Справа № 823/701/14
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
справа № 823/701/14

м. Черкаси

11 год. 15 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого-судді Орленко В.І.,

при секретарі - Дудці Г.О.,

за участю представника позивача
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-МТС»
Головченка Г.А. - за довіреністю від
09.04.2014р.,

представника відповідача
Золотоніської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області Павленко М.В. - за довіреністю
від 18.10.2013р. №3023/23-13-10-115,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси адміністративну
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Агро-МТС»
до Золотоніської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про визнання незаконними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулося
товариство з обмеженою
відповідальністю «Агро-МТС», в якому
просить:

- визнати незаконним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Золотоніської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області від 12.03.2014р. №115/ про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 52959,00 грн., в тому числі за
основним платежем 42367,00 грн., за
штрафними санкціями 10592,00 грн.;

- визнати незаконним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Золотоніської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області від 12.03.2014р. №116/ про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток підприємств на
загальну суму 55606,00 грн., в тому числі за
основним платежем 44485,00 грн., за
штрафними санкціями 11121,00 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, обґрунтовуючи їх тим, що
спірне податкове повідомлення-рішення
прийняте на підставі акта
документальної позапланової виїзної
перевірки від 26.02.2014р. №56/23-13/2200/38094755,
яким встановлено заниження податку на
додану вартість за грудень 2012 року на
суму 42367,00 грн., та заниження податку на
прибуток підприємств за 2012 рік у
розмірі 44485,00 грн., внаслідок
безпідставного відображення у
податковому обліку господарських
операцій з товариством з обмеженою
відповідальністю «Ронта» за договором
купівлі-продажу аміаку рідкого.

Представник позивача зазначає, що
висновки акту перевірки не
відповідають нормам чинного
законодавства, базуються на
припущеннях і не підтверджуються
доказами та даними господарської
діяльності товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-МТС», з огляду
на те, що згідно вимог Податкового
кодексу України нарахування
податкового кредиту здійснюється на
підставі податкової накладної, яка
сама по собі є єдиною і достатньою
підставою для нарахування податкового
кредиту за умови її відповідності
вимогам законодавства та виписки
особою, що має на це право. Факт
поставки аміаку рідкого контрагентом
позивача в повній мірі підтверджується
належним чином оформленими первинними
документами бухгалтерського обліку:
податковими накладними, видатковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, платіжними дорученнями.

Крім того, реальність здійснення
господарських операцій позивача з ТОВ
«Ронта» підтверджують документи щодо
використання придбаного аміаку у
власній господарській діяльності ТОВ
«Агро-МТС»: договір №107-012 від 27.11.2012р. з
ТОВ «Агрістейт» на виконання
сільськогосподарських робіт з
внесення рідкого аміаку, акт
прийомки-передачі виконаних робіт по
договору.

Представник відповідача проти
заявленого адміністративного позову
заперечує, мотивуючи це тим, що
висновки акту перевірки від 26.02.2014р.
№56/23-13/2200/38094755 ґрунтуються на акті
Західної ОДПІ м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області від 30.10.2013р. №346/20-33-22-03-07/38279327
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки товариства з
обмеженою відповідальністю «Ронта»
(), щодо документального
підтвердження господарських відносин,
із платниками податків, їх реальності
та повноти відображення в обліку за
грудень 2012 року», яким встановлено
неможливість здійснення господарської
діяльності товариством з обмеженою
відповідальністю «Ронта» з
урахуванням реального часу їх
здійснення, місцезнаходження майна,
наявності необхідних ресурсів.

Крім того, товарно-транспортні
накладні не підтверджують факт
перевезення аміаку рідкого, оскільки
не містять реквізитів (підписів і
печатки) вантажовідправника - ТОВ
«Ронта», адрес пунктів навантаження та
пунктів розвантаження товару.
Позивачем також не надано доказів
зберігання аміаку на складах в м.
Черкасах, доказів навантаження аміаку
саме зі складів у м. Черкаси та
розвантаження його на складах у
м.Золотоноша.

