Справа № 805/2389/14
Суддя: Шальєва В. А.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Козаченко А.В.
Суддя-доповідач - Шальєва В. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
справа №805/2389/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого - судді Шальєвої В.А.

суддів Компанієць І.Д., Бишова М.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі судового засідання
Донецького апеляційного
адміністративного суду за адресою: м.
Донецьк, б. Шевченка, 26, апеляційну
скаргу Донецького міського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Головного управління юстиції у
Донецькій області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 р. в
справі № 805/2389/14 за позовом ОСОБА_2 до
Донецького міського відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Головного управління юстиції у
Донецькій області про зобов'язання
вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовом до Донецького міського відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Головного управління юстиції у
Донецькій області про зобов'язання
вчинити певні дії, в обґрунтування
якого зазначила, що протягом усього
усвідомленого життя вона проживала з
матір'ю та вітчимом - ОСОБА_3, якого
вважає своїм батьком. 13.02.2014 р.
відповідачем відмовлено позивачу в
проведенні державної реєстрації зміни
по батькові, з підстав того, що зміна по
батькові фізичної особи без зміни
імені батька цивільним законодавством
не передбачено. Позивач вважає такі дії
втручанням в особисте життя та
порушенням приписів Конвенції про
захист прав людини та основоположних
свобод, просить зобов'язати Донецький
міський відділ державної реєстрації
актів цивільного стану Головного
управління юстиції у Донецькій області
провести державну реєстрацію зміни по
батькові з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2».

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 р.
позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати постанову, ухвалити
нове рішення про закриття провадження
у справі з підстав його незаконності та
необґрунтованості, зазначає, що ст. 295
Цивільного кодексу України передбачає
виключний перелік підстав для зміни по
батькові особи, а саме у разі зміни
батьком свого власного імені,
виключення відомостей про нього як
батька дитини з актового запису про її
народження; у разі усиновлення,
визнання усиновлення недійсним або
його скасування. Апелянт також вказує,
що посилання позивача та суду на
рішення Європейського суду з прав
людини «Гарнага проти України» є
некоректним у зв'язку з тим, що на час
звернення ОСОБА_4 до відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
діяло інше національне законодавство,
а вказаним рішенням Європейського суду
з прав людини не зобов'язано державу
Україна вжити додаткових заходів
індивідуального характеру,
спрямованих на усунення конкретного
порушення.

Особи, які беруть участь у справі, до
судового засідання не з'явились, про
дату, час і місце апеляційного розгляду
повідомлені належним чином, у зв'язку з
чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС
України справа розглянута в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши
доводи апеляційної скарги матеріалами
справи, приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанції встановлено, що відповідно
до свідоцтва про народження НОМЕР_1
батьком позивача ОСОБА_2 є ОСОБА_5.
Позивач звернулась до відповідача із
заявою про зміну її по батькові з
«ОСОБА_2» на «ОСОБА_2». Листом
відповідача від 07.02.2014 р. № 270/04.2-21
позивачу відмовлено у задоволенні
заяви про зміну по батькові з «ОСОБА_2»
на «ОСОБА_2».

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з наявності у
позивача права на зміну по батькові,
встановленого міжнародним
законодавством.

Колегія суддів вважає такий
висновок обґрунтованим, з огляду на
наступне.

Відповідно до статті 28 Цивільного
кодексу України фізична особа набуває
прав та обов'язків і здійснює їх під
своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є
громадянином України, складається із
прізвища, власного імені та по
батькові, якщо інше не випливає із
закону або звичаю національної
меншини, до якої вона належить.

Статтею 295 Цивільного кодексу
України встановлено, що фізична особа,
яка досягла шістнадцяти років, має
право на власний розсуд змінити своє
прізвище та (або) власне ім'я.

Фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, має право змінити
своє прізвище та (або) власне ім'я за
згодою батьків або одного з них у разі,
якщо другий з батьків помер, визнаний
безвісно відсутнім, оголошений
померлим, визнаний обмежено
дієздатним, недієздатним, позбавлений
батьківських прав щодо цієї дитини, а
також якщо відомості про батька (матір)
дитини виключено з актового запису про
її народження або якщо відомості про
чоловіка як батька дитини внесені до
актового запису про її народження за
заявою матері.

У разі якщо над фізичною особою, яка
досягла чотирнадцяти років,
встановлено піклування, зміна прізвища
та (або) власного імені такої особи
здійснюється за згодою піклувальника.

Фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, має право на зміну
по батькові у разі зміни її батьком
свого власного імені або виключення
відомостей про нього як батька дитини з
актового запису про її народження.

Прізвище, власне ім'я та по батькові
фізичної особи можуть бути змінені у
разі її усиновлення, визнання
усиновлення недійсним або його
скасування відповідно до закону.

Відносини, пов'язані з проведенням
державної реєстрації актів цивільного
стану, внесенням до актових записів
цивільного стану змін, їх
поновленням і анулюванням, засади
діяльності органів державної
реєстрації актів цивільного стану
регулює Закон України «Про державну
реєстрацію актів цивільного стану»
від 01.07.2010 р. № 2398-VI (далі - Закон № 2398-VI).

Згідно зі статтею 9 Закону України №
2398-VI правила проведення державної
реєстрації актів цивільного стану,
внесення змін до актових записів
цивільного стану, їх поновлення та
анулювання затверджуються
Міністерством юстиції України.

Правилами внесення змін до актових
записів цивільного стану, їх
поновлення та анулювання, які
затверджено наказом Міністерства
юстиції України від 12.01.2011 р. N 96/5,
визначено, що внесення змін до актових
записів цивільного стану, які складено
органами державної реєстрації актів
цивільного стану України, проводиться
відділами державної реєстрації актів
цивільного стану районних, районних у
містах, міських (міст обласного
значення), міськрайонних, міжрайонних
управлінь юстиції (далі - відділи
державної реєстрації актів цивільного
стану) у випадках, передбачених чинним
законодавством. У разі відмови у
внесенні змін до актових записів
цивільного стану у висновку відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану вказуються причини відмови та
зазначається про можливість
оскарження його у судовому порядку.

Відповідно до п. 2.1 вищевказаного
Порядку заява про внесення змін до
актового запису цивільного стану за
формою, наведеною в додатку 1, подається
до відділу державної реєстрації актів
цивільного стану за місцем проживання
заявника, а у випадках, передбачених
статтею 53 Сімейного кодексу України,
також до відділу державної реєстрації
актів цивільного стану за місцем
зберігання першого примірника
актового запису про шлюб при
пред'явленні паспорта або паспортного
документа.

Пунктом 2.13.12 цього Порядку передбачено,
що внесення змін до актових записів
цивільного стану можливе також і в
інших окремих випадках, якщо це не
суперечить чинному законодавству
України.

Законом України «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції» від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР
передбачено, що Конвенція про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, підписана від імені України 09.11.1995
р., Перший протокол, протоколи N 4 і N 7 до
Конвенції, підписані від імені України
19.12.1996 р., та протоколи N 2 і N 11 до
Конвенції, підписані від імені України
09.11.1995 р. у м. Страсбурзі, ратифікована з
відповідними заявами та
застереженнями.

Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
кожен має право на повагу до свого
приватного і сімейного життя, до свого
житла і кореспонденції. Органи
державної влади не можуть втручатись у
здійснення цього права, за винятком
випадків, коли втручання здійснюється
згідно із законом і є необхідним у
демократичному суспільстві в
інтересах національної та громадської
безпеки чи економічного добробуту
країни, для запобігання заворушенням
чи злочинам, для захисту здоров'я чи
моралі або для захисту прав і свобод
інших осіб.

Відповідно до ст. 10 Цивільного кодексу
України чинний міжнародний договір,
який регулює цивільні відносини, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, є частиною
національного цивільного
законодавства України. Якщо у чинному
міжнародному договорі України,
укладеному у встановленому законом
порядку, містяться інші правила, ніж ті,
що встановлені відповідним актом
цивільного законодавства,
застосовуються правила відповідного
міжнародного договору України.

