Справа № 802/3426/13-а
Суддя: Мельник-Томенко Ж. М.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/3426/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс М.Б.
Суддя-доповідач: Мельник-Томенко Ж. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Мельник-Томенко Ж.
М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Залімського І.
Г.

при секретарі: Лукашик М.О.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - Пенська
О.Ю., Погорелов А.В., представники на
підставі довіреностей

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької митниці Міндоходів, ОСОБА_2
на постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 20 серпня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Вінницької митниці
Міндоходів про визнання протиправним
рішення та зобов'язання вчинити дії , -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Вінницької митниці
про визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 20.08.2013 року
позов задоволено частково, а саме
визнано протиправною та скасовано
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
401090001/2013/00035 від 24.07.2013 року, зобов'язано
Вінницьку митницю (митний пост
«Вінниця - центральний») вчинити дії з
метою митного оформлення зі
звільненням від оподаткування митними
платежами, на підставі пункту 5 частини
10 статті 374 Митного кодексу України №
4495-VI від 13.03.2012 р., транспортного засобу
MITSUBISHI, модель DGO 311 SPASE STAR 2002 року
випуску, номер кузова № НОМЕР_1
ввезеного на митну територію України,
що належить на праві власності ОСОБА_2,
у задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову та
прийняти нову про відмову в
задоволенні позову. В обґрунтування
апеляційної скарги митний орган вказує
на те, що з наданих позивачем копій
документів, успадкування нею
автомобіля не підтверджено органами,
які вчиняють нотаріальні дії у країні
її відкриття.

Разом з тим, позивач також не
погоджуючись з прийнятим рішення подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати постанову суду першої
інстанції в частині задоволення позову
та просив прийняти нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі. В обґрунтування апеляційної
скарги позивач зазначає, що судом
першої інстанції неправомірно
відмовлено в прийнятті заяви про зміну
позовних вимог, а також суд
безпідставно відмовив у задоволенні
позовної вимоги про зобов'язання
відповідача видати митне свідоцтво на
реєстрацію автомобіля в органах ДАІ,
так як сам відповідач зазначив, що
видача посвідчення врегульована
Наказом Держмитслужби.

В судовому засіданні позивач підтримав
вимоги викладені в поданій ним
апеляційній скарзі, та заперечував
проти задоволення апеляційної скарги
відповідача.

Представники відповідача просили
задовольнити апеляційну скаргу
митного органу, та заперечували проти
апеляційної скарги поданої позивачем.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивача
не підлягає задоволенню. Разом з тим
доводи апеляційної скарги митного
органу колегія суддів вважає
обґрунтованими, а тому скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 24.07.2013 року подано Вінницькій
митниці (митний пост «Вінниця -
центральний») митну декларацію форми
МД-2 з метою митного оформлення
належного їй на праві власності
транспортного засобу MITSUBISHI, модель DGO
311 SPASE STAR 2002 року випуску, номер кузова
№ НОМЕР_1 ввезеного на митну територію
України із звільненням від сплати
митних платежів на підставі пункту 5
частини 10 статті 374 МК України.

24.07.2013 року за результатами перевірки
митної декларації, а також інших
документів, що були надані позивачем
відповідно до вимог Митного кодексу
України Вінницькою митницею (митний
пост «Вінниця - центральний») оформлено
Картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
401090001/2013/00035 від 24.07.2013 року, яка отримана
позивачем цього ж дня, про що свідчить
її підпис.

Приймаючи рішення про відмову у
прийнятті митної декларації, у формі
Картки відмови № 401090001/2013/00035 від 24.07.2013
року, митний орган як на підставу для
прийняття такого рішення зіслався на
те, що із наданих позивачем копій
документів, успадкування автомобіля не
підтверджено органами, що вчиняють
нотаріальні дії у країні відкриття, а
наданий документ Генерального
консульства України в Мілані від 21.12.2012
року засвідчує лише справжність копії
перекладу документа з італійської мови
на українську, а не засвідчує
підтвердження складу спадщини
органами, що вчиняють нотаріальні дії.
Інших недоліків поданої декларації та
порушень при її поданні відповідачем у
зазначеному рішенні не вказано.

