Справа № 2а/2508/6678/2011
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а/2508/6678/2011 Головуючий
у 1-й інстанції: Соловей В.В.
Суддя-доповідач: Безименна
У Х В А Л А

Іменем України

24 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Безименної Н.В.,

суддів: Кучми А.Ю.,
Аліменка В.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Козелецької
районної державної адміністрації
Чернігівської області на постанову
Козелецького районного суду
Чернігівської області від 6 жовтня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Козелецької
районної державної адміністрації
Чернігівської області, управління
Пенсійного фонду України в
Козелецькому районі Чернігівської
області про визнання дій відповідача
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Козелецького районного
суду Чернігівської області від 6 жовтня
2011 року позов задоволено. Суд визнав
дії відповідача протиправними та
зобов'язав його провести перерахунок
та виплатити позивачу кошти відповідно
до ст. 37 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», щомісячної доплати до
пенсії та додаткової пенсії.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, відповідачем
управлінням праці та соціального
захисту населення Козелецької
районної державної адміністрації
Чернігівської області подано
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції, як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нову
постанову про відмову у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач є пенсіонером, який проживає у
зоні посиленого радіологічного
контролю, а також є особою, віднесеною
до 4 категорії.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991
№ 796 громадяни, які проживають у зоні
посиленого радіологічного контролю
мають право на щомісячну грошову
допомогу у розмірі 30 % від мінімальної
заробітної плати в зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства.

Зміст Закону України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік», положеннями
якого встановлювалися розміри
мінімальних заробітних плат у 2010 році,
свідчить про відсутність у період з
29.12.2010 року по 18.06.2011 року будь-яких
обмежень щодо можливостей
застосування розміру мінімальної
заробітної плати з метою реалізації ст.
37 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», дія якої в свою чергу, у
зазначений період не зупинялась.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 9 КАС України
щодо пріоритетності законів над
підзаконними актами, щомісячна грошова
допомога у період з 29.12.2010 року по 18.06.2011
року відповідачами неправомірно
виплачувались на підставі постанови КМ
України від 26.07.1996 № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якими обмежені права
позивача, порівняно з правами,
встановленими положеннями ст. 37 Закону
№ 796, а тому застосуванню підлягають
саме останні, що вірно встановлено
судом першої інстанції та в порушення
вимог частин 1, 2 статті 71 КАС України не
спростовано апелянтами.

Згідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні посиленого
радіоекологічного контролю, мають бути
підвищені у розмірі на одну мінімальну
заробітну плату.

Згідно ст. 49 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», пенсії особам, віднесеним
до категорій 1,2,3,4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Суд першої інстанції при задоволенні
позову правомірно виходив з принципу
пріоритетності законів над
підзаконними актами при визначенні
розміру виплат позивачу та застосував
зазначені вище норми Закону, не взявши
до уваги вимоги положень постанови КМ
України № 836 від 26.07.1996, на підставі яких
проводилося нарахування спірних
виплат позивачу раніше, оскільки
останні істотно звужують обсяг
встановлених законом прав позивача.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону
України «Про соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» № 796
особам, віднесеним до категорії 4,
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 15
відсотків мінімальної пенсії за віком.
Згідно ст. 49 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», пенсії особам, віднесеним
до категорій 1,2,3,4, встановлюються у
вигляді: а) державної пенсії; б)
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, яка призначається після
виникнення права на державну пенсію.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальний розмір
пенсії за віком встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Крім того,
мінімальна пенсія за віком не може бути
нижчою ніж прожитковий мінімум і
відповідно до вимог ст. 46 Конституції
України.

Суд першої інстанції при задоволенні
позову правомірно виходив з принципу
пріоритетності законів над
підзаконними актами при визначенні
розміру виплат позивачу та застосував
зазначені вище норми Закону, тому
підстави для задоволення апеляційної
скарги відсутні.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційні скарги без задоволення, а
постанову суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Козелецької районної державної
адміністрації Чернігівської області -
залишити без задоволення, а постанову
Козелецького районного суду
Чернігівської області від 6 жовтня 2011
року - без змін.

Ухвала є остаточною, оскарженню не
підлягає та набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 КАС
України..

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Безименна Н.В.

Судді:
Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.

Головуючий суддя
Безименна Н.В.

Судді:
Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.