Справа № 826/4372/14
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 квітня 2014 року № 826/4372/14
В приміщенні Окружного
адміністративного суду міста Києва за
адресою у м. Києві по вул. Великій
Васильківській, 81-а, Окружний
адміністративний суд міста Києва у
головуючого Бояринцевої М.А., суддів:
Головань О.В., Кротюка О.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження справу
за позовом Державної служби
інтелектуальної власності України
до Державної виконавчої служби України
про скасування постанови,
Державна служба інтелектуальної
власності України звернулася до суду з
позовом про скасування постанови
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 3 березня 2014 року ВП № 40712458 про
стягнення виконавчого збору.
В обґрунтування наведених вимог
позивач посилається на закони України
"Про виконавче провадження", "Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг", "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", Положення
про Державний реєстр свідоцтв України
на знаки для товарів і послуг,
затверджене наказом Міністерства
освіти і науки України від 10 січня 2002
року № 10, Положення про Державну службу
інтелектуальної власності України,
затверджене Указом Президента України
від 8 квітня 2011 року № 436/2011,
Положення про офіційні видання
державної системи правової охорони
інтелектуальної власності,
затверджене наказом Державної служби
інтелектуальної власності України від
8 грудня 2011 року № 243-Н, Положення про
Державну службу інтелектуальної
власності України, затверджене Указом
Президента України від 8 квітня 2011 року
№ 436, та зазначає, що постанова
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 3 березня 2013 року ВП № 40712458
про стягнення виконавчого збору
підлягає скасуванню, оскільки Державна
служба інтелектуальної власності
України була позбавлена можливості
виконати рішення Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
протягом семи днів з дня відкриття
виконавчого провадження. Представник
позивача також вказує на те, що
державний виконавець виніс постанову
про стягнення виконавчого збору за
відсутності правових підстав для її
Представник відповідача заперечив по
суті заявлених позовних вимог з огляду
на положення Конституції України,
Закону України "Про виконавче
провадження" та зазначив про те, що
Державною службою інтелектуальної
власності України не виконано рішення
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду у строк,
встановлений для його добровільного
виконання, тому постанова державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України від 3 березня 2014 року ВП
№ 40712458 про стягнення
виконавчого збору є такою, що прийнята
з дотриманням норм чинного
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
3 березня 2014 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
винесена постанова № 40712458 про
стягнення з Державної служби
інтелектуальної власності України
виконавчого збору у розмірі 1 360 грн.
Вказана постанова прийнята за
результатами виконавчого провадження
з виконання виконавчого листа
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 9 жовтня 2013
року № 804/9962/13-а.
Відповідно до Закону України від 21.04.1999
№ 606-ХІV "Про виконавче провадження" (із
змінами та доповненнями, далі - Закон №
606) виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.
Частиною другою статті 2 Закону № 606
встановлено, що примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу".
Згідно статті 25 Закону № 606 (в редакції,
яка діяла на час відкриття виконавчого
провадження) державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.
Як вбачається з матеріалів справи, 13
листопада 2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
прийнята постанова про відкриття
виконавчого провадження № 40712458 з
виконання виконавчого листа
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 9 жовтня 2013
року № 804/9962/13-а та
зобов'язано боржника самостійно
виконати рішення суду в строк до семи
днів з моменту винесення (отримання)
даної постанови в частині зобов'язання
Державну службу інтелектуальної
власності України видати рішення про
реєстрацію знаку для товарів і послуг
та зобов'язання Державну службу
інтелектуальної власності України
здійснити державну реєстрацію знаку
для товарів і послуг за заявкою № m 2012
Вказана постанова отримана Державною
службою інтелектуальної власності
України 18 листопада 2013 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.
Листом від 22 листопада 2013 року за №
1-12/9026 Державна служба інтелектуальної
власності України просила Державне
підприємство "Український інститут
промислової власності" забезпечити
здійснення підготовчих дій щодо
реєстрації знака для товарів і послуг
за рішенням суду.
10 грудня 2013 року Державною службою
інтелектуальної власності України
подано державному виконавцю лист від 22
листопада 2013 року № 1-7/9025, яким
повідомила про те, що Державною службою
інтелектуальної власності України
будуть здійснені відповідні дії з
метою виконання постанови про
відкриття виконавчого провадження, а
саме: буде прийнято рішення про
реєстрацію знака для товарів і послуг
державну реєстрацію знака за цією
Листом від 9 січня 2014 року за № 18/1.1
Державне підприємство "Український
інститут промислової власності"
повідомило Державну службу
інтелектуальної власності України про
те, що підготовчі дії щодо реєстрації
2012 року здійснені та заявка передана у
відділення забезпечення державної
Вимогою № 40712458/15 (вихідний від 3
березня 2014 року № 13-0-34-5563/5-198/15)
державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
зобов'язав Державну службу
інтелектуальної власності України
виконати виконавчий лист
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 9 жовтня 2013
року № 8804/9962/13-а та негайно надати до
відділу інформацію та документи, що
підтверджують виконання виконавчого
Вказану вимогу позивач отримав 11
березня 2014 року, що підтверджується
відтиском штемпелю вхідної
Листом від 14 березня 2014 року за № 1-7/1989
Державна служба інтелектуальної
власності України повідомила
державного виконавця про те, що вказані
у вимозі № 40712458/15 дії
виконані Державною службою у повному
обсязі на виконання постанови
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 13 листопада 2013 року ВП № 40712458 про
відкриття виконавчого провадження, а
саме: Державною службою було прийнято
рішення про реєстрацію знака для
товарів і послуг за заявкою № m 2012 11372
від 5 липня 2012 року та здійснено
державну реєстрацію знака для товарів
і послуг за заявкою № m 2012 11372 від 5 липня
2012 року, про що 27 січня 2014 року було
здійснено відповідну публікацію в
офіційному бюлетені "Промислова
власність" № 2, на підтвердження чого
Державною службою інтелектуальної
власності України до листа додано
виписку з Реєстру стосовно свідоцтва
України № 180979 на знак для товарів і
послуг за заявкою № m 2012 11372 від 5 липня
2012 року.

