Справа № 806/1016/14
Суддя: Семенюк Микола Миколайович
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2014 р.
м. Житомир справа №
806/1016/14

категорія
8.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Семенюк М.М.,

з участю секретаря судового засідання
Лисайчука А.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів Житкевич
С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області, Головного управління
Міндоходів у Житомирській області

про визнання недійсними та скасування
наказу № 102 від 07.02.2014 року, податкових
повідомлень - рішень від 20.02.2014 року
№ і №, рішення про
застосування фінансових санкцій від
20.02.2014 року № /22-01/,

встановив:

Позивач звернувся з позовом, в якому
просить, з урахуванням доповнень
(а.с.52-53) визнати недійсними та
скасувати наказ Головного управління
Міндоходів у Житомирській області № 102
від 07.02.2014 року про проведення
фактичної перевірки, прийняті 20.04.2014
року Коростенською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області податкові
повідомлення-рішення №, №
та рішення про застосування фінансових
санкцій № /22-01/.

В обґрунтування позову зазначає, що для
проведення фактичної перевірки не було
підстав, передбачених пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80
ПК України, а тому наказ № 102 від 07.02.2014
року є протиправним. До податкових
повідомленнях-рішеннях №, №
не надано розрахунку податкових
зобов'язань та штрафних (фінансових)
санкцій, в них відсутнє посилання на
пункт та статтю законодавчого акту,
порушення якого встановлено, в рішенні
про застосування фінансових санкцій №
/22-01/ відсутня перша частина
даного рішення. Порушення, встановлені
в акті перевірки не відповідають
дійсності.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав повністю.

Представник відповідачів проти
задоволення позовних вимог
заперечував з підстав, викладених в
запереченнях на адміністративний
позов (а.с.77-79). При цьому пояснив, що
наказ про проведення фактичної
перевірки є актом одноразової дії, на
даний час реалізований, а тому в його
скасуванні належить відмовити.

Проаналізувавши досліджені докази у
сукупності, суд приходить до висновку,
що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Наказом Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
07.02.2014 року № 102 "Про проведення
фактичної перевірки" (а.с.16) була
призначена фактична перевірка
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 з 07.02.2014 року тривалістю 10 діб за
місцем фактичного провадження
діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності платника податків за
адресою: АДРЕСА_1.

На виконання вказаного наказу
працівниками Головного управління
Міндоходів у Житомирській області в
період з 7 по 12 лютого 2014 року була
проведена фактична перевірка,
оформлена актом від 13.02.2014 року №
0038/06/30/22/ за результатами
фактичної перевірки щодо дотримання
порядку здійснення платником податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності патентів,
свідоцтв, у тому числі свідоцтв про
державну реєстрацію виробництва та
обігу підакцизних товарів (а.с.87).

12 лютого 2014 року зазначений акт був
підписаний без зауважень і один
примірник його отриманий фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 (а.с.13).

20 лютого 2014 року Коростенською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Житомирській області були
прийняті:

- податкове повідомлення-рішення
№ (а.с.10), яким до ОСОБА_3
застосовані штрафні санкцій у розмірі
681 грн.;

- податкове повідомлення-рішення
№ (а.с.11), яким до ОСОБА_3
застосовані штрафні санкцій у розмірі
23251,25 грн.;

- рішення про застосування фінансових
санкцій № /22-01/ (а.с.12), яким до
ОСОБА_3 застосований штраф у розмірі 1000
грн.

Щодо вимоги про скасування наказу
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області № 102 від 07.02.2014
року про проведення фактичної
перевірки.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Статтею 75 ПК України визначено, що
органи державної податкової служби
мають право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Згідно з пп. 80.2.3. п. 80.2. ст. 80 ПК України
фактична перевірка може проводитися на
підставі рішення керівника органу
податкової служби, оформленого
наказом.

Стаття 81 ПК України передбачає умови та
порядок допуску посадових осіб
податкової служби до проведення
перевірки, а також можливість
недопущення платниками податків
посадових (службових) осіб органу
державної податкової служби до
проведення документальної виїзної або
фактичної перевірки.

