу
направлено ухвалу від 28 грудня 2009 року
про відкриття провадження в
адміністративній праві №2а-4687/09/0770 за
позовом Ужгородської МДШ до ФОП ОСОБА_1
про стягнення заборгованості у розмірі
48517,05 гривень штрафних (фінансових)
санкцій, застосованих згідно рішення
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 06 лютого 2009 року
№44-22-20-/1639. Разом із вказаною
ухвалою надійшли копії позовної заяви
та матеріали перевірки, у тому числі і
відповідне рішення про застосування
штрафних санкцій. Поштове відправлення
зазначених вище документів отримано
15.01.2010 року, а тому позивач просить
вважати цю дату початком відліку
строку, з якого він дізнався про
порушення власних прав.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 20.07.2011 року
в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду її
оскаржив відповідач. Вважає, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, судом порушено
норми матеріального і процесуального
права. Вважає, що суд у мотивувальній
частині постанови неправомірно
зазначив, що порушення позивачем вимог
валютного законодавства не
підтверджені належними доказами та
матеріалами судової справи, а рішення
Ужгородської МДПІ № 44-22-20-/1639 від
06.02.2009 року про застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкції
на суму 48517,02 грн. прийняте без належних
для цього підстав. Апелянт вважає такі
висновки протиправними та такими, що
підлягають скасуванню в частині
виключення з мотивувальної частини
судового рішення висновків суду.
Просить постанову скасувати та
прийняти нову постанову, з
мотивувальної частини якої виключити
абз. 2-5 стор. 3(4).

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що УДСБЕЗ ГУМВС
України в Закарпатській області
проведено перевірку фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 по питанню надання
транспортних послуг при здійсненні
міжнародних перевезень. За наслідками
перевірки УДСБЕЗ ГУМВС України в
Закарпатській області направлено
запит до ДПА у Закарпатській області
лист від 04.12.2008 року №6/3763 з додатками на
20 арк., у якому зазначається про
необхідність проведення перевірки
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на
предмет додержання ним вимог валютного
законодавства під час надання
транспортних послуг по міжнародних
перевезеннях.

Ужгородською міжрайонною державною
податковою інспекцією на підставі
направлення № 68/22-0 від 02.02.2009 року та
Наказу №75 від 02.02.2009 року проведено
позапланову документальну перевірку
фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з
питань дотримання вимог валютного
законодавства.

За наслідками перевірки прийнято Акт
перевірки № 6/22-20/НОМЕР_1 від 02.02.2009 року,
у якому зроблено висновок, що позивачем
порушено вимоги ст.7 Декрету КМУ «Про
систему валютного регулювання та
валютного контролю», які зобов'язують
проводити розрахунки по іноземним
контрактам іноземною валютою через
уповноважені банки.

За наслідками перевірки Ужгородською
міжрайонною державною податковою
інспекцією прийнято рішення про
застосування до позивача штрафної
(фінансової) санкції № 44-22-20-/1639
від 06 лютого 2009 року на суму 48517,02 грн..

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позовних зазначив, що
висновки відповідача у Акті перевірки
№6/22-20/НОМЕР_1 від 02.02.2009 року про
порушення позивачем вимог валютного
законодавства не підтверджені
належними доказами та матеріалами
судової справи. У зв'язку із чим,
рішення Ужгородської МДПІ
№44-22-20-/1639 від 06 лютого 2009 року про
застосування до позивача штрафної
(фінансової) санкції на суму 48517,02 грн.
прийняте без належних для цього
підстав, є протиправним та підлягає
скасуванню.