Статтею 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV
передбачено, що суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року і протоколи до неї, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, та практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 16 серпня 2013 року у справі
«Гарнага проти України» встановлено,
що по батькові як частина особистого
імені традиційно походить від імені
батька відповідної особи. Однак
законодавство України визнає, що коли
особа досягає достатньо дорослого віку
для того, щоб приймати самостійні
рішення щодо зміни імені, вона може
зберегти або змінити ім'я, надане їй при
народженні. Також Європейський суд в
цьому рішенні зазначив, що вартий
особливої уваги той факт, що особа може
зберегти по батькові, навіть якщо її
батько більше не носить імені, від
якого походить по батькові. У цьому
випадку розірвання традиційного
зв'язку між по батькові особи та іменем
її батька визнається можливим. Новий
Цивільний кодекс України, чинний з 1
січня 2004 року, передбачає можливість
зміни особою по батькові, якщо її
батько змінив ім'я. Державні органи
розтлумачили це положення як чітку
вказівку на те, що зміна імені батьком
особи є єдиною можливою підставою для
зміни по батькові відповідної особи.
Заявниця стверджувала, що це спірне
положення не забороняє зміну по
батькові за інших ситуацій та що інші
нормативні акти не містять подібних
обмежень. В цьому рішенні, на думку
заявниці, така відмова у будь-якому
випадку була необґрунтованим та зайвим
обмеженням її права на ім'я як частину
її особистої та сімейної
індивідуальності. Таким чином, Суд
зазначив, що сторони оспорюють те, чи
ґрунтується обмеження права заявниці
на законі чи на неправильному
тлумаченні закону. На час подій чинними
були різні положення (див. пункти 17, 20, 21
та 24 вище), що свідчить про те, що
питання зміни по батькові не було
визначено з достатньою чіткістю. Проте,
навіть якщо існує суперечність
стосовно правильного тлумачення
закону, безперечним є те, що право особи
на збереження свого імені, як і право на
його зміну, визнається законодавством
України. Слід зауважити, що українська
система зміни імен видається доволі
гнучкою та особа може змінити своє ім'я,
дотримуючись спеціальної процедури,
яка передбачає тільки мінімальні
обмеження, які застосовуються у дуже
конкретних випадках, здебільшого
пов'язаних з кримінальним судочинством
(див. пункт 22 вище). У той самий час, як
видається, будь-яких ширших міркувань
для накладення обмежень на зміну імені
особи - таких як точний облік населення
або зв'язок носіїв певного імені з
сім'єю - державними органами не
висувається. За такої ситуації майже
повної свободи зміни імені або
прізвища особи обмеження, накладені на
зміну по батькові, не видаються
належним чином та достатньою мірою
мотивованими національним
законодавством. Таким чином
Європейський суд в цьому рішенні
зазначів, що крім того, державними
органами не було надано жодного
обґрунтування позбавлення заявниці її
права приймати рішення з цього
важливого аспекту її приватного та
сімейного життя, і таке обґрунтування
не було встановлено жодним іншим
способом. Оскільки державні органи не
забезпечили балансу відповідних
інтересів, про які йдеться (див. пункт 38
вище), вони не виконали своє позитивне
зобов'язання щодо забезпечення права
заявниці на повагу до її приватного
життя. Відповідно Європейський суд з
прав людини вважає, що у цій справі було
порушення статті 8 Конвенції.

Відтак, колегія суддів вважає
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції, що хоча зміна по батькові
фізичної особи з підстав бажання такої
особи хоч прямо і не передбачена
вимогами національного законодавства,
але можлива, виходячи з ратифікованих
Україною норм міжнародного права.

Доводи апелянта щодо того, що рішенням
Європейського суду з прав людини від
16.08.2013 р. «Гарнага проти України»
відповідний суб'єкт владних
повноважень України не був
зобов'язаний вчинити дії щодо усунення
порушеного права, оскільки, відповідно
до ч. 4 ст. 8 КАС України, забороняється
відмова в розгляді та вирішенні
адміністративної справи з мотивів
неповноти, неясності, суперечливості
чи відсутності законодавства, яке
регулює спірні відносини.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що судом першої
інстанції обраний правильний спосіб
захисту порушеного права шляхом
зобов'язання Донецького міського
відділу державної реєстрації актів
цивільного стану Головного управління
юстиції у Донецькій області провести
відносно ОСОБА_2 державну реєстрацію
зміни по батькові з «ОСОБА_2» на
«ОСОБА_2».

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 197, 198,
200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Донецького
міського відділу державної реєстрації
актів цивільного стану Головного
управління юстиції у Донецькій області
на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 р. в
справі № 805/2389/14 залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 12.03.2014 р. в
справі № 805/2389/14 за позовом ОСОБА_2 до
Донецького міського відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
Головного управління юстиції у
Донецькій області про зобов'язання
вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя:
Шальєва В.А.

Судді:
Компанієць І.Д.

Бишов М.В.