Справа № 805/864/14
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 р.
Справа №805/864/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 14:14

Донецький окружний адміністративний
суд в складі : головуючого судді
Аканова О.О., при секретарі Кушнерьовій
К.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Меркурій" до Східної
митниці Міндоходів про скасування
висновку митниці щодо видання
сертифікату з порушенням вимог,
встановленими правилами; визнання
бездіяльності відповідача щодо
відновленню режиму вільної торгівлі
протиправною; зобов'язання відповідача
прийняти відповідне рішення стосовно
правильності заповнення сертифіката
норми СТ-1 не лише за результатами
власних досліджень, а і на основі
інформації, отриманої за запитами,
надісланими до компетентних органів
країни вивезення, як того вимагають
Правила,-

В С Т А Н О
В И В :

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Меркурій" звернулось
до Донецького окружного
адміністративного суду із позовом до
Східної митниці Міндоходів про
скасування висновку митниці щодо
видання сертифікату з порушенням
вимог, встановленими правилами;
визнання бездіяльності відповідача
щодо відновленню режиму вільної
торгівлі протиправною; зобов'язання
відповідача прийняти відповідне
рішення стосовно правильності
заповнення сертифіката норми СТ-1 не
лише за результатами власних
досліджень, а і на основі інформації,
отриманої за запитами, надісланими до
компетентних органів країни вивезення,
як того вимагають Правила.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на те, що 28.10.2013 він
звернувся до відповідача з заявою про
залишення надмірно сплачених коштів на
рахунку для подальшого митного
оформлення, але отримав лист
відповідача про відновлення режиму
вільної торгівлі від 13.11.2013 року в якому
зазначено, що сертифікат про
проходження товару форми СТ-1 від 28.08.2013
№RUUA (3058518) не може бути визнаний для
цілей надання режиму вільної торгівлі
товару.

Також, позивач посилається на те, що
неодноразово звертався до відповідача
зі скаргами на ненадання інформації і
отримував відповіді листами
відповідача, крім того, звертався до
Міністерства доходів і зборів України
з листом про відновлення режиму
вільної торгівлі і отримав також
відповідь.

Позивач вважає, що власних досліджень
відповідача не достатньо для прийняття
такого рішення, тому, що воно повинно
ґрунтуватись також на основі
інформації отриманої за запитами
надісланих до компетентних органів.

А тому, просить суд скасувати висновок
митниці щодо видання сертифікату з
порушенням вимог, встановленими
правилами; визнати бездіяльності
відповідача щодо відновленню режиму
вільної торгівлі протиправною;
зобов'язати відповідача прийняти
відповідне рішення стосовно
правильності заповнення сертифіката
норми СТ-1 не лише за результатами
власних досліджень, а і на основі
інформації, отриманої за запитами,
надісланими до компетентних органів
країни вивезення, як того вимагають
Правила.

Представник позивача позов підтримав
та просив суд задовольнити його у
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача надала
письмові заперечення, відповідно до
яких, просила відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
адміністративного позову, дійшов
наступних висновків.

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Меркурій" є
юридичною особою, зареєстроване в
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України за
№ 25105958 та діє на підставі статуту.

Відповідач - Східна митниця Міндоходів
є суб'єктом владних повноважень в
розумінні Митного кодексу України.

Відповідно до ст. 544 Митного кодексу
України (далі - МК України) основними
завданнями, що покладені на органи
доходів та зборів є, зокрема такі :

забезпечення правильного
застосування, неухильного дотримання
та запобігання невиконанню вимог
законодавства України з питань
державної митної справи;

забезпечення виконання зобов'язань,
передбачених міжнародними договорами
України з питань державної митної
справи, укладеними відповідно до
закону;

забезпечення справляння митних
платежів, контроль правильності
обчислення, своєчасності та повноти їх
сплати, застосування заходів щодо їх
примусового стягнення у межах
повноважень, визначених цим Кодексом,
Податковим кодексом України та іншими
актами законодавства України,
організація застосування гарантій
забезпечення сплати митних платежів,
взаємодія з банківськими установами та
незалежними фінансовими
посередниками, що надають такі
гарантії;

застосування передбачених законом
заходів митно-тарифного та нетарифного
регулювання зовнішньоекономічної
діяльності, здійснення контролю за
дотриманням усіма суб'єктами
зовнішньоекономічної діяльності та
громадянами встановлених
законодавством заборон та обмежень
щодо переміщення окремих видів товарів
через митний кордон України;
здійснення заходів щодо недопущення
переміщення через митний кордон
України товарів, на які встановлені
заборони та/або обмеження щодо
переміщення через митний кордон
України, а також товарів, які не
відповідають вимогам якості та
безпеки.

