Справа № 2а/0570/16212/2012
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Крилова М.М.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
справа №2а/0570/16212/2012
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Шишова О.О., суддів
Сіваченка І.В., Сухарька М.Г., секретарі
судового засідання Сульженко А.В. за
участю представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року у справі № 2а/0570/16212/2012 за
позовом ОСОБА_3 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області про скасування
припису, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду задоволені
позовні вимоги ОСОБА_3 до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області про
скасування припису від 29.10.2012 р. № 261.

Визнано протиправним та скасовано
припис Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області від 29.10.2012 р. № 261.

З рішенням суду першої інстанції не
погодився відповідач та звернувся з
апеляційною скаргою у якій вказав, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначив, що за
результатами перевірки було
встановлено наведення недостовірних
даних у декларації про готовність
об'єкту та також зазначив, що суд першої
інстанції неправомірно визнав, що
реконструйоване приміщення не
потребує введення в експлуатацію.
Просив скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
позивача.

У судовому засіданні представник
позивача просив суд залишити
апеляційну скаргу без задоволення а
постанову суду першої інстанції без
змін.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув, хоча був належним
чином повідомлений про дату, час і
місце судового засідання. При таких
обставинах колегія суддів розглянула
справу у відсутність особи, яка не
з'явилася

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Згідно з п. 3 Положення про інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в АРК, областях, мм. Києві та
Севастополі, затвердженого наказом
Міністерства регіонального розвитку
та будівництва України від 19.11.2007р. №317,
основними завданнями Інспекції є, у
тому числі, виконання в межах
компетенції дозвільних, реєстраційних
функцій та здійснення контролю й
нагляду в сфері будівництва,
містобудування та архітектури
(державний архітектурно-будівельний
контроль).

Згідно п.п.8 п.1 Положення про інспекцію
державного архітектурно-будівельного
контролю в Донецькій області, основним
завданням Інспекції є, у тому числі,
виконання в межах повноважень
здійснення контролю за дотриманням
юридичними і фізичними особами вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил під час
виконання підготовчих і будівельних
робіт, прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів.

Таким чином, відповідач є суб`єктом
владних повноважень та здійснює в
даних правовідносинах надані йому
діючим законодавством України
повноваження.

Преамбулою Закону України від 17.02.2011
року № 3038-VI «Про регулювання
містобудівної діяльності» (далі - Закон
№ 3038-VI), із змінами і доповненнями,
внесеними Законом України від 19 травня
2011 року N 3395-VI, цей Закон встановлює
правові та організаційні основи
містобудівної діяльності і
спрямований на забезпечення сталого
розвитку територій з урахуванням
державних, громадських та приватних
інтересів.

Відносини у сфері містобудівної
діяльності регулюються Конституцією
України, Цивільним, Господарським і
Земельним кодексами України, цим
Законом, законами України «Про
Генеральну схему планування території
України», «;Про основи містобудування»,
«;Про архітектурну діяльність», «;Про
комплексну реконструкцію кварталів
(мікрорайонів) застарілого житлового
фонду», «;Про землеустрій», іншими
нормативно-правовими актами (ст.3
Закону № 3038-VI).

Державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил під час
виконання підготовчих і будівельних
робіт. Державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Посадові особи інспекцій державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право:

1) безперешкодного доступу до місць
будівництва об'єктів;

2) складати протоколи про вчинення
правопорушень, акти перевірок та
накладати штрафи відповідно до закону;

3) видавати обов'язкові для виконання
приписи щодо:

а) усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил;

б) зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які виконуються без
реєстрації декларації про початок їх
виконання або дозволу на виконання
будівельних робіт;

4) проводити перевірку відповідності
виконання підготовчих та будівельних
робіт вимогам державних будівельних
норм, стандартів і правил, затвердженим
проектним вимогам, рішенням, технічним
умовам, своєчасності та якості
проведення передбачених
нормативно-технічною і проектною
документацією зйомки, замірів,
випробувань, а також ведення журналів
робіт, наявності у передбачених
законодавством випадках паспортів,
актів та протоколів випробувань,
сертифікатів та іншої документації та
інше (ст.41 Закону № 3038-VI).