Заслухавши пояснення та доводи
представників сторін, розглянувши
подані документи і матеріали, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що товариство з
обмеженою відповідальністю «Агро-МТС»
як суб'єкт господарювання - юридична
особа зареєстроване виконавчим
комітетом Золотоніської міської ради
25.01.2012р.; ; взято на облік
Золотоніської ОДПІ 31.01.2012р. за №198; є
платником податку на додану вартість
згідно свідоцтва від 18.05.2012р. №200047513,
індивідуальний податковий номер
36.

З 13.02.2014 по 19.02.2014 посадовими особами
Золотоніської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-МТС» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при проведенні
взаємовідносин з ТОВ «Ронта» (38279327) у
грудні 2012 року відповідно до
затвердженого плану перевірки.

Під час перевірки відповідачем
використано акт Західної ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Харківській області від 30.10.2013р.
№346/20-33-22-03-07/38279327 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Ронта» (код за ) щодо
підтвердження господарських відносин
із платниками податків, їх реальності
та повноти відображення в обліку за
грудень 2012 року», в якому встановлено
відсутність фізичних, технічних та
технологічних можливостей ТОВ «Ронта»
до вчинення задекларованих
господарських операцій, а також
відсутність платника податків за
місцезнаходженням при відсутності
укладених договорів оренди інших
приміщень.

За результатами перевірки позивача
Золотоніською ОДПІ складено акт від
26.02.2014р. №56/23-13/2200/38094755 (далі по тексту -
акт перевірки), в якому встановлено
порушення:

- п. 138.2. ст. 138, п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого ТОВ «Агро-МТС»
занижено податок на прибуток
підприємства за 2012 рік у розмірі 44485,00
грн., в т.ч. за IV квартал 2012 року на 44485,00
грн.;

- п. 198.1., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198, п. 201.1.,
п. 201.2. ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого ТОВ
«Агро-МТС» занижено податок на додану
вартість за грудень 2012 року на суму
42367,00 грн.

На підставі акта перевірки
Золотоніською об'єднаною державною
податковою інспекцією винесено
податкове повідомлення-рішення від
12.03.2014р. №116/, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток підприємств на
загальну суму 55606,00 грн., в тому числі за
основним платежем 44485,00 грн., за
штрафними санкціями 11121,00 грн.;
податкове повідомлення-рішення від
12.03.2014р. №115/, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на
загальну суму 52959,00 грн., в тому числі за
основним платежем 42367,00 грн., за
штрафними санкціями 10592,00 грн.

Вирішуючи даний спір, з огляду на
аргументацію позивача, суд враховує, що
згідно п.44.1 статті 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999р.
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999 р.
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3
статті 198 Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту згідно з пунктом
198.2 статті 198 Податкового кодексу
України вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Таким чином, наявність податкової
накладної є обов'язковою, але не
вичерпною умовою формування
податкового кредиту, оскільки
відповідні наслідки у податковому
обліку платника податків створюють
вчинювані платником податку
господарські операції. Тобто
необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Отже, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток, а також податковий кредит для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Судом встановлено, що 30.11.2012р. між
позивачем (Покупець) та товариством з
обмеженою відповідальністю «Ронта»
(Продавець) укладено договір
купівлі-продажу №103/АМ (далі по тексту -
Договір №103/АМ), за яким Продавець
зобов'язується передати у власність
(повне господарське відання), а
Покупець належним чином прийняти і
оплатити товар - аміак рідкий в
кількості 41 т, ціна за тону 6200,00 грн.
Вартість всієї партії товару складає
254200,00 грн., в т.ч. ПДВ 42366,67 грн.

Вид транспорту й базис поставки
автомобільний (небезпечний вантаж) (п.
2.2. Договору №103/АМ ).

Упакування (тара) і маркування -
автоцистерна (п. 2.3. Договору №103/АМ).