Частиною 1 статті 546 МК України
передбачено, що митниця є митним
органом, який у зоні своєї діяльності
забезпечує виконання завдань,
покладених на органи доходів і зборів.

Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 24 МК України,
бездіяльністю є невиконання органами
доходів і зборів, їх посадовими особами
та іншими працівниками обов'язків,
покладених на них відповідно до цього
Кодексу та інших актів законодавства
України, або неприйняття ними рішень з
питань, віднесених до їх повноважень,
протягом строку, визначеного
законодавством.

Статтею 36 МК України передбачено, що
країна походження товару визначається
з метою оподаткування товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, застосування до них заходів
нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності,
заборон та/або обмежень щодо
переміщення через митний кордон
України, а також забезпечення обліку
цих товарів у статистиці зовнішньої
торгівлі.

Країною походження товару вважається
країна, в якій товар був повністю
вироблений або підданий достатній
переробці відповідно до критеріїв,
встановлених цим Кодексом.

Під країною походження товару можуть
розумітися група країн, митні союзи
країн, регіон чи частина країни, якщо є
необхідність їх виділення з метою
визначення походження товару.

Положення цього Кодексу
застосовуються для визначення
походження товарів, на які при ввезенні
їх на митну територію України
поширюється режим найбільшого
сприяння (непреференційне походження),
з метою застосування до таких товарів
передбачених законом заходів
тарифного та нетарифного регулювання
зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до статті 43 МК України
передбачено, що документами, що
підтверджують країну походження
товару, є сертифікат про походження
товару, засвідчена декларація про
походження товару, декларація про
походження товару, сертифікат про
регіональне найменування товару.

Країна походження товару заявляється
(декларується) органу доходів і зборів
шляхом подання оригіналів документів
про походження товару.

Сертифікат про походження товару - це
документ, який однозначно свідчить про
країну походження товару і виданий
компетентним органом даної країни або
країни вивезення, якщо у країні
вивезення сертифікат видається на
підставі сертифіката, виданого
компетентним органом у країні
походження товару.

Згідно статті 44 МК України передбачено,
що для підтвердження країни походження
товару орган доходів і зборів у
передбачених законом випадках має
право вимагати та отримувати документи
про походження такого товару.

У разі ввезення товару на митну
територію України документ, що
підтверджує країну походження товару,
обов'язково подається у разі, якщо це
необхідно для застосування
митно-тарифних заходів регулювання
зовнішньоекономічної діяльності,
кількісних обмежень (квот), інших
заходів економічного або
торговельного характеру, що
здійснюються в односторонньому
порядку або відповідно до двосторонніх
чи багатосторонніх міжнародних
договорів, укладених відповідно до
закону, або заходів, що здійснюються
відповідно до закону для забезпечення
здоров'я населення чи суспільного
порядку, а також у разі, якщо в органу
доходів і зборів є підстави для підозри
в тому, що товар походить з країни,
товари якої заборонені до переміщення
через митний кордон України згідно із
законодавством України.

У разі ввезення товару на митну
територію України сертифікат про
походження товару подається
обов'язково на товари, до яких
застосовуються преференційні ставки
ввізного мита, встановлені Митним
тарифом України.

Статтею 48 МК України передбачено, що
товари, походження яких достовірно не
встановлено, випускаються органом
доходів і зборів у вільний обіг на
митній території України за умови
сплати ввізного мита за повними
ставками Митного тарифу України.

До товарів застосовується
(відновлюється) режим найбільшого
сприяння за умови одержання органом
доходів і зборів не пізніше ніж через 365
днів від дня здійснення митного
оформлення цих товарів належним чином
оформленого відповідного документа
про їх походження.