Зокрема, суд першої інстанції оцінюючи
подані відповідачем копії документів,
а саме копії договору від 01.02.2008 року,
копії Актів здачі - приймання, копії
контракт - заявок, копії інвойсів та
копії прибуткових касових ордерів
засвідчені штампом відповідача «копія
вірно» зазначив, що дані документи не є
належними письмовими доказами
оскільки, установа може засвідчувати
копії лише тих документів, що
створюються в ній (це правило не
поширюється на архівні установи,
державні нотаріальні контори і
приватних нотаріусів). Крім того,
відповідачем не надано жодного іншого
належного доказу, який би засвідчував
наявність правовідносин позивача із
іноземною фірмою «Schenker Kft» (Угорщина) та
одержання позивачем коштів від
іноземної фірми «Schenker Kft» (Угорщина) за
зовнішньоекономічним договором.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що
відповідно до ч.2 ст.99 КАС України (у
редакції на момент звернення)
позивачем пропущено строк звернення до
суду, на застосуванні якого наполягав
відповідач, а відтак адміністративний
позов фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 про визнання протиправним та
скасування рішення Ужгородської МДПІ
№44-22-20-/1639 від 06 лютого 2009 року не
підлягає задоволенню згідно ст. 100 КАС
України.

Зазначені висновки суду першої
інстанції, на думку апеляційного суду,
відповідають дійсним обставинам
справи та є правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Згідно ч. 1 ст.70 КАС України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування. Частина 4 ст.70 КАС
України визначає, що обставини, які за
законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування, крім
випадків, коли щодо таких обставин не
виникає спору.

Передумовою для вирішення спору по
суті є встановлення судом першої
інстанції умов дотримання позивача
щодо строку звернення до суду за
захистом порушеного права.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування. їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Вказана норма могла бути застосована
при умові розгляду підстав та порядку
застосування спірного рішення про
застосування штрафних санкцій.

Але, зважаючи на те, що позивач
звернувся до суду про оскарження
рішення про застосування штрафної
(фінансової) санкції № 44-22-20-/1639
від 06 лютого 2009 року на суму 48517,02 грн.,
лише 14.04.2010 року, мотивуючи це тим, що
дізнався про наявність вказаного
рішення лише з моменту отримання
такого повідомлення поштою, а саме
15.01.2010 року, встановлення початку
відліку строку для захисту і звернення
до суду є визначальним.

У відповідності до ч. 2 ст. 99 КАС України
(чинної на час виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Судова колегія погоджується із судом
першої інстанції, що зазначене рішення
було надіслано 07.02.2009 року супровідним
листом із повідомленням про вручення
та згідно довідки УДППЗ «Укрпошта»
було вручено 12.02.2009 року особисто
одержувачу ОСОБА_1. З адміністративним
позовом останній звернувся лише 14.04.2010
року про що свідчить вхідний штамп
поштової кореспонденції, а на
застосуванні строку звернення до суду
наполягав відповідач, що стало
правомірною підставою для суду першої
інстанції для відмови у задоволенні
позовних вимог так як, відповідно до ч. 1
ст. 100 КАС України (чинною на час
виникнення спірних правовідносин),
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою
для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна з сторін.

Твердження позивача щодо відсутності
підстав застосування судом першої
інстанції вимог ст. 99-100 КАС України не
находять свого підтвердження, оскільки
матеріали справи підтверджують факт
надходження до позивача інформації про
застосування до нього штрафних
санкцій. Вказане доводиться
проведенням податкової перевірки з
відома та за участю позивача, за
результатами якої складено
відповідний акт ( а.с.9), копією рішення
про застосування штрафних санкцій,
відправленого згідно поштового штампу
від 07.02.2009 року (а.с.12, а.с. 30-31, а.с. 33).

З огляду на те, що підставою для відмови
у задоволенні адміністративного
позову є пропущення позивачем строку
звернення до суду, оцінка доказів на
підтвердження чи спростування підстав
винесення рішення про застосування
штрафних санкцій до позивача не може
братися до уваги, оскільки вказана
обставина не досліджувалась при
винесенні вказаного судового рішення.

З огляду на вищевикладене, суд першої
інстанції приймаючи рішення прийшов до
вірного висновку, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування постанови
колегія суддів не вбачає і вважає, що
апеляційну скаргу на неї слід залишити
без задоволення.

Керуючись, ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1
ст.198, ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л
И В:

Апеляційну скаргу Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 20.07.2011 року
у справі № 2а-1358/10/0770- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
Н.М. Судова-Хомюк

Судді
В.В. Гуляк

О.М. Довгополов