Відповідно до пункту 1 Порядку
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2011 N 553 (далі -
Порядок), визначено процедуру
здійснення заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил та
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної
із створенням об'єктів будівництва.

Згідно із абзацом 4 пункту 7 Порядку
визначено, що підставою для проведення
позапланової перевірки є необхідність
проведення перевірки достовірності
даних, наведених у повідомленні та
декларації про початок виконання
підготовчих робіт, повідомленні та
декларації про початок виконання
будівельних робіт, декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
протягом трьох місяців з дня подання
зазначених документів.

Враховуючи зазначене, посадові особи
інспекцій державного
архітектурно-будівельного контролю
мають право проводити позапланові
перевірки з метою перевірки
достовірності даних, наведених у
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

На підставі наказу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області №167 від
22.10.2012 р. та з метою перевірки
достовірності даних, зазначених у
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, Інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області проведено
позапланову перевірку ОСОБА_3 щодо
дотримання вимог містобудівного
законодавства на об'єкті будівництва -
перепланування
вбудовано-прибудованого магазину у
фітнес клуб з допоміжними
приміщеннями, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем складено акт від 29.10.2012 р.
та протокол про адміністративне
правопорушення від 24.10.2012 р., якими
виявлено наведення недостовірних
даних у декларації про готовність
об'єкта «Перепланування
вбудовано-прибудованого магазину у
фітнес клуб з допоміжними приміщеннями
у АДРЕСА_1» до експлуатації, оскільки
зазначені приміщення експлуатуються
як відділення банку та салону краси,
які не прийняті в експлуатацію у
встановленому законом порядку, що є
порушенням п.8 ст.39 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

Також, за результатами даної перевірки
був винесений наказ від 29.10.2012 р. №178,
яким заборонено ОСОБА_3 експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкту, який
не прийнятий до експлуатації у
встановленому законом порядку -
«Вбудовано-прибудоване нежитлове
приміщення у АДРЕСА_1» та складений
припис №261 від 29.10.2012 р. про усунення
порушень вимог містобудівного
законодавства, відповідно до якого
позивача зобов'язано зупинити
експлуатацію вбудовано-прибудованих
нежитлових приміщень за адресою:
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з пп. 1, 2 ч.3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою
повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Щодо обґрунтованості та правомірності
винесення Інспекцією державного
архітектурно - будівельного контролю у
Донецькій області оскаржуваного
припису №261 від 29.10.2012 р. суд першої
інстанції зазначив наступне.

Загальні засади прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів визначені статтею 39 Закону №
3038-VI.

Так, частиною 1 статті 39 Закону № 3038-VI
встановлено, що прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до I - III категорій
складності, та об'єктів, будівництво
яких здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Процедура подання декларації про
готовність об'єкта до експлуатації та
її форма, отримання сертифіката та його
форма визначені Порядком прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів (далі - Порядок), який
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 13.04.2011 N 461.

Замовнику (його уповноваженій особі)
необхідно заповнити бланк декларації
(додаток 1 до Порядку) або на бланку
згідно з додатком 2 до Порядку
необхідно викласти інформацію, що
визначена його формою, до якої додати
акт готовності об'єкта до експлуатації,
оформлений за формою згідно з додатком
3 до Порядку.

Згідно із частинами 8, 10 статті 39 Закону
№ 3038-VI експлуатація закінчених
будівництвом об'єктів, не прийнятих
(якщо таке прийняття передбачено
законодавством) в експлуатацію,
забороняється. Замовник відповідно до
закону несе відповідальність за
повноту та достовірність даних,
зазначених у поданій ним декларації, та
за експлуатацію об'єкта без
зареєстрованої декларації.

16.10.2012 року Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України зареєстровано декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації
«Перепланування
вбудовано-прибудованого магазину у
фітнес клуб з допоміжними приміщеннями
у АДРЕСА_1».

За твердженням відповідача, зазначення
ОСОБА_3 недостовірних даних у
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації полягає у тому, що позивач
у п.14 декларації вказала, що до
експлуатації вводиться об'єкт
загальною площею 182,8 кв.м., однак дозвіл
на виконання будівельних робіт був
виданий лише на частину приміщення
площею 83,8 кв.м.