Статтею 45 МК України встановлено, що у
разі виникнення сумнівів з приводу
дійсності документів про походження
товару чи достовірності відомостей, що
в них містяться, включаючи відомості
про країну походження товару, орган
доходів і зборів може звернутися до
компетентного органу, що видав
документ, або до компетентних
організацій країни, зазначеної як
країна походження товару, із запитом
про проведення перевірки цих
документів про походження товару чи
надання додаткових відомостей.

Договором про зону вільної торгівлі
від 18.10.2011 (ратифікований Законом
України 5193-VI від 30 липня 2012 року та
набрав чинності для України і
Російської Федерації - 20.09.2012)
встановлено режим вільної торгівлі між
Україною та Російською Федерацією.

Відповідно до ст. 4 вказаного Договору,
для визначення країни походження
товарів, що походять із Сторін і
знаходяться в торговельному обороті
між ними, Сторони керуються Правилами
визначення країни походження товарів,
що є невід'ємною частиною Угоди про
Правила визначення країни походження
товарів у Співдружності Незалежних
Держав від 20 листопада 2009 року (далі -
Правила).

Можливість відновлення режиму вільної
торгівлі на митних територіях держав -
учасниць Угоди за умови одержання
належного посвідчення про їхнє
походження (надання сертифіката форми
СТ-1 та за необхідності інших
документів, що підтверджують країну
походження товарів) до закінчення 12
місяців з дня реєстрації митної
декларації в країні ввезення (крім
випадків фальсифікації сертифіката
форми СТ-1) передбачена також п. 5.4
розділу 5 Правил.

Пунктом 6.7. Правил встановлено, що у
разі виникнення сумнівів стосовно
бездоганності сертифіката форми СТ-1
або відомостей, які в ньому
містяться, митний орган країни
ввезення товару може звернутися до
вповноваженого органу, що засвідчив
сертифікат форми СТ-1, або до
компетентних органів країни
походження товару з мотивованим
проханням повідомити додаткові або
уточнювальні відомості, у тому числі
прохання, пов'язані з простими
вибірковими перевірками сертифікатів
форми СТ-1, відповідь на яке повинна
бути надана протягом 6 місяців з дати
звернення.

Пунктом 7.4 розділу 7 у графі 11 «Номер та
дата рахунку-фактури» зазначаються
відомості про рахунок-фактуру або
рахунок-проформу, або інший документ,
що відображає фінансові та (або)
кількісні параметри товару (під час
здійснення довгострокових
зовнішньоторговельних договорів
(угод), коли вантаж надходить від одного
й того самого вантажовідправника
одному й тому самому одержувачу
вантажу, заповнення графи не
обов'язкове).

Відповідно до п. 9.1 Правил сертифікат
про походження товарів форми СТ-1 може
бути не визнаний митними органами
країни ввезення для цілей надання
товарам режиму вільної торгівлі у разі,
якщо відомості, зазначені в
сертифікаті, не відповідають
задекларованим або не дозволяють
провести однозначної ідентифікації
товару стосовно декларованого.

12.09.2013 ТОВ «Меркурій» здійснило митне
оформлення товару «віск захисний
парафіновий нафтовий ЯВ-1» за
електронною митною декларацією (далі -
ЕМД) №700140000/2013/019423.

На момент митного оформлення
документів, що підтверджують країну
походження не надано, а тому товар
випущено у вільний обіг зі сплатою
ввізного мита за повними ставками
Митного тарифу України відповідно до ч.
2 ст. 48 МК України, що не заперечувалось
сторонами у справі.

28.10.2013 позивач звернувся до Митниці із
заявою №28-10/13-2 з проханням відновити
режим вільної торгівлі до товару «віск
захисний парафіновий нафтовий ЯВ-1»,
оформленого за ЕМД від 12.09.2013
№700140000/2013/019423. Також, позивачем надано
оригінал сертифіката про походження
товару форми СТ-1 від 28.08.2013 № RUUA
(3058518), виданий Ярославською обласною
Торгово-промисловою палатою.