На підтвердження виконання договору
№103/АМ у грудні 2012 року позивачем до
суду надані:

- видаткова накладна №ВН-38 від 03.12.2012р.
на поставку аміаку рідкого технічного
в кількості 9,0 т на загальну суму 55800,00
грн., податкова накладна від 03.12.2012р. №22
на загальну суму 55800,00 грн.;

- видаткова накладна №ВН-41 від 03.12.2012р.
на поставку аміаку рідкого технічного
в кількості 9,41 т на загальну суму 58342,00
грн., податкова накладна від 03.12.2012р. №23
на загальну суму 58342,00 грн.;

- видаткова накладна №ВН-44 від 04.12.2012р.
на поставку аміаку рідкого технічного
в кількості 9,59 т на загальну суму 59458,00
грн., податкова накладна від 04.12.2012р. №31
на загальну суму 59458,00 грн.;

- видаткова накладна №ВН-54 від 05.12.2012р.
на поставку аміаку рідкого технічного
в кількості 9,1 т на загальну суму 56420,00
грн., податкова накладна від 05.12.2012р. №41
на загальну суму 56420,00 грн.;

- видаткова накладна №ВН-59 від 05.12.2012р.
на поставку аміаку рідкого технічного
в кількості 3,9 т на загальну суму 24180,00
грн.; податкова накладна від 05.12.2012р. №42
на загальну суму 24180,00 грн.;

- платіжне доручення від 27.12.2012р. №420 на
загальну суму 230000,00 грн., платіжне
доручення від 17.01.2013р. №14 на загальну
суму 24200,00 грн.;

- картка бухгалтерського рахунку 631 за
лютий - грудень 2012 року, картка
бухгалтерського рахунку 631 за грудень
2012 року - січень 2013 року;
оборотно-сальдова відомість по рахунку
631 за грудень 2012 року, оборотно-сальдова
відомість по рахунку 631 за січень 2013
року.

В якості доказу транспортування товару
за Договором №103/АМ позивач надав до
суду: товарно-транспортну накладну від
03.12.2012р. на перевезення рідкого аміаку в
кількості 18,41 т на загальну суму 114142,00
грн.; товарно-транспортну накладну від
04.12.2012р. на перевезення аміаку рідкого в
кількості 9,59 т на загальну суму 59458,00
грн.; товарно-транспортну накладну від
05.12.2012р. на перевезення аміаку рідкого в
кількості 13 т на загальну суму 80600,00 грн.

З товарно-транспортних накладних
вбачається: автопідприємство - ТОВ
«Агро-МТС», замовник ТОВ «Агро-МТС»,
вантажоодержувач - ТОВ «Агро-МТС»,
вантажовідправник - ТОВ «Ронта»; пункт
навантаження - м.Черкаси, пункт
розвантаження - м.Золотоноша.

Суд звернув увагу, що вказані
товарно-транспортні накладні не
містять реквізитів (підписів і печатки)
вантажовідправника - ТОВ «Ронта» та
адреси пунктів навантаження та пунктів
навантаження, у зв'язку з чим суд
вважає, що вказані накладні не є
належним доказом перевезення товару.

Крім того, згідно з ГОСТ 6221-90 аміак
рідкий технічний є токсичною
речовиною, тому перевезення аміаку
технічного повинно здійснюватися з
додержанням вимог передбачених
Законом України «Про перевезення
небезпечних вантажів» №1644-ІІІ від 06
квітня 2000 року, а також Правилами
дорожнього перевезення небезпечних
вантажів, затверджених наказом МВС
України №822 від 26 липня 2004 року.

Оскільки аміак рідкий технічний за
своїми фізичко-хімічними
властивостями є небезпечним товаром,
тому суд вважає, що докази перевезення
товару є істотними для висновків про
те, чи здійснювалися фактично
відповідні правочини.

