Справа № 2а-7957/11
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
Справа №
59400/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Каралюса В.М.,

суддів - Затолочного В.С., Улицького В.
З.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління праці, соціальних
питань та у справах захисту населення
від наслідків Чорнобильської
катастрофи Камінь-Каширської районної
державної адміністрації Волинської
області на постанову
Камінь-Каширського районного суду
Волинської області від 29 червня 2011 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до
управління праці, соціальних питань та
у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Камінь-Каширської районної державної
адміністрації Волинської області про
зобов'язання перерахувати та виплатити
щорічну допомогу на оздоровлення,-

В С Т А Н
О В И В :

17.06.2011 року позивач звернулася до суду з
вищевказаним адміністративним позовом
до управління праці, соціальних питань
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Камінь-Каширської районної державної
адміністрації Волинської області про
зобов'язання перерахувати та виплатити
щорічну допомогу на оздоровлення за 2011
рік, відповідно до вимог ст.48 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постановою Камінь-Каширського
районного суду Волинської області від
29.06.2011 року адміністративний позов
задоволено повністю.

Не погодившись із винесеним рішенням,
його оскаржив відповідач, який
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції і винести нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити. Апелянт звертає увагу
на те, що стягнення коштів з управління
є неможливим, оскільки у разі, якщо
застосування пільг, компенсацій та
гарантій для певних категорій
громадян, у тому числі виплата допомога
на оздоровлення потребує фінансування
за рахунок коштів Державного бюджету
України, його обсяги не можуть
визначатися будь-яким іншим законом,
крім закону про Державний бюджет
України. Вказує на те, що в п.2 ст.95
Конституції України визначено, що
виключно Законом України «Про
Державний бюджет України»
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків, а
управління не наділене повноваженнями
щодо перерахунку вказаної допомоги та
її виплати поза межами відповідного
бюджетного року та не може змінити
видатки, які визначені чинним
законодавством.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.197 КАС
України, колегія суддів вважає за
можливе розглянути справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки
апеляційну скаргу подано на рішення
суду першої інстанції, яке прийнято у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу. Перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, апеляційний суд приходить
до переконання, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
він визнаний особою яка постраждала
від наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС і якій відповідно до вимог ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» повинна щорічно
виплачуватися грошова допомога на
оздоровлення у розмірі п'яти
мінімальних заробітних плат. Розмір
отриманої позивачем одноразової
допомоги на оздоровлення за 2011 рік не
відповідає вимогам зазначеного Закону.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1, визнана особою яка постраждала
від наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, що підтверджується посвідченням
серії А №056307 (а.с.6), інвалідом ІІ групи,
та має право на отримання щорічної
допомоги на оздоровлення.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту
населення та розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати.

За конституційними нормами, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що при визначенні розміру
щорічної допомоги на оздоровлення, що
передбачена Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», необхідно
керуватися ст.48 вище вказаного Закону,
а не постановою Кабінету Міністрів
України №562 від 12.07.2005р. «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», що була
чинною на час виплати даної допомоги у
2011 році. А відтак призначення і виплата
допомоги на оздоровлення повинна була
здійснюватися виходячи з її розміру, що
становить по Закону, зокрема для
інвалідів ІІ групи - п'ять мінімальних
заробітних плат.

За таких обставин, апеляційний суд
приходить до переконання про
підставність позовних вимог ОСОБА_1
щодо нарахування та виплати щорічної
допомоги на оздоровлення за 2011 рік.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості виплати
щорічної допомоги на оздоровлення у
передбаченому ст.48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» розмірі
колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги в
цілому суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а
також відсутня невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд, -

У Х В А
Л И В :

Апеляційну скаргу управління праці,
соціальних питань та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи
Камінь-Каширської районної державної
адміністрації Волинської області
залишити без задоволення, а постанову
Камінь-Каширського районного суду
Волинської області від 29 червня 2011 року
- без змін.

Ухвала апеляційного адміністративного
суду є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
В.М. Каралюс

суддя
В.С. Затолочний

суддя
В.З. Улицький