Листом від 13.11.2013 №03-1/01-2-09/7290 Східна
митниця Міндоходів повідомила ТОВ
«Меркурій» про те, що сертифікат про
походження товару форми СТ-1 від 28.08.2013
№ RUUA (3058518) не може бути визнаним
для цілей надання режиму вільної
торгівлі товару, оформленому за ЕМД від
12.09.2013 №700140000/2013/019423. Посилаючись на те,
що у графі 11 «Номер та дата
рахунка-фактури» сертифіката
зазначена рахунок-проформа від 27.08.2013 №
12, що не відповідає відомостям,
задекларованим при митному оформленні
товару у митній декларації від 12.09.2013 №
700140000/2013/019423, де у графі 44 наведені
відомості стосовно рахунка-проформи
від 26.08.2013 № б/н та рахунка-фактури від
28.08.2013 № .

Відповідно до п. 9.1 Правил визначення
країни походження товарів,
затверджених Угодою Урядів
держав-учасниць СНД від 20.11.2009,
сертифікат про походження товару форми
СТ-1 може бути не визнаний митними
органами країни ввезення для цілей
надання товарам режиму вільної
торгівлі в разі, якщо відомості,
зазначені в сертифікаті, не
відповідають декларованим або не
дозволяють провести однозначної
ідентифікації товару стосовно
декларованого.

Митниця зробила висновок, що
сертифікат про проходження товару
форми СТ-1 від 28.08.2013 № RUUA (3058518) не
може бути визнаним для цілей надання
режиму вільної торгівлі товару
«захисний віск парафіновий нафтовий»,
оформленому за ЕМД від 12.09.2013
№700140000/2013/019423.

Таким чином, у наданому сертифікаті від
28.08.2013 № RUUA (3058518) у графі 11
зазначено рахунок-проформу від 27.08.2013
№12, в той час як митне оформлення за ЕМД
від 12.09.2013 №700140000/2013/019423 здійснювалось
на підставі рахунку - проформи від
26.08.2013 №б/н та рахунку-фактури від 28.08.2013
№, про що зазначено у графі 44 ЕМД,
а тому суд погоджується із висновком
митниці щодо відсутності достатніх
підстав для направлення мотивованого
звернення до вповноваженого органу, що
засвідчив наданий сертифікат форми
СТ-1.

Крім того, суд зазначає, що направлення
таких звернень є правом митного органу
країни ввезення, відповідно до ст. 45 МК
України та п.6.7 Правил, а не обов'язком.

Також, судом встановлено, що 18.11.2013 ТОВ
«Меркурій» звертався до Східної
митниці Міндоходів із скаргою на
ненадання інформації №18, в якій просив
повідомити про виконання ст. 45 МК
України та п. 6.7 Правил у частині
звернення до уповноваженого органу, що
засвідчив сертифікати форми СТ-1.

Листом від 22.11.2013 №03-1/01-2-09/7796 Східна
митниця Міндоходів повідомила
позивачу про те, що наданий ним
сертифікат про походження товару форми
СТ-1 не може бути підставою для
відновлення режиму вільної торгівлі
відповідно до п. 9.1 Правил через
невідповідність відомостей,
зазначених у графі 11 сертифікату
задекларованим у гр.44 ЕМД відомостям.

28.11.2013 позивач звернувся до Митниці зі
скаргою на ненадання інформації №28,
підстави для звернення аналогічні
зверненню від 18.11.2013 року.

Листом від 04.12.2013 №03-1/01-2-09/8457 Східна
митниця Міндоходів повідомила
позивачу про те, що підстави не
визнання сертифікату повідомлено
листом від 13.11.2013 №03-1/01-2-09/7290, крім того,
зазначила, що у митниці немає достатніх
підстав для направлення мотивованого
звернення до вповноваженого органу.

Таким чином, суд не вбачає
бездіяльності відповідача при
розгляді вищевказаних заяв позивача.

Крім того, листом Міндоходів України
від 10.01.2014 №217/6/99-99-24-02-08-15 позивачу
надано відповідь і повідомлено, що
питання відновлення режиму вільної
торгівлі може бути розглянуте Східною
митницею Міндоходів у разі надання ТОВ
«Меркурій» нового сертифіката, замість
сертифіката, не визнаного митними
органами країни ввезення (абз.2 п.9.2
Правил).

Суд не приймає до уваги посилання
позивача на відсутність у митного
органу законних підстав вважати
сертифікат відповідно до п. 9.1 Правил
таким, що не може бути визнаним для
цілей надання режиму вільної торгівлі
товару.