Частина 2 ст. 8 Закону України «Про
перевезення небезпечних вантажів»
№1644-ІІІ від 06.04.2000р. визначає, що
перевізник небезпечних вантажів (в
даному випадку - позивач) зобов'язаний:

- приймати небезпечні вантажі до
перевезення, якщо вантаж і документи на
нього відповідають встановленим
вимогам;

- забезпечувати перевезення
небезпечних вантажів у встановленому
порядку визначеними транспортними
засобами;

- у разі дорожнього перевезення
розробити та погодити з відповідними
підрозділами Міністерства внутрішніх
справ України, що забезпечують безпеку
дорожнього руху, маршрути і режими
перевезення небезпечних вантажів;
забезпечити своєчасний огляд
транспортних засобів у підрозділах
відповідних підрозділів Міністерства
внутрішніх справ України, що
забезпечують безпеку дорожнього руху,
та отримання відповідного свідоцтва
про допуск до перевезення небезпечного
вантажу; під час перевезення не
відхилятися від узгодженого маршруту,
додержуватися безпечних умов руху та
постійно контролювати стан
транспортного засобу і вантажу;

- перевозити у встановлений строк
небезпечний вантаж та передавати його
одержувачу;

- забезпечувати належне зберігання
небезпечного вантажу;

- у відповідних випадках здійснювати
заходи фізичного захисту і охороняти
небезпечний вантаж;

- забезпечувати проведення
спеціального навчання, підвищення
кваліфікації осіб, які здійснюють
перевезення небезпечних вантажів, та
їх медичного огляду; в разі дорожнього
перевезення забезпечувати одержання
водіями свідоцтв про допуск до
перевезення небезпечних вантажів
встановленого зразка після навчання та
складання відповідних іспитів в
відповідних підрозділах Міністерства
внутрішніх справ України, що
забезпечують безпеку дорожнього руху;

- надавати в установленому порядку
необхідну інформацію про перевезення
небезпечних вантажів іншим суб'єктам
перевезення та органам, зазначеним у
статтях 10, 15 і 16 цього Закону, в разі
дорожнього перевезення - відповідним
підрозділам Міністерства внутрішніх
справ України, що забезпечують безпеку
дорожнього руху;

- здійснювати в установленому порядку
обов'язкове страхування
відповідальності суб'єктів
перевезення небезпечних вантажів на
випадок настання негативних наслідків
під час перевезення таких вантажів;

- відшкодовувати витрати та збитки,
заподіяні внаслідок порушення ним
законодавства з питань перевезення
небезпечних вантажів.

Згідно з п. 1.4. Правил дорожнього
перевезення небезпечних вантажів,
затверджених наказом МВС України №822
від 26.07.2004р., небезпечні вантажі
дозволено перевозити автомобільним
транспортом тільки у випадках, якщо
вони згідно з вимогами Європейської
угоди про міжнародне дорожнє
перевезення небезпечних вантажів
(ДОПНВ) і цих Правил допущені до
перевезення та коли всі вимоги щодо
перевезення таких вантажів виконані.
Забороняється розвантажувати
небезпечний вантаж, якщо були виявлені
недоліки, які можуть негативно
вплинути на безпеку розвантаження.
Контроль має здійснюватись
вантажоодержувачем. (п. 11.3 Правил).

Таким чином, законодавством
передбачено обов'язкову наявність
документів про транспортування товару,
який є небезпечним вантажем,
узгодження маршрутів і режимів
перевезення такого вантажу,
страхування відповідальності,
наявність сертифікатів відповідності
на небезпечний вантаж, тощо, які
одночасно з іншими є доказами
отримання такого товару. Суд встановив
відсутність у позивача таких
документів на товар, який має
небезпечні властивості, що свідчить
про те, що товар не перевозився, не
передавався покупцю.

Під час судового розгляду справи
представник позивача зазначив, що у
позивача відсутні приміщення для
зберігання небезпечного товару -
аміаку рідкого. Зберігання придбаного
аміаку здійснювалося на території
публічного акціонерного товариства
«Азот», звідки товар перевозився
безпосередньо до місця виконання
сільськогосподарських робіт з
внесення рідкого аміаку в грунт.

