Справа № 815/6674/13-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

20 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/6674/13-а

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції:
Аракелян М. М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії:

судді-доповідача - Косцової І.П.

суддів - Турецької І.О..

- Стас Л.В.

за участю секретаря - Заболотної
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Одеській
області на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
17 жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом
Овідіопольської центральної районної
лікарні до Державної фінансової
інспекції в Одеській області про
визнання протиправною та скасування
пункту вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Овідіопольська центральна районна
лікарня звернулась до суду першої
інстанції з позовом, в якому просила
визнати протиправним та скасувати п.6
вимоги Іллічівської об'єднаної ДФІ про
усунення фінансових порушень від
07.08.2013р. №820-27/972.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки ревізорів, викладені в акті
ревізії від 29.07.2013 року № 820-16/51 та які
покладені в основу спірного пункту
оскаржуваної вимоги, є
необґрунтованими та не відповідають
фактичним обставинам.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року позов задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі Державна
фінансова інспекція в Одеській
області, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення, та
прийняти нову постанову про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції у справі
з'ясовано, що підставою для направлення
відповідачем вимоги про усунення
фінансових порушень, п.6 якої є
предметом оскарження, став акт ревізії
фінансово-господарської діяльності
Овідіопольської центральної районної
лікарні за період з 01.09.2010 року по 31.05.2013
року від 29.07.2013 року № 820-16/51, складений
Іллічівською об'єднаною ДФІ.

Відповідно до акту ревізії суцільною
перевіркою з питань наявності фактів
оплати праці за невідпрацьований час
зовнішніми сумісниками, зазначеними у
запитах згідно графіків, табелів
обліку робочого часу, наказів та
особистих листів по нарахуванню
заробітної плати встановлено, що мають
місце випадки одночасного нарахування
та виплати заробітної плати під час
робочого часу по основному місцю
роботи та по сумісництву, чим порушено
ст.102-1 КЗпП, ст.19 Закону України «Про
оплату праці».

Внаслідок вищезазначеного порушення
ревізори дійшли висновку про
необґрунтовану виплату заробітної
плати за фактично невідпрацьований час
зовнішньому суміснику ОСОБА_3 на
загальну суму 8 239,97 грн., у тому числі у
вересні-грудні 2010 року - 810,45 грн., у 2011
році - 1 415,66 грн. та у 2012 році - 6 014,16 грн..
Відповідно зайво проведено
нарахування на заробітну плату в
загальній сумі 2 991,11 грн.

У зв'язку із цим ревізорами в акті
ревізії констатовано, що в результаті
допущеного порушення Лікарні завдано
матеріальної шкоди (збитків) на суму 11
231,08 грн.

Відповідно до п.6 вимоги про усунення
порушень від 07.08.2013 року № 820-27/972 за
даним порушенням Лікарні належить
відрахувати (за наявністю заяви) з
медичної сестри ОСОБА_3 необґрунтовані
виплати в сумі 8 239,97 грн. та провести
взаєморозрахунки щодо внесків до
Фондів в сумі 2 991,11 грн. і повернути
зайво сплачені кошти. В іншому випадку
стягнути з відповідальних осіб, винних
у зайвій виплаті коштів в сумі 11 231,08
грн.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, що в ході ревізії не
було встановлено фактичного
невиконання сумісником своєї роботи
відповідно до вимог посадової
інструкції сестри медичної стаціонару,
а в акті ревізії протиправно зроблено
висновок про порушення Лікарнею вимог
ст.19 Закону України «Про оплату праці»,
ст.102-1 КЗпП України в результаті
нарахування та виплати заробітної
плати зовнішньому суміснику ОСОБА_3 за
фактично невідпрацьований час.

Колегія суддів висновок суду першої
інстанції вважає правильним, з огляду
на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу законів
про працю України працівник має право
реалізувати свої здібності до
продуктивної і творчої праці шляхом
укладення трудового договору на одному
або одночасно на декількох
підприємствах, в установах,
організаціях, якщо інше не передбачене
законодавством, колективним договором
або угодою сторін. Ця норма закону
дозволяє працівникам, крім основного
трудового договору, укладати трудові
договори про роботу за сумісництвом.