Враховуючи, що наказ про перевірку є
актом одноразової дії і з дозволу
працівника позивача фактично був
реалізований, що свідчить про те, що
позивач визнав його правомірність,
допустивши відповідача до перевірки, і
погодився з діями перевіряючи щодо
його виконання, суд вважає, що
скасування наказу № 102 від 07.02.2014 року
не може призвести до відновлення
порушених права позивача, а тому
позовні вимоги з приводу його
скасування задоволенню не підлягають.

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ .

Як вбачається з акту від 13.02.2014 року №
0038/06/30/22/, пояснень представника
відповідача, податковим
повідомленням-рішеням № були
застосовані штрафні санкції у розмірі:

- 680 грн. за незабезпечення щоденного
друку фіскальних звітних чеків за
09.08.2013 року та 09.02.2014 року;

- 1 грн. за не проведення розрахункової
операції на повну суму покупки через
РРО.

Позивачем був до справи наданий
фіскальний звітний чек за 09.08.2013 року
(а.с.30), оригінал якого був досліджений в
судовому засіданні.

Відносно не роздрукування фіскального
звітного чеку за 09.02.2014 року,
представник позивача пояснив, що у
зв'язку з відсутністю
електропостачання, чек був
роздрукований о 00:52 год. 10 лютого 2014
року, що підтверджується дослідженим в
судовому засіданні чеком (а.с.31-32), з
якого вбачається, що перша
розрахункова операція проведена 09.02.2014
року о 09:15 год., а роздруківка
фіскального звіту проведена 10.02.2014 року
о 00:52 год.

Пункт 9 ст. 3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» зобов'язує суб'єктів
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг щоденно друкувати
на реєстраторах розрахункових
операцій (за виключенням автоматів з
продажу товарів (послуг) фіскальні
звітні чеки і забезпечувати їх
зберігання в книгах обліку
розрахункових операцій.

Відповідно до п. 2.6 глави 2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного Банку України від 15.12.2004
№ 637, уся готівка, що надходить до кас,
має своєчасно (у день одержання
готівкових коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися. У разі проведення
готівкових розрахунків із
застосуванням РРО або використанням РК
оприбуткуванням готівки є здійснення
обліку зазначених готівкових коштів у
повній сумі їх фактичних надходжень у
книзі обліку розрахункових операцій на
підставі фіскальних звітних чеків РРО
(даних РК).

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» фіскальний звітний чек -
документ встановленої форми,
надрукований реєстратором
розрахункових операцій, що містить
дані денного звіту, під час друкування
якого інформація про обсяг виконаних
розрахункових операцій заноситься до
фіскальної пам'яті; денний звіт -
документ встановленої форми,
надрукований реєстратором
розрахункових операцій, що містить
інформацію про денні підсумки
розрахункових операцій, проведених з
його застосуванням.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 18.02.2002 № 199 затверджено Вимоги щодо
реалізації фіскальних функцій
реєстраторами розрахункових операцій
для різних сфер застосування.

У пункті 2 Вимог щодо реалізації
фіскальних функцій реєстраторами
розрахункових операцій для різних сфер
застосування зміну визначено як період
роботи реєстратора від реєстрації
першої розрахункової операції після
виконання Z-звіту до виконання
наступного Z-звіту.

У примітках до формату і розрядності
даних, що зберігаються у фіскальній
пам'яті (додаток до названих Вимог)
зазначено, що максимальна тривалість
зміни РРО не повинна перевищувати 24
години.

Правовий аналіз наведених нормативних
положень дає підстави зробити
висновок, що друк Z-звіту у кінці зміни у
межах 24 годин з початку реєстрації
першої розрахункової операції після
виконання Z-звіту попередньої зміни
слід розглядати як щоденний друк
такого звіту.

Таким чином відображені в акті від
13.02.2014 року № 0038/06/30/22/ порушення,
які виразились в незабезпечені
щоденного друку фіскальних звітних
чеків за 09.08.2013 року та 09.02.2014 року, не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні, позивач виконав свій
обов'язок, зазначений в п. 9 ст. 3 Закону
України від 06.07.1995 року № 265/95-ВР "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", а тому застосування до нього
штрафної санкції в сумі 680 грн.,
передбаченої п.4 ст. 17 цього Закону, є
протиправним, і податкове
повідомлення-рішення № в цій
частині підлягає скасуванню.

