Справа № 2а-4546/10/1770
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
Справа №
18185/11/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Курильця А.Р., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

представника відповідача 1 Ситая М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у м. Рівне на постанову Рівненського
окружного адміністративного суду від 25
листопада 2010 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю - фірми "ІМПЕРІЯ-К" до
Державної податкової інспекції у м.
Рівне (тепер - Державна податкова
інспекція у м. Рівному Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області), Головного управління
Державного казначейства України в
Рівненській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,
стягнення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість,

в с т а н о в и в:

ТОВ "ІМПЕРІЯ-К" 22.09.2010 року звернулося в
суд з адміністративним позовом до ДПІ у
м. Рівне, ГУ ДК України в Рівненській
області, в якому просило визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення №/0/15-214 від
26.08.2010р. та стягнути з Державного
бюджету України бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість в сумі 1391,00 грн.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
№/0/15-214, прийняте Державною
податковою інспекцією у м. Рівне
26.08.2010р., в повному обсязі з моменту
прийняття. Зобов'язано Державну
податкову інспекцію у м. Рівне вчинити
дії, які визначені чинним
законодавством України щодо
повернення суми бюджетного
відшкодування у розмірі 1391 грн. 00 коп. В
решті позову - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ДПІ у м. Рівне
оскаржила його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати і
прийняти нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити. Вимоги
за апеляційною скаргою обґрунтовує
тим, що судом першої інстанції були
недостатньо досліджені докази та
обставини справи, рішення постановлено
з порушенням норм матеріального права.
Зазначає, що Законом України «Про
податок на додану вартість» ТОВ фірма
«Імперія-К» віднесено до податкового
кредиту суми податку на додану
вартість по придбанню дизпалива. При
відпрацюванні ланцюгів постачання
даного товару встановлено ряд
підприємств-постачальників, по яких
неможливо підтвердити включення до
податкового зобов'язання сум податку
на додану вартість по взаємовідносинах
по ланцюгу постачання з ТОВ фірма
«Імперія-К». Такі суми податку на
додану вартість відповідно не були
сплачені до бюджету.

Таким чином, податок на додану вартість
в сумі 1 391 грн. 00 коп. за червень 2010 року
не підлягає поверненню з бюджету, так
як не була попередньо сплачена
постачальниками до бюджету.

У відповідності до п.1.8 ст.1 Закону
України «Про податок на додану
вартість» у ТОВ фірма «Імперія-К»
відсутні підстави для отримання
бюджетного відшкодування в сумі 1 391
грн. 00 коп. за червень 2010 року.

Представник відповідача 1 в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав та просив її задовольнити.

Представники позивача та відповідача 2
в судове засідання не прибули, про дату,
час і місце апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином, тому
колегія суддів, у відповідності до ст.196
КАС України, вважає за можливе
розглядати справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача 1, дослідивши
наявні в справі матеріали та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності, на
основі наявних у справі доказів,
колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем було дотримано вимоги Закону
України «Про податок на додану
вартість» необхідні для отримання
бюджетного відшкодування за червень
2010р., а зменшення останньому бюджетного
відшкодування у зв'язку з неможливістю
підтвердити фактичне надходження
податку на додану вартість до бюджету
по ланцюгу постачальників є нормативно
необґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, вважаючи, що він відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи з огляду
на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
17.08.2010 року посадовими особами
відповідача було проведено
документальну невиїзну (камеральну)
перевірку податкової декларації з
податку на додану вартість позивача за
червень 2010р., за результатами якої
оформлено акт №666 /а.с.33/.

У вищевказаному акті зазначено про
порушення позивачем п.1.8. ст.1, пп.7.4.1 п.7.4
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість».

Як видно з акту перевірки під час
автоматизованого співставлення
податкових зобов'язань в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України за
травень 2010 р. встановлено завищення
податкового кредиту на 4890,00 грн. по ТОВ
фірма "Авіас", яке не подало до ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровськ
(де воно перебуває на обліку як платник
податків) податкової декларації з ПДВ
за червень 2010р., тому до ДПІ у
Жовтневому районі м. Дніпропетровськ
було направлено запит №38521/15-232 від
13.08.2010р. Таким чином, по вищевказаному
підприємству податковий орган вважає
неможливим підтвердити
взаємовідносини по ланцюгу постачання.

На цих підставах, відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення №/0/15-214 від
26.08.2010р. /а.с.34/, згідно якого позивачу
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 1391,00 грн.

Згідно пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пп.7.7.1 цього
пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до законуу, а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Так як бюджетне відшкодування залежить
від правомірності формування
платником податків податкового
кредиту, при перевірці правильності
його визначення слід враховувати
вимоги пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
відповідно до яких податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп.7.2.6 цього пунктуу.

Як видно з матеріалів справи позивач
придбавав у ТОВ фірми "Авіас" дизельне
паливо, яке використовувалося в
господарській діяльності останнього,
так як основним видом діяльності
позивача є діяльність автомобільного
вантажного транспорту, що
підтверджується довідкою ЄДРПОУ /а.с.35/.

Вчинення позивачем господарських
операцій із ТОВ фірма "Авіас"
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями податкових накладних
/а.с.52-56, 58, 60, 61, 63, 65, 68, 70, 73, 75, 78, 80, 82, 84,
123-161/, актами списання дизпалива /а.с.112,
114, 121/. Оплата дизпалива позивачем
підтверджується платіжними
дорученнями /а.с.53-54, 57, 64, 66, 69, 71, 74, 76, 85-98/
та іншими первинними та
бухгалтерськими документами наявними
у матеріалах справи. Окрім того,
позивач надав докази використання
придбаного у ТОВ фірми "Авіас"
дизпалива у своїй подальшій
господарській діяльності, зокрема
подорожні листи /а.с.103-105, 107-108, 111, 113,
116-118/, товарно-транспортними накладними
та актами здачі-приймання робіт
(надання послуг), що підтверджують
надання автопослуг тощо.

Враховуючи наведене вище колегія
суддів погоджується, що господарські
операції позивача не викликають
сумніву в їх реальності.

Також колегія суддів вважає вірним
висновок суду першої інстанції про те,
що контрагент позивача не виконав
свого зобов'язання зі сплати податку до
бюджету, не є підставою для позбавлення
платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження суми
свого податкового кредиту.

Крім того, як видно з листа ТОВ фірма
"Авіас" від 28.10.2010 року №656 податкові
накладні , видані позивачу включені в
податкові зобов»язанння Декларації з
ПДВ за травень 2010 року, яка надана ДПІ
Жовтневого району м.Дніпропетровська
(т.2 а.с.6)

Положеннями п.п.7.7.3-7.7.6 п.7.7. ст.7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» та Порядком відшкодування
податку на додану вартість,
затвердженим Наказом Державної
податкової адміністрації, Державного
казначейства України від 2 липня 1997p.
№209/72 передбачено порядок повернення
відповідачами суми бюджетного
відшкодування шляхом надання
податковим органом відповідних
висновків органу Державного
казначейства.

Тому, колегія суддів вважає правильним
рішення про відмову стягнути з
Державного бюджету України бюджетного
відшкодування з ПДВ.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає правильним висновок
про те що відповідач не довів
правомірності прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення
№/0/15-214 від 25.08.2010р., а тому
адміністративний позов задоволено
частково правомірно.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст.72 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне
залишити без задоволення, а постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 25 листопада
2010 року у справі №2а-4546/10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
ухвали в повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складання
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
А.Р. Курилець

Р.В. Кухтей

Ухвала у повному обсязі складена 29.04.2014
року.