Позивач не погодившись із підставами
прийняття Картки відмови № 401090001/2013/00035
від 24.07.2013 року звернувся в суд із
позовом про визнання її недійсною.

Задовольняючи позовні вимоги частково
суд першої інстанції визнав
протиправною та скасував Картку
відмови в прийнятті митної декларації
та зобов'язав митний орган вчинити дії
з метою митного оформлення зі
звільненням від оподаткування митними
платежами транспортного засобу, який
належить позивачу, оскільки наданий
позивачем в підтвердження підстави для
звільнення від оподаткування митними
платежами Акт прийняття спадщини за
законом від 12.12.2012 року є достатнім
доказом того, що автомобіль MITSUBISHI,
модель DGO 311 SPASE STAR 2002 року випуску
підлягає розмитненню із звільненням
від сплати митними платежами на
підставі п. 6 ч. 10 ст. 374 МК України.
Передумовою для такого висновку є
встановленням судом того, що Акт є
документом, що засвідчений у
встановленому порядку, який
підтверджує, що ОСОБА_2 (позивач у
справі) являється єдиною спадкоємницею
згідно із законом після смерті
громадянина Італії ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року та не залишив
заповіту. Відмовляючи в задоволенні
частини позовних вимог суд першої
інстанції дійшов висновку, що оскільки
наявні підстави для зобов'язання
відповідача вчинити дії з метою
митного оформлення зі звільненням від
оподаткування митними платежами, на
підставі п. 5 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу
України, транспортного засобу MITSUBISHI,
модель DGO 311 SPASE STAR 2002 року випуску, номер
кузова № НОМЕР_1 в цілому, тому є
безпідставною вимога позивача про
зобов'язання відповідача до вчинення
окремих дій (митних процедур) в процесі
митного оформлення транспортного
засобу.

Суд апеляційної інстанції не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції враховуючи наступні
обставини.

З матеріалів справи встановлено, що
позивач звернулась до митного органу з
метою митного оформлення автомобіля
ввезеного на митну територію України
із звільненням від сплати митних
платежів на підставі пункту 5 частини 10
статті 374 МК України.

Митний орган відмовив позивачу в
прийнятті митної декларації, оскільки
успадкування автомобіля не
підтверджено органами, що вчиняють
нотаріальні дії у країні її відкриття,
а наданий документ Генерального
консульства України в Мілані від 20.12.2012
року засвідчує лише справжність копії
перекладу документа з італійської мови
на українську, а не засвідчує
підтвердження складу спадщини
органами, що вчиняють нотаріальні дії
(Картка відмови №401090001/2013/00035 від 24.07.2013
року).

Так позивач підтверджує склад
спадщини, зокрема і на автомобіль
MITSUBISHI, Актом прийняття спадщини за
законом від 12.10.2012 року. Відповідно до
вказаного документу позивач є єдиною
спадкоємницею після смерті
громадянина Італії ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року та не залишив
заповіту. При цьому, предметом
спадкування згідно вказаного Акту є
автомобіль MITSUBISHI, модель DGO 311 SPASE STAR 2002
року випуску, номер кузова № НОМЕР_1.

Справжність копії перекладу з
італійської мови на українську мову
вказаного Акту прийняття спадщини за
законом від 12.12.2012 року засвідчено
віце-консулом Генерального
консульства України у Мілані 20.12.2012
року