Вказаний лист отриманий
Державною виконавчою службою України 19
березня 2014 року, що підтверджується
відтиском штемпелю вхідної
кореспонденції.

На підставі вказаного листа державним
виконавцем винесено постанову від 25
березня 2014 року про закінчення
виконавчого провадження № 40712458.

Разом з тим, 3 березня 2014 року державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України винесено оскаржувану
постанову про стягнення з Державної
служби інтелектуальної власності
України виконавчого збору.

Вказану постанову позивач отримав 24
березня 2014 року, що підтверджується
відтиском штемпелю вхідної
кореспонденції.

Відповідно до статті 5 Закону № 606
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України. Державному виконавцю повинні
бути безоплатно надані у встановлений
ним строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень. Невиконання законних
вимог державного виконавця тягне за
собою відповідальність згідно із
законом.

Згідно частини першої статті 27 Закону
№ 606 у разі ненадання боржником у
строки, встановлені частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно частин першої та другої статті 75
Закону № 606 після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. У разі невиконання
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону № 606 у разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
його виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача.

Згідно підпункту 3.7.1 пункту 3.7 розділу
ІІІ Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 2 квітня 2012 року №
512/5, постанова про стягнення
виконавчого збору виноситься при
першому надходженні виконавчого
документа державному виконавцю на
наступний день після завершення
строку, наданого боржнику для
самостійного виконання рішення. У
постанові про стягнення виконавчого
збору визначається розмір виконавчого
збору, що підлягає стягненню,
зазначений у частині першій статті 28
Закону. Примусове стягнення
виконавчого збору здійснюється
відповідно до вимог Закону.

При цьому, суд зазначає, що постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору належать до видів
відповідальності за невиконання
рішення самостійно та за невиконання
без поважних причин рішення, що
зобов'язує боржника вчинити певні дії,
та рішення про поновлення на роботі.

Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання. Для застосування
виконавчого збору виконавець приймає
постанову, яка, у разі її невиконання
самостійно, виконується примусово в
установленому Законом України "Про
виконавче провадження" порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у
пункті 6 постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
13.12.2010 № 3 "Про практику застосування
адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби".

Отже, враховуючи, що Державною службою
інтелектуальної власності України
рішення Дніпропетровського окружного
адміністративного суду у встановлений
для самостійного виконання строк не
виконано, державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
правомірно прийнято оскаржувану
постанову про стягнення виконавчого
збору.

Відносно доводів позивача про те, що
Державна служба інтелектуальної
власності України була позбавлена
можливості виконати рішення
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду протягом семи
днів з дня відкриття виконавчого
провадження, суд зазначає про наступне.

Статтею 35 Закону № 606 встановлено, що за
наявності обставин, що перешкоджають
провадженню виконавчих дій, або у разі
несвоєчасного одержання сторонами
документів виконавчого провадження,
внаслідок чого вони були позбавлені
можливості скористатися правами,
наданими їм цим Законом, державний
виконавець може відкласти виконавчі
дії за заявою стягувача чи боржника або
з власної ініціативи на строк до десяти
робочих днів. Про відкладання
провадження виконавчих дій державний
виконавець виносить відповідну
постанову, про що повідомляє сторонам.

Згідно статті 36 Закону № 606, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Відповідно до статті 263 Кодексу
адміністративного судочинства України
за наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Проте, Державна служба інтелектуальної
власності України не скористалася
своїм правом щодо звернення до
державного виконавця або до суду із
заявою щодо відкладення виконавчих дій
або щодо відстрочення виконання
рішення Дніпропетровського окружного
адміністративного суду. Доказів
зворотнього суду не пред'явлено.

Відносно посилань позивача на те, що
державний виконавець виніс постанову
про стягнення виконавчого збору за
відсутності правових підстав для її
винесення, оскільки на спірні
правовідносини поширюється дія Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", суд зазначає
про наступне.

Частиною другою статті 28 Закону № 606
встановлено, що виконавчий збір не
стягується за виконавчими документами
про конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог, відшкодування витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, і стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону, а також у разі виконання рішень
у порядку, встановленому Законом
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень".

При цьому суд звертає увагу, що Закон
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" визначає
гарантії держави щодо виконання
судових рішень щодо стягнення коштів
та зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є: державний
орган; державні підприємство, установа,
організація; юридична особа, примусова
реалізація майна якої забороняється
відповідно до законодавства.

Враховуючи, що за рішенням
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду з Державної
служби інтелектуальної власності
України кошти не стягнуті та не
зобов'язано вчинити певні дії щодо
майна Державної служби
інтелектуальної власності України,
відповідно Закон України "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень"
не поширюється на порядок виконання
рішення Дніпропетровського окружного
адміністративного суду.

Враховуючи наведене та з огляду на те,
що позивачем не виконано рішення
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду в
добровільному порядку, суд приходить
до висновку про правомірність
винесення державним виконавцем
постанови про стягнення з Державної
служби інтелектуальної власності
України виконавчого збору в розмірі 1 360
грн.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог, тому позов визнається
таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 98, 160-163, 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Державної
служби інтелектуальної власності
України до Державної виконавчої служби
України про скасування постанови
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий
М.А. Бояринцева

Судді
О.В. Головань

О.В. Кротюк