З наведеного виходить, що фактично
відповідач ставить під сумнів
правомірність введення до
експлуатації об'єкту - «Перепланування
вбудовано-прибудованого магазину у
фітнес клуб з допоміжними приміщеннями
у АДРЕСА_1».

Встановлено, що на підставі договорів
купівлі-продажу від 07.05.1999р. і від
20.07.1999р., та свідоцтв про право
власності від 24.05.1999р. №10 і від 16.09.1999р.
№11, позивачу належать нежитлові
вбудовано-прибудовані приміщення
(підсобні приміщення магазину) площею
83,8 кв.м. та 103,4 кв.м. відповідно, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, котрі
зареєстровані в БТІ за ОСОБА_3 на праві
приватної власності, про що свідчать
відповідні реєстраційні надписи на
вищевказаних договорах
купівлі-продажу.

Вищевказане нежитлове приміщення було
реконструйовано з магазину у фітнес
клуб згідно дозволу на виконання
будівельних робіт №93 від 03.08.1999р., про
що свідчить Акт про готовність
закінченого будівництвом об'єкту до
експлуатації від 14.02.2000 р., відповідно
до якого державній технічній комісії
пред'явлено закінчений будівництвом
першої черги фітнес клуба в житловому
будинку АДРЕСА_1, побудований у
відповідності з дозволом на
виробництво будівельно-монтажних
робіт. Будівельно-монтажні роботи
виконані у відповідності з державними
будівельними нормами. Порушень вимог
органів Державного
архітектурно-будівельного контролю не
встановлено. Загальна площа фітнес
клубу після реконструкції складає 151,51
кв.м. За висновками цієї комісії перша
черга реконструкції магазину «Русь»
під фітнес клуб у зазначеному вище
житловому будинку готовий до вводу до
експлуатації.

Рішенням виконкому Авдіївської
міської ради від 22.03.2000 р. №95 «Про
затвердження актів державної
технічної комісії з приймання до
експлуатації завершених будівництвом
об'єктів» прийнятого на підставі ст.14
Закону України «Про основи
містобудування», ст. 31 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
було затверджено зазначений акт
державної технічної комісії. В цьому
рішенні замовником значиться ОСОБА_3

Встановлено та не заперечувалось
сторонами по справі, на теперішній час
частина вищевказаного нежитлового
приміщення експлуатується як
відділення банку, а інша частина як
салон краси.

Згідно п.3.2 розділу 3 Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 24 травня
2001 року №127, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 10 липня
2001 року за №582/5773, із змінами, внесеними
наказом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 9 серпня 2012 року №404, не
належать до самочинного будівництва,
зокрема, для громадських та виробничих
будівель (приміщень):

- перепланування, пов'язані зі зміною
загальної, основної та допоміжної
площі за рахунок демонтування та
влаштування перегородок (без порушення
несучих конструкцій);

- збільшення або зменшення площі за
рахунок демонтування чи влаштування
перегородок (без порушення несучих
стін, несучих конструкцій, опор, балок),
комор, утеплення і оздоблення стін;

- збільшення або зменшення площі за
рахунок демонтування печей, грубок,
камінів (без перекривання
вентиляційних шахт, димоходів);

- зведення на земельній ділянці
тимчасових господарських будівель та
споруд (незалежно від наявності
фундаменту), навісів, альтанок,
тамбурів, терас, веранд, наметів,
накриття, сходів, естакад, літніх
душових, теплиць, свердловин, криниць,
люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям,
замощень, парканів, воріт, хвірток,
відкритих басейнів та із накриттям
полегшеної конструкції, погребів,
ганків тощо;

- зміна призначень невиробничих
приміщень;

- улаштування чи закриття віконних або
дверних прорізів у внутрішніх не
капітальних стінах;

- улаштування приміщень в межах
простору горищ будинку;

- перестановка обладнання в межах
призначення приміщень;

- влаштування допоміжних приміщень
санвузлів, душових, ванних;

- зміна призначення господарських
будівель;

- заміна матеріалу частини стін без
збільшення розміру фундаменту;

- засклення балконів і лоджій, крім
будинків, що занесені до Державного
реєстру нерухомих пам'яток України.