На підтвердження факту використання
придбаного аміаку у власній
господарській діяльності позивач
надав до суду договір №107-012 від 27.11.2012р.
на виконання сільськогосподарських
робіт з ТОВ «Агрістейт» та акт
прийомки-передачі виконаних робіт по
договору 107-012 від 06.12.2012р. Місце
виконання робіт за вказаними
документами: с.Ничипорівка,
Яготинський район, Київська область.

За вказаних обставин, суд зазначає, що
позивачем не надано до суду доказів
зберігання аміаку на ПАТ «Азот»,
доказів навантаження аміаку саме зі
складів у м. Черкаси та розвантаження
його на складах у м.Золотоноша; доказів
перевезення товару до місця виконання
сільськогосподарських робіт - с.
Ничипорівка, Яготинський район,
Київська область.

Крім того, суд звернув увагу, що згідно
п. 2.4.1., п. 2.4.2 Договору №103 строк оплати -
30-ти днів від дня заключення договору.
Порядок оплати попередня оплата. Разом
з тим, як вище встановлено, поставка
товару проведена 03 - 05 грудня 2012 року, а
безготівковий розрахунок, відповідно
до платіжних доручень, здійснено
27.12.2012р. та 17.01.2013р.

Відповідно до акту Західної ОДПІ м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
30.10.2013р. №346/20-33-22-03-07/38279327 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки товариства з обмеженою
відповідальністю «Ронта» (), щодо документального
підтвердження господарських відносин,
із платниками податків, їх реальності
та повноти відображення в обліку за
грудень 2012 року» ТОВ «Ронта»
зареєстроване 07.08.2012р., ;
взято на податковий облік в органах
державної податкової служби 09.08.2012р. за
№57415; станом на 30.10.2013р. перебуває на
обліку в Західній ОДПІ м. Харкова ГУ
Міндоходів у Харківській області;
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість №200066041 від
30.08.2012р., індивідуальний податковий
номер 33; статус свідоцтва -
анульоване, причина анулювання - 43 -
ліквідація банкрута.

Основним видом діяльності ТОВ «Ронта»
є будівництво житлових та нежитлових
будівель (41.20).

Судом встановлено, що постановою
господарського суду Харківської
області від 25.04.2013р. у справі №922/1369/13
ТОВ «Ронта» () визнано
банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 04.07.2013р. у
справі №922/1369/13 про затвердження
ліквідаційного балансу ліквідовано
юридичну особу ТОВ «Ронта» (). У вказаній ухвалі суду
встановлено, що на момент складання
заяви про порушення справи про
банкрутство, активи ТОВ «Ронта»
складали 100,00 грн., у вигляді грошових
коштів в касі підприємства, які були
використані на проведення
ліквідаційної процедури. Відповідно до
довідок УДАІ ГУМВС України в
Харківській області, Державної
інспекції сільського господарства в
Харківській області та Інформаційної
довідки Державної реєстраційної
служби Харківської області об'єктів
права власності у вищезгаданих органах
за банкрутом не зареєстровано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що ТОВ «Ронта» не поставляло
позивачу аміак рідкий технічний і лише
надали останньому бухгалтерські
документи, податкові та видаткові
накладні, з метою формування
податкового кредиту для визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість та формування витрат
для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток.

Згідно статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставах, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Кодексом адміністративного
судочинства України (частина третя
статті 2) передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Встановленими у судовому засіданні
обставинами підтверджується, що
податкові повідомлення-рішення
Золотоніської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області від 12.03.2014р. №115/000039220, №116/
є законними та обґрунтованими, у
зв'язку з чим позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-МТС» на користь
Державного бюджету України 1954 (одна
тисяча дев'ятсот п'ятдесят чотири) грн.
17 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений
28.04.2014р.