Щодо застосування штрафної санкції в
сумі 1 грн. за не проведення позивачем
розрахункової операції на повну суму
покупки.

Враховуючи, що не проведення позивачем
розрахункової операції на повну суму
покупки через РРО в порушення вимог п.1
ст.3 Закону України від 06.07.1995 року №
265/95-ВР "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", підтверджується актом від
13.02.2014 року № 0038/06/30/22/, який без
заперечень підписаний позивачем, в
позовній заяві з цього приводу нічого
не зазначено і представник позивача в
судовому засіданні ніяких доводів на
спростування вказаного порушення не
навів, суд вважає, що штрафна санкція у
розмірі 1 грн. була застосована до
позивача правомірно, у відповідності
до п.1 ст. 17 Закону України від 06.07.1995
року № 265/95-ВР "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг".

Щодо податкового повідомлення-рішення
№ (а.с.11), яким до ОСОБА_3
застосовані штрафні санкцій у розмірі
23251,25 грн.

Як вбачається з акту від 13.02.2014 року №
0038/06/30/22/ та додатку № 1 до нього
(а.с.89), перевіркою встановлено не
оприбуткування, в порушення підпунктів
2.2, 2.6 пункту 2 Положення про ведення
касових операцій у національній
валюті, затвердженого постановою
Правління Національного Банку України
від 15 грудня 2004 року № 637 (далі -
Положення) сум готівкової виучки в
розділі ІІ КОРО в розмірі 4650,25 грн. (4400,75
грн.+153,00 грн.+96,50 грн.).

Те, що представником позивача в судове
засідання були надані книги обліку
розрахункових операцій (КОРО), в
розділі ІІ яких вже були оприбутковані
суми готівкової виучки в розмірі 4650,25
грн., суд до уваги не приймає, оскільки
факт не оприбуткування
підтверджується актом від 13.02.2014 року №
0038/06/30/22/ та додатку № 1 до нього,
підписаних без зауваження ОСОБА_3, а
також показами свідка ОСОБА_4, яка
показала, що на момент проведення
перевірки відповідних записів в
розділі ІІ КОРО не було.

Твердження ж представника позивача про
те, що наявність в КОРО фіскальних
звітних чеків свідчить про
оприбуткування готівки в КОРО, не
ґрунтується на вимогах законодавства.

Так, за правилами пункту 2.6 Положення
уся готівка, що надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися (абзац перший), при
цьому у разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням розрахункової книги
оприбуткуванням готівки є здійснення
обліку зазначених готівкових коштів у
повній сумі їх фактичних надходжень у
книзі обліку розрахункових операцій на
підставі фіскальних звітних чеків РРО
(даних розрахункової книги) (абзац
третій зазначеного пункту Положення).

Абзацом третім частини першої статті 1
Указу № 436/95, який прийнятий згідно зі
статтею 25 Конституційного договору між
Верховною Радою України та Президентом
України від 8 червня 1995 року та діє до
прийняття відповідного закону,
установлено, що у разі
порушення юридичними особами всіх форм
власності, фізичними особами -
громадянами України, іноземними
громадянами та особами без
громадянства, які є суб'єктами
підприємницької діяльності, а також
постійними представництвами
нерезидентів, через які повністю або
частково здійснюється підприємницька
діяльність, норм з регулювання обігу
готівки у національній валюті, що
встановлюються Національним банком
України, до них застосовуються
фінансові санкції у вигляді штрафу,
зокрема, за неоприбуткування (неповне
та/або несвоєчасне) оприбуткування у
касах готівки - у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

Наведене вище дає підстави дійти
висновку, що у разі проведення
готівкових розрахунків із
застосуванням РРО оприбуткуванням
готівки є сукупність дій з фіксації
повної суми фактичних надходжень
готівки у фіскальних звітних чеках РРО
(даних розрахункової книги) та
відображення на їх підставі готівки у
книзі обліку розрахункових операцій.
При цьому невідображення готівки у
книзі обліку розрахункових операцій
після їх проведення із застосуванням
РРО є порушенням порядку
оприбуткування готівки,
відповідальність за яке встановлена
саме Указом № 436/95.