З аналізу встановлених обставин по
справі, відомостей зазначених в акті
перевірки в якому зазначено, що
внутрішні приміщення відповідають
стану відображеному у технічних
паспортах БТІ в яких відсутні будь які
відомості про перебудову цих приміщень
та враховуючи загальну площу
приміщення зазначену в акті державної
технічної комісії, колегія суддів
дійшла до висновку, що відповідач
дійшов до помилкового висновку щодо
експлуатації цих приміщень без вводу
їх в експлуатацію, оскільки зазначені
приміщення ще в 2000 році були прийняті в
експлуатацію, що підтверджується актом
державної технічної комісії, дійсність
якого сторонами не ставиться під
сумнів, та рішенням виконкому
Авдіївської міської ради від 22.03.2000 р.
№95, та повторного вводу в експлуатацію
ця нерухомість не потребує.

При цьому, суд першої інстанції
зазначив, що згідно ч.1 ст.58 Конституції
України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

За таких обставин, суд першої інстанції
вважав, що на теперішній час
вищевказаний об'єкт нерухомості, що
перевірявся відповідачем, не потребує
прийняття його до експлуатації.

Як зазначалось, у оскаржуваному
приписі №261 від 29.10.2012 р. Інспекцією
зазначено про експлуатацію нежитлових
приміщень як відділу банку та салону
краси без вводу в експлуатацію у
встановленому законом порядку. Інших
порушень спірний припис не містить.

З наведеного виходить, що відсутність
підстав для повторного вводу в
експлуатацію зазначених раніше
об'єктів нерухомості, обумовлює
безпідставність винесення Інспекцією
оскаржуваного припису.

Відповідно до статті 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Стаття 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлює правила належності доказів,
які визначають об'єктивну можливість
доказу підтверджувати обставину, що
має значення для вирішення справи, а
також правила допустимості доказів, що
визначають легітимну можливість
конкретного доказу підтверджувати
певну обставину у справі.

Відповідачем належними та допустимими
доказами не підтверджено, що ОСОБА_3
здійснювались будь-які перебудови в
належних їй вищезазначених нежитлових
приміщень, які у відповідності до
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» з
урахуванням категорії складності
об'єкту потребують повторного
прийняття в експлуатацію.

Враховуючи вищенаведене та з
урахуванням п. 3 ст. 2, ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд першої інстанції вважав,
що відповідач діяв на підставі, у межах
повноважень, але не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; не обґрунтовано, тобто без
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення; не
добросовісно.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Ч. 4 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України покладено обов'язок на суб'єкта
владних повноважень подати суду всі
наявні у нього документи та матеріали,
які можуть бути використані як докази у
справі. Отже, вказана норма встановлює
презумпцію протиправності рішення
суб'єкта владних повноважень, та
покладає на нього обов'язок довести
суду правомірність свого рішення. Як
вбачається з матеріалів справи,
відповідачем письмових пояснень з
приводу заявленого позивачем позову
або будь-яких документів на
підтвердження правомірності
прийнятого рішення не подано.

З огляду на це, суд першої інстанції
вважав, що відповідач не виконав вимог,
встановлених ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в частині доказування та обґрунтування
правомірності прийнятих рішень, а тому
вимоги є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

При цьому, враховуючи вимоги п.1 ч.2 чт.162
КАС України, суд першої інстанції
вважав необхідним способом захисту
прав позивача обрати визнання
протиправним та скасування припису
відповідача від 29.10.2012р. №261.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому при таких
обставинах апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення а
рішення суду без змін.

Повний текст ухвали складений 28 квітня
2014 року.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року у справі № 2а/0570/16212/2012 - залишити
без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 13 березня
2014 року у справі № 2а/0570/16212/2012 - залишити
без змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
складення рішення у повному обсязі
відкласти на строк - до 5 днів.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий
О.О.Шишов

Судді:
І.В.Сіваченко

М.Г.Сухарьок