Суд першої інстанції зазначив, що
аналізуючи факт засвідчення або
легалізації Акту прийняття спадщини за
законом від 12.12.2012 року, суд взяв до
уваги, що законодавець у нормі п. 5 ч. 10
ст. 374 МК України, передбачив, що
підтвердження складу спадщини за
законом, відкритої за межами України на
користь резидента повинно бути
засвідчене або легалізоване у
відповідній закордонній консульській
установі України. Із вказаної норми
прослідковується диспозитивність у
виборі засвідчення або легалізації
документу, що підтверджує склад
спадщини. При цьому, встановивши
обов'язок засвідчення документального
підтвердження складу спадщини,
законодавцем не конкретизовано вид
засвідчення, що повинно бути вчинене у
відповідній закордонній консульській
установі України. А тому суд першої
інстанції дійшов висновку, що при
засвідченні Акту прийняття спадщини за
законом від 12.12.2012 року віце-консулом
Генерального консульства України у
Мілані вчинено нотаріальні дії
(зареєстровано за нотаріальним номером
7319н) пов'язані із засвідченням
справжності копії та перекладу
документа, у зв'язку з чим вказане
додатково свідчить про офіційний
характер документа, що засвідчений, а
також у повній мірі узгоджується із
вимогами норми п. 5 ч. 10 ст. 374 МК України.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції.

Так, ухвалою апеляційного суду від
24.10.2013 року було зупинено провадження у
справі до отримання інформації з
Департаменту консульської служби МЗС
України щодо учинення консульської
легалізації офіційних документів,
наданих громадянкою ОСОБА_2 для
оформлення автомобіля "MITSUBISHI" як
товару, що входить до складу спадщини
за законом, відкритої за межами України
на користь резидента, у разі
підтвердження її складу органами, що
вчиняють нотаріальні дії у країні її
відкриття.

05.03.2014 року надійшла відповідь від
Міністерства закордонних справ
України в якій зазначено, що статтею 13
Закону України «Про міжнародне
приватне право» передбачено, що
документи, видані уповноваженими
органами іноземних держав у
встановленій формі, визнаються
дійсними в Україні в разі їх
легалізації, якщо інше не передбачено
законом або міжнародним договором
України.

22 грудня 2003 року набула чинності для
України Конвенція, що скасовує вимогу
легалізації іноземних офіційних
документів. Дія Конвенції поширюється
на офіційні документи, які були
складені на території однієї з
Договірних держав і мають бути
представлені на території іншої
Договірної держави.

Згідно з положеннями Конвенції, єдиною
процедурою для засвідчення офіційних
документів є проставлення
спеціального штампу "APOSTILLE" (далі -
апостиль) уповноваженим органом
держави-учасниці Конвенції.

Оскільки Італійська Республіка є також
державою-учасницею Конвенції,
італійські офіційні документи для їх
використання в Україні мають
засвідчуватися апостилем, який
проставляє на території Італії
уповноважений італійський орган.

Враховуючи зазначене вище, оригінал
виданого італійськими органами
документа, що підтверджує склад
спадщини, відкритої в Італії на користь
громадянки ОСОБА_2, для використання в
Україні має бути засвідчений
апостилем.

При цьому МЗС України також
повідомлено, що віце-консулом
Генерального консульства України в
Мілані В.А.Жерьобкіною 20.12.2012 року за
№7319н було вчинено нотаріальну дію,
натомість, засвідчення офіційних
італійських документів громадянки
ОСОБА_2 в Генеральному консульстві
України в Мілані в порядку
консульської легалізації не
здійснювалося.

Відповідно до п. 5 ч. 10 ст. 374 Митного
кодексу України визначено, що при
ввезенні (пересиланні) на митну
територію України громадянами
звільняються від оподаткування
митними платежами товари, що входять до
складу спадщини за законом, відкритої
за межами України на користь резидента
(у тому числі в кількості однієї
одиниці за кожною товарною позицією 8702,
8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711
згідно з УКТ ЗЕД), у разі підтвердження
її складу органами, що вчиняють
нотаріальні дії у країні її відкриття.
Зазначене підтвердження підлягає
засвідченню або легалізації у
відповідній закордонній консульській
установі України, якщо інше не
передбачено міжнародними договорами,
згоду на обов'язковість яких надано
Верховною Радою України.