Вказана правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України від
02.04.2013 року по справі № 21-439а12 (а.с.83-86),
яка в силу приписів ст. 244-2 КАС України є
обов'язковою.

Таким чином суд вважає податкове
повідомлення-рішення №
правомірним, прийнятим відповідно до
діючого законодавства.

Щодо рішення про застосування
фінансових санкцій № /22-01/ (а.с.12),
яким до ОСОБА_3 застосований штраф у
розмірі 1000 грн.

Як вбачається з акту від 13.02.2014 року №
0038/06/30/22/, пояснень представника
відповідача, позивачем, в порушення
вимог ст.15 Закону України від 19.12.1995
року № 481/95-ВР "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", реалізовано 05.08.2013 року
алкогольних напоїв на суму 84,00 грн.
через реєстратор розрахункових
операцій з реєстраційним № , не
внесений до ліцензій на право
здійснення роздрібної торгівлі
алкогольними напоями.

Факт реалізації 05.08.2013 року алкогольних
напоїв на суму 84,00 грн. через реєстратор
розрахункових операцій з
реєстраційним № позивачем не
заперечується.

Статтею 15 Закону України від 19.12.1995 року
№ 481/95-ВР "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів"
передбачено, що роздрібна торгівля
алкогольними напоями (крім столових
вин) або тютюновими виробами може
здійснюватися суб'єктами
господарювання всіх форм власності, у
тому числі їх виробниками, за наявності
у них ліцензій; у додатку до ліцензії на
роздрібну торгівлю алкогольними
напоями суб'єктом господарювання
зазначається адреса місця торгівлі і
вказуються перелік електронних
контрольно-касових апаратів та
інформація про них: модель,
модифікація, заводський номер,
виробник, дата виготовлення;
реєстраційні номери книг обліку
розрахункових операцій, які
знаходяться у місці торгівлі.

Відповідно до ліцензії серії НОМЕР_1
(а.с.17), виданої 22.11.2012 року, ФОП ОСОБА_3
надано право здійснення роздрібної
торгівлі алкогольними напоями в кафе
за адресою АДРЕСА_1.

У додатку до ліцензії НОМЕР_1 (а.с.18),
термін дії якого з 03.08.2013 року, вказані
ФОП ОСОБА_3, місце торгівлі - кафе за
адресою АДРЕСА_1, електронний
контрольно-касовий апарат №
реєстраційного посвідчення .
Електронний контрольно-касовий апарат
№ реєстраційного посвідчення в
даному додатку не вказаний.

Згідно абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону України від
19.12.1995 року № 481/95-ВР "Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів", до суб'єктів господарювання
застосовуються фінансові санкції у
вигляді штрафів у разі роздрібної
торгівлі алкогольними напоями через
електронний контрольно-касовий апарат
(книгу обліку розрахункових операцій),
не зазначений у ліцензії - 200 відсотків
вартості реалізованої через такий
контрольно-касовий апарат (книгу
обліку розрахункових операцій)
продукції, але не менше 1000 гривень.

Наведене свідчить, що порушення вимог
ст.15 Закону України від 19.12.1995 року №
481/95-ВР "Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів" з боку
позивач мало місце і штрафна санкція в
розмірі 1000 грн. застосовано до нього у
відповідності до вимог закону.

З приводу порушень відповідачами
діючого законодавства щодо змісту
оскаржуваних рішень та не додання до
податкових повідомлень-рішень
розрахунку податкового зобов'язання та
штрафних санкцій, вручення позивачу
акту перевірки до його реєстрації, то
вони ніяким чином не спростовують
факту скоєння позивачем вищевказаних
порушень і правомірності
застосуваннях за них штрафних санкцій.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 158-163 КАС України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Коростенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 20.02.2014 року № в
частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій в сумі 680 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити ОСОБА_3 понесені нею судові
витрати у розмірі 182,70 грн. з Державного
бюджету України, зобов'язавши орган
Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків апеляційного
оскарження, якщо апеляційної скарги не
було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
М.М. Семенюк

Повний текст постанови виготовлено: 22
квітня 2014 р.