Справа № 1215/84/2012
Суддя: Нікулін О.А.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чуванова А.М.
Суддя-доповідач - Нікулін О.А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року справа №1215/84/2012

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Нікуліна О.А.

суддів: Лях
О.П., Жаботинської С.В.

при секретарі судового засідання:
Турко І.Б.

за участю:

позивача:
не з'явився

представника позивача:
ОСОБА_2

представника відповідача:
не з'явився

третіх осіб:
не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Лутугинського районного
суду Луганської області від 25 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Успенської селищної ради
Лутугинського району Луганської
області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
бездіяльності незаконною, -

В С Т А Н О В И
В :

Позивач звернувся з адміністративним
позовом до Успенської селищної ради
Лутугинського району Луганської
області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
бездіяльності незаконною.

Постановою Лутугинського районного
суду Луганської області від 25 березня
2014 року у задоволені позову ОСОБА_3 до
Успенської селищної ради
Лутугинського району Луганської
області, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
бездіяльності незаконною відмовлено.

З постановою суду першої інстанції не
погодився позивач та звернувся з
апеляційною скаргою на неї, в якій
зазначено, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального та
процесуального права внаслідок чого
неправильно вирішив справу, вважає, що
постанова підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
наступного.

Позивач за договором купівлі-продажу
від 16.09.2003 року придбав у власність 50/110
частин житлового будинку АДРЕСА_2.
Державний акт на право власності на
земельну ділянку не отримував.

Треті особи згідно технічного паспорту
від 23.12.2002 року є співвласниками
будинку АДРЕСА_1. Суміжним
землекористувачам - третім особам по
справі, на праві приватної власності
відповідно до державних актів на право
власності на земельну ділянку від
01.02.2005 року, виданих на підставі рішення
Успенської селищної ради 24 скликання 14
сесії від 21 вересня 2004 року, належить
земельна ділянка, площею 0,1048 га, що
знаходиться в АДРЕСА_1

Видачі третім особам державних актів
на право власності на земельну ділянку
передували акт встановлення меж
земельної ділянки від 10.10.2003 року за
погодженням з ОСОБА_3, рішення
Успенської селищної ради 24 скликання 14
сесії від 21 вересня 2004 року ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, яким було
безоплатно передано у власність
земельна ділянка, площею 0,12 га для
обслуговування жилого будинку,
господарських споруд, розташованого в
АДРЕСА_1

Позивач вважає, що вказаним рішення від
21 вересня 2004 року порушені його права
та охоронювані законом інтереси як
користувача суміжної земельної
ділянки, сталося зменшення його
земельної ділянки, незаконне рішення
не відповідає генеральному плану, яким
він користується.

На підставі наданих позивачем доказів
неможливо становити факт порушення
його права користування земельною
ділянкою.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
землеустрій» (далі - Закон) землеустрій
проводиться в обов'язковому порядку на
землях усіх категорій незалежно від
форми власності і разі надання,
вилучення (викупу), відчуження
земельних ділянок.

Земельним кодексом України та Законом
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» вирішення питань безоплатної
передачі у власність громадян
земельних ділянок комунальної
власності віднесено до виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад.

Приймаючи вказане рішення Успенської
селищної ради 24 скликання 14 сесії від 21
вересня 2004 року в частині передачі
ОСОБА_3 безоплатно у власність
земельної ділянки прощею 0,1173 га для
обслуговування жилого будинку,
господарських споруд, розташованого в
АДРЕСА_2 (кадастровий номер
:01:066:0035), а також в частині
передачі ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
безоплатно у власність земельної
ділянки прощею 0,12 га для
обслуговування жилого будинку,
господарських споруд, розташованого в
АДРЕСА_1 діяла на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Земельним кодексом
України та Законом України «Про
Місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст.. 152 Земельного кодексу
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: а) визнання прав; б)відновлення
стану земельної ділянки, який існував
до порушення прав і запобігання
вчиненню дій, що порушують права або
створюють небезпеку порушення прав; в)
визнання угоди недійсною; г) визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади або органів місцевого
самоврядування; ґ) відшкодування
заподіяних збитків; д) застосування
інших, передбачених законом, способів.