Так, при розгляді справи було б
неприйнятно враховувати право на
ефективний засіб захисту, а саме :
запобігання порушенню або припиненню
порушення з боку суб'єкта владних
повноважень, а так само встановлення
механізму відновлення, поновлення
порушеного права, без його практичного
застосування. Таким чином, обов'язковим
є практичне застосування ефективного
механізму захисту. Протилежний підхід
суперечитиме принципу верховенства
права.

З урахуванням цього Держава Україна
несе обов'язок перед зацікавленими
особами забезпечити ефективний засіб
захисту порушених прав, зокрема - через
належний спосіб захисту та відновлення
порушеного права. Причому обраний
судом спосіб захисту порушеного права
має бути ефективним та забезпечити
реальне відновлення порушеного права.

Суд зазначає, що п. 9.1 Правил передбачає
можливість не визнання сертифікату
походження товару у разі, якщо
відомості, зазначені в сертифікаті, не
відповідають декларованим або не
дозволяють провести однозначної
ідентифікації товару стосовно
декларованого.

Відповідно до п. 5.4. Правил стосовно
товарів, на які не може бути
застосовано режим вільної торгівлі, в
подальшому такий режим може бути
поновлено за умови одержання належним
чином оформленого посвідчення про їх
походження (сертифікату СТ -1) до
закінчення 12 місяців з дати реєстрації
митної декларації в країні ввезення.

Даний факт свідчить про те, що митним
органом були застосовані наслідки не
визнання сертифікату походження
товару, як то передбачено п. 9.1 Правил, а
не п. 9.3 Правил, як то зазначає позивач, з
чого вбачається, що право позивача на
поновлення застосування режиму
вільної торгівлі митним органом не
порушено.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З приводу позовних вимог позивача щодо
зобов'язання відповідача прийняти
відповідне рішення стосовно
правильності заповнення сертифіката
норми СТ-1 не лише за результатами
власних досліджень, а і на основі
інформації, отриманої за запитами,
надісланими до компетентних органів
країни вивезення, як того вимагають
Правила, суд зазначає наступне.

З системного аналізу положень ч. 1 ст. 2,
ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції з
приписами ст. 6 Конституції України,
якою закріплений принцип розподілу
Державної влади та ст. 8 Конституції
України, якою запроваджений принцип
верховенства права, вбачається, що
адміністративному суду при вирішенні
адміністративного спору належить
перевірити, зокрема, обґрунтованість
саме тих висновків, стосовно обставин
спірних правовідносин, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного рішення. Перевірка судом
інших обставин спірних правовідносин
виходить за межі предмету доказування
в адміністративній справі і має своїм
фактичним наслідком перебирання судом
на себе функцій суб'єкта владних
повноважень, а правовим - мотивування
спірного рішення додатковими
фактичними підставами, що не
відповідає запровадженому ст. 6
Конституції України принципу
розподілу державної влади та
запровадженому ст. 8 Конституції
України принципу верховенства права.

При цьому, суд зауважує, що з приписів
перелічених норм права вбачається
неприпустимість підміни судом суб'єкта
владних повноважень в реалізації
відповідних управлінських функцій і
вирішенні питань, віднесених до
виключної компетенції такого суб'єкта.

З урахуванням вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

Згідно статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
судові витрати відносяться за рахунок
позивача.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т
А Н О В И В :

В задоволені позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Меркурій" до Східної
митниці Міндоходів про скасування
висновку митниці щодо видання
сертифікату з порушенням вимог,
встановленими правилами; визнання
бездіяльності відповідача щодо
відновленню режиму вільної торгівлі
протиправною; зобов'язання відповідача
прийняти відповідне рішення стосовно
правильності заповнення сертифіката
норми СТ-1 не лише за результатами
власних досліджень, а і на основі
інформації, отриманої за запитами,
надісланими до компетентних органів
країни вивезення, як того вимагають
Правила - відмовити.

Вступна та резолютивна частини
постанови прийняті у нарадчій кімнаті
та проголошені у судовому засіданні 26
березня 2014 року. Постанова у повному
обсязі складена 28 березня 2014 року.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня її проголошення
апеляційної скарги. У разі
застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У випадку подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Суддя
Аканов О.О.