Справа № 2а/2511/3994/11
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Морозов А.Б.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

13 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
постанову Куликівського районного
суду Чернігівської області від 01
грудня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_3 до Виконавчого комітету
Куликівської селищної ради
Куликівського району Чернігівської
області про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3
звернулись до суду з позовом до
Виконавчого комітету Куликівської
селищної ради Куликівського району
Чернігівської області, просили визнати
протиправними дії та скасувати рішення
від 26 серпня 2011 року № 99 про відмову у
видачі свідоцтв про право власності на
частки у майні колишнього колгоспного
двору; зобов'язати відповідача
прийняти рішення про видачу позивачам
свідоцтв про право власності на частки
у майні колишнього колгоспного двору
по 1/6 частці майна кожному.

Постановою Куликівського районного
суду Чернігівської області від 01
грудня 2011 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - ОСОБА_3 звернулась з
апеляційною скаргою, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, 23
серпня 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3
звернулись до Куликівської селищної
ради Куликівського району
Чернігівської області із заявою про
видачу свідоцтв про право власності на
частку у майні колишнього колгоспного
двору, що розташований за адресою: вул.
Щорса, буд. 26, смт. Куликівка,
Чернігівська область.

В обґрунтування зазначали, що згідно
довідки Куликівської селищної ради
Куликівського району Чернігівської
області № 226 від 20 липня 2011 року, станом
на 01 липня 1990 року за даними
погосподарської та домової книг, в
даному колгоспному дворі були
зареєстровані наступні особи: ОСОБА_6
(померла ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_7 (померла
ІНФОРМАЦІЯ_4), ОСОБА_8 (померла
ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3.

Викладені у вказаній довідці № 226
обставини позивачі вважали
підтвердженням їхнього права на частку
у майні колишнього колгоспного двору.

Рішенням Виконавчого комітету
Куликівської селищної ради
Куликівського району Чернігівської
області від 26 серпня 2011 року № 99,
позивачам було відмовлено у видачі
рішення про оформлення права власності
на житловий будинок, що розташований за
адресою: вул. Щорса, буд. 26, смт.
Куликівка, Чернігівська область, у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
домоволодіння № 26.

Вважаючи вказане рішення Виконавчого
комітету Куликівської селищної ради
Куликівського району Чернігівської
області від 26 серпня 2011 року № 99
протиправним, позивачі звернувся до
суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 120 ЦК
УРСР (у редакції, що була чинною на час
виникнення правовідносин), майно
колгоспного двору належить його членам
на праві сумісної власності.

Згідно із частиною 2 статті 123 ЦК УРСР,
розмір частки члена двору
встановлюється виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включаючи
неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно ст. 126 Цивільного кодексу
Української РСР, працездатний член
колгоспного двору втрачає право на
частку в майні двору, якщо він не менше
трьох років підряд не брав участі своєю
працею і коштами у веденні спільного
господарства двору. Це правило не
застосовується, якщо член двору не
брав участі у веденні господарства в
зв'язку з призовом на строкову
військову службу, навчанням в учбовому
закладі або хворобою.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного
суду України № 20 від 22 грудня 1995 року
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» передбачено, що положення
статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо
спільної сумісної власності
поширюються на правовідносини, які
виникли після введення в дію цього
Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше,
застосовується діюче на той час
законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами, ще
регулювали власність цього двору, а
саме:

а) право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні.

б) розмір частки члена двору
визначається виходячи з рівності
часток усіх його членів, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно ст. 4 постанови Верховної Ради
України «Про введення в дію Закону «Про
власність» загальні правила
спадкування щодо частки члена
колгоспного двору в майні двору
застосовуються з 1 липня 1990 року. При
спадкуванні після смерті останнього
члена колгоспного двору, що мала місце
до цієї дати, частка в майні двору,
належна особі, яка вибула з членів
двору, але не втратила на неї права на
час смерті останнього члена двору, не
входить до спадкового майна.

Враховуючи наведені норми, члени
колгоспного двору, які до 15 квітня 1991
року не втратили права на частку в його
майні, мають право на отримання
відповідного підтверджуючого право
власності документа, яким згідно
чинного на час звернення позивачів до
місцевої ради Тимчасового положення
про порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, затвердженого Наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18 лютого
2002 року за № 157/6445, було свідоцтво про
право власності.

Колегія суддів зазначає, що
встановлення обставин проживання та
ведення колективного господарства має
бути підтверджене даними
погосподарського обліку.

Порядок введення погосподарського
обліку в сільських радах визначався
Вказівками по введенню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів (далі -
Вказівки), затвердженими постановою
Державного комітету статистики СРСР
(далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985
року № 5-24/26, а згодом - Вказівками,
затвердженими постановою Держкомстату
СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно із зазначеними Вказівками
суспільна група господарства
визначалась залежно від роду занять
голови господарства (сім'ї). Особи, які
працювали у колгоспі, але не були
членами колгоспу, відносились до
суспільної групи робочих або
службовців залежно від займаної
посади.

Із даних погосподарської книги, копія
витягу з якої наявна в матеріалах
справи, головою сім'ї, що проживала в
АДРЕСА_1 зазначена ОСОБА_6.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_6,
будучи головою сім'ї, не працювала в
колгоспі ім. Жданова (СКАГ «Полісся»),
що підтверджується архівної довідкою
№70 від 25.11.2011 року (а.с. 54).

За даними трудової книжки ОСОБА_6
протягом своєї трудової діяльності
взагалі не працювала у колективному
господарстві (а.с. 52).

Так, у погосподарській книзі станом на
1983 рік зазначено, що ОСОБА_6 була
домогосподаркою. Та обставина, що деякі
члени господарства дійсно працювали в
колгоспі ім. Жданова смт. Куликівка
Куликівського району Чернігівської
області, на що посилаються позивачі, не
свідчить про віднесення згаданого
будинку з надвірними будівлями до
колгоспного двору.

Враховуючи встановлені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що житловий будинок АДРЕСА_1, не
відноситься до колгоспного двору.
Такий висновок суду, зокрема,
підтверджується записом в
погосподарській книзі про те, що
господарство належить до робочої
суспільної групи.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що оскільки в матеріалах
справи відсутні докази того, що
житловий будинок, який знаходиться за
адресою: смт. Куликівка, вул. Щорса, 26
мав статус колгоспного двору, до
спірних правовідносин не можуть
застосовуватись положення ст. ст. 120, 123
ЦК УРСР. Тому, підстав для видачі
позивачам свідоцтв про право власності
на частки у майні колишнього
колгоспного двору колегія суддів не
вбачає.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що відповідач
правомірно відмовив позивачам у видачі
відповідних свідоцтв оспорюваним
рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити
без задоволення.

Постанову Куликівського районного
суду Чернігівської області від 01
грудня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст ухвали виготовлено 19.02.2014
року.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.