Такі ж вимоги щодо підтвердження права
на здійснення митного оформлення
транспортного засобу зі звільненням
від оподаткування містяться в абз. 1 п.
4.2 Правил митного контролю та митного
оформлення транспортних засобів, що
переміщуються громадянами через
митний кордон України, затверджених
наказом Державної митної служби, від
17.11.2005 № 1118.

З аналізу даних норм вбачається, що
умовами для звільнення від
оподаткування митними платежами у
даному випадку є:

- спадщина за законом на користь
резидента повинна бути відкрита за
межами України;

- склад такої спадщини повинен бути
підтверджений органами, що вчиняють
нотаріальні дії у країни її відкриття;

- таке підтвердження повинне бути
засвідчене або легалізоване у
відповідній закордонній консульській
установі України.

Отже в даному випадку вищевказані
умови митного оформлення
транспортного засобу зі звільненням
від оподаткування в даному випадку не
виконані, а тому суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про те, що
Акт прийняття спадщини за законом від
12.12.2012 року є достатнім доказом того, що
спірний автомобіль підлягає
розмитненню із звільненням від сплати
митних платежів.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про відмову
в задоволенні позову, оскільки
позивачем не вчинено всіх необхідних
дій для оформлення належним чином
документів (засвідчення або
легалізація у відповідній закордонній
консульській установі України
спадщини), які б підтверджували, що
автомобіль MITSUBISHI, модель DGO 311 SPASE STAR 2002
року випуску, номер кузова № НОМЕР_1,
входить до складу спадщини відкритої
за межами України.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що
судом першої інстанції неправомірно
відмовлено в прийнятті заяви про
доповнення до позовних вимог
(збільшення позовних вимог), у зв'язку з
чим порушено права позивача.

Вказані доводи апелянта суд
апеляційної інстанції вважає
помилковими, так як підставою для
повернення заяви про зміну позовних
вимог слугувало те, що позивачем
замінено (шляхом доповнення новими)
позовні вимоги та підстави
адміністративного позову, що має
наслідком дослідження інших обставин,
що не є предметом розгляду у даній
справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 КАС України крім
прав та обов'язків, визначених у статті
49 цього Кодексу, позивач має право в
будь-який час до закінчення судового
розгляду збільшити або зменшити розмір
позовних вимог або відмовитися від
адміністративного позову. Позивач має
право до початку судового розгляду
справи по суті змінити предмет або
підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

В силу ч. 1 ст. 137 КАС України позивач
може протягом всього часу судового
розгляду збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, подавши письмову заяву,
яка приєднується до справи. До початку
судового розгляду справи по суті
позивач може змінити підставу або
предмет адміністративного позову,
подавши письмову заяву, яка
приєднується до справи. Заява про зміну
позовних вимог повинна відповідати
вимогам, які встановлені цим Кодексом
для позовних заяв.

Отже, суд апеляційної інстанції
погоджується з доводами суду першої
інстанції. Так подана позивачем заява
про доповнення до позовних вимог за
своїм змістом містила зміну самих
позовних вимог (збільшення) та підстави
позову, а для вказаної процедури
законодавцем встановлено чіткі часові
межі - до початку розгляду справи по
суті, так як на момент подачі вказаної
заяви вже була розпочата стадія
розгляду справи по суті, тому судом
першої інстанції правомірно
відмовлено в прийнятті заяви про
збільшення позовних вимог, оскільки
подача останньої на вказаному етапі
судового розгляду виключена.

В силу пункту 3 частини 1 статті 198 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції має право скасувати
її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи.

Враховуючи встановлене порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права, колегія суддів
вбачає підстави для скасування
оскаржуваної постанови суду першої
інстанції та прийняття нової постанови
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Апеляційну скаргу Вінницької митниці
Міндоходів задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 20 серпня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Вінницької митниці
Міндоходів про визнання протиправним
рішення та зобов'язання вчинити дії, -
скасувати, прийняти нову постанову.

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному
обсязі "01" травня 2014 р. .

Головуючий
Мельник-Томенко Ж. М.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Залімський І. Г.