Згідно з частиною 1 ст. 153 Земельного
кодексу України власник не може бути
позбавлений права власності на
земельну ділянку, крім випадків,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами України.

Між позивачем та третіми особами виник
спір щодо встановлення меж земельних
ділянок, які їм були надані органом
місцевого самоврядування відповідно
до положень ст..ст.116, 118 Закону України
«Про землеустрій».

Позивачем не доведені обставини, за
яких Успенська селищна рада порушувала
його права при передачі третім особам
земельної ділянки, площею 0,12 га, а
ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1173га,
рішенням від 21.09.2004 року.

Посилання позивача у позові на
порушення земельного законодавства, не
впливають на висновок суду про
відсутність у ОСОБА_3 права вимагати
визнання недійсним та скасування
рішення Успенської селищної ради від
21.09.2004 року щодо третіх осіб і
позбавляти їх права власності на
земельну ділянку, яку вини оформили до
набуття позивачем права власності на
його земельну ділянку.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги зазначає, що він користується
генеральним планом 1965 року, проте у
позові зазначає, що придбав він
домоволодіння у власність лише у 2003
році. Даних про виділення і відведення,
як і встановлення меж в натурі
земельної ділянки позивача відповідно
до оскаржуваного рішення немає.

Виходячи з повноважень, передбачених
ст.. 12 Земельного кодексу України
Успенська селищна рада розглянула
звернення громадян ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, та прийняла
рішення про передачу їм безоплатно у
власність земельних ділянок на
підставі Земельного кодексу України,
Декрету КМУ від 26.12.1992 року «Про
приватизацію земельних ділянок».

Відповідно до ст.. 158 Земельного кодексу
України спори щодо меж земельних
ділянок що перебувають у власності і
користуванні громадян, вирішуються
органами місцевого самоврядування.

Суд вважає необґрунтованими посилання
позивача на генеральний план на
житловий будинок, як на документ в
якому вказано розмір земельної
ділянки, і який свідчить про
закріплення сама такого розміру
землекористувачем, оскільки план не
документ, що посвідчує розмір та
конфігурацію будинку. Розмір та
конфігурація земельної ділянки
визначається Земельним Кодексом
України, органами державного
земельного кадастру. Технічний
паспорт, генеральний план на будинок не
входить до змелено-кадастрової
документації. Відомості про земельну
ділянку в ньому носять інформаційний
характер.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання Успенської селищної ради
Лутугинського району Луганської
області збільшити розмір земельної
ділянки ОСОБА_3 до площі 0,1259 га і
передати її рішенням безоплатно у
власність згідно генерального плану
від 02.02.1965 року та актом узгодження меж
земельних ділянок від 20.10.2004 року, то
суд вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до ст.. 116 Земельного кодексу
України безоплатна передача земельних
ділянок у власність громадян
провадиться у разі приватизації
земельних ділянок, які перебувають у
користуванні громадян; одержання
земельних ділянок із земель державної
і комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації.

Відповідно до ст.. 118 Земельного кодексу
України громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається на підставі технічних
матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки.

У разі згоди зазначених органів на
передачу земельної ділянки у власність
громадянам вони дають дозвіл на
розробку проекту її приватизації.

За земельним законодавством, земельна
ділянка, як об'єкт земельних
правовідносин, що виникають між
громадянами та місцевими радами, стає
таким, в її юридичному значенні, лише в
разі її відведення та встановлення її
меж в натурі.

Таким чином, Успенська селищна рада
рішенням від 21.09.2004 року, вирішуючи
питання про надання сторонам земельних
ділянок безоплатно у власність, не
порушила права суміжного
землекористувача ОСОБА_3, та
дотрималася вимог земельного
законодавства. Законних підстав для
покладення на місцеву раду обов'язку
про збільшення земельної ділянки
позивача у суду немає.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції.

Відповідно до статті 198 КАС України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду має право:
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін; змінити постанову суду;
скасувати її та прийняти нову
постанову суду; скасувати постанову
суду і залишити позовну заяву без
розгляду або закрити провадження у
справі; визнати постанову суду
нечинною і закрити провадження у
справі; скасувати постанову суду і
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Відповідно до статті 202 КАС України
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання, а так само розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Суд першої інстанції допустився
порушень норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу
України (надалі - ЗК), в редакції, чинною
на момент прийняття Рішення від 21.09.2004
р. громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, лпської ради за
міщезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічнихматеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Відповідач не зміг надати суду
документів, які підтверджують розмір
земельних ділянок позивача та третіх
осіб, тобто неможливо встановити яким
чином Відповідач визначив площу
земельних ділянок сторін. Рішенням
Відповідача від 21.09.2004 р. передавались у
власність позивача земельна ділянка
за адресою: АДРЕСА_2 тогцею 0,1173 га
(кадастровий номер :01:066:0035)»,
Третім особам - «земельна ділянка
площею 0,12 га за адресою: АДРЕСА_1
(кадастровий номер :01:066:0034)».
Позивач та треті особи на момент
винесення Рішення від 21.09.2004 р. мали
індивідуально визначені земельні
ділянки з кадастровими номерами

Згідно з технічною документацію площа
земельної ділянки позивача
(кадастровий

номер :01:066:0035) складає 0.1242 га.,
тобто відповідач передав у власність
позивача земельну ділянку з
конкретновизначеною площею проте, в
Рішенні від 21.09.2004 р. маються інші
показники площі.

Передаючи земельну ділянку Третім
особам, відповідач в рішенні від 21.09.2004
р. зазначив площу 0.12 га (кадастровий
номер :01:066:0034). Відповідно до
плану земельної ділянки кадастровий
номер :01:066:0034 її площа складає 0.1048
га

Згідно висновків експерта ОСОБА_8
площа земельної ділянки третіх осіб
згідно документів БТІ складає 962,23 кв.м,
площа земельної ділянки позивача - 1259
кв.м.

Загальна площа двох земельних ділянок
складає 2221,23 кв. м. або 0.222123 га.

Загальна площа двох земельних ділянок,
які були передані позивачеві та третім
особам згідно Рішення від 21.09.2004 р.
складає 0,2373 га (0,1173 га + 0.12 га).

За технічною документацією земельних
ділянок позивача та третіх осіб
випливає, що їх загальна площа складає
0,229 га (0,1242 га + 0,1048 га), що також є меншою,
аніж була виділена Рішенням від 21.09.2004
р.

Рішення від 21.09.2004 р. суперечить
технічній документації земельних
ділянок. Ним надано у власність
позивача та третіх осіб земельні
ділянки площею більшою ніж їх фактична,
що унеможливлює користування
земельною ділянкою позивачем.

Зазначене є підставою для скасування
Рішення від 21.09.2004р.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що суд першої
інстанції не дотримався норм
матеріального права під час
вирішення справи, тобто наявні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст. 198, 202, 205, 207 КАС України,
суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову
Лутугинського районного суду
Луганської області від 25 березня 2014
року - задовольнити.

Постанову Лутугинського районного
суду Луганської області від 25 березня
2014 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Успенської
селищної ради Лутугинського району
Луганської області, треті особи ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
бездіяльності незаконною -
задовольнити частково.

Рішення Успенської селищної ради
Лутугинського району Луганської
області 24 скликання 14 сесії від 21
вересня 2004 року в частині передачі
ОСОБА_3 безоплатно у власність
земельної ділянки прощею 0,1173 га для
обслуговування жилого будинку,
господарських споруд, розташованого в
АДРЕСА_2 - скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовити.

Постанова за наслідками апеляційного
перегляду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого
Адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня складення у
повному обсязі.

Постанова у повному обсязі складена 05
травня 2014 року.

Колегія суддів
О.А.Нікулін

О.П.Лях

С.В.Жаботинська