Сумісництвом вважається виконання
працівником, крім своєї основної, іншої
регулярно оплачуваної роботи на умовах
трудового договору у вільний від
основної роботи час на тому ж або
іншому підприємстві, в установі,
організації або у громадянина за
наймом.

При роботі за сумісництвом з
працівником укладається трудовий
договір. Стороною трудового договору
про роботу за сумісництвом на стороні
власника (підприємства, установи,
організації) може бути як інший власник
(підприємство, установа, організація),
так і той же власник (підприємство,
установа, організація), з яким
працівник уклав трудовий договір про
основну роботу. У останньому випадку
трудові договори юридично не пов'язані
між собою.

Порядок роботи сумісників та оплата їх
праці регламентуються постановою
Кабінету Міністрів України "Про роботу
за сумісництвом працівників державних
підприємств, установ і організацій" від
03.04.93 р. N 245, зі змінами та доповненнями,
та Положенням про умови роботи за
сумісництвом працівників державних
підприємств, установ, організацій,
затвердженим наказом Мінпраці,
Мін'юсту, Мінфіну від 28.06.93 р. N 43.

Зазначеними актами при укладенні
трудового договору на виконання роботи
за сумісництвом повної зайнятості
працівника за основним місцем роботи
не вимагається.

Тривалість роботи за сумісництвом не
може перевищувати чотирьох годин на
день і повного робочого дня у вихідний
день. Загальна тривалість роботи за
сумісництвом протягом місяця не може
перевищувати половини місячної норми
робочого часу (для педагогічних
працівників педагогічного
навантаження в розмірі на 0,5 ставки).

Відповідно до ст.102-1 КЗпП України
працівники, які працюють за
сумісництвом, одержують заробітну
плату за фактично виконану роботу.
Умови роботи за сумісництвом
працівників державних підприємств,
установ, організацій визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Положення про умови
роботи за сумісництвом працівників
державних підприємств, установ,
організацій, затвердженого наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства фінансів України від 28
червня 1993 р. № 43 (далі - Положення),
сумісництвом вважається виконання
працівником, крім своєї основної, іншої
регулярної оплачуваної роботи на
умовах трудового договору у вільний
від основної роботи час на тому ж або
іншому підприємстві, в установі,
організації або у громадянина
(підприємця, приватної особи) за наймом.

Згідно з п.5 Положення оплата праці
сумісників здійснюється за фактично
виконану роботу. При встановленні
сумісникам з погодинною оплатою праці
нормованих завдань на основі технічно
обґрунтованих норм оплата провадиться
за кінцевими результатами за фактично
виконаний обсяг робіт.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про
оплату праці» працівники, які працюють
за сумісництвом, одержують заробітну
плату за фактично виконану роботу.
Умови роботи за сумісництвом
працівників державних підприємств
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 була прийнята на роботу за
сумісництвом в Овідіопольську ЦРЛ на
посаду медичної сестри палатної
дитячого відділення на 0,5 ставки з
23.04.2005 року на підставі п.1.5 Наказу № 51к
від 18.04.2005 року.

Основним місцем роботи ОСОБА_3 є
медичний центр «Інто-Сана», в якому
ОСОБА_3 працює на посаді медичної
сестри відділення серцево-судинної
патології, неврології та
ендокринології на 1 ставку з 03.05.2005 року
на підставі наказу № 42к від 03.05.2005 року.

На запит, надісланий до медичного
центру «Інто-Сана», ревізорами
отримано завірені копії графіків її
роботи за основним місцем роботи, в
результаті звірки по яких з табелями та
графіками робочого часу за
сумісництвом у Лікарні встановлено
одночасне табелювання.

Відповідно до листа головного лікаря
медичного центру «Інто-Сана» від 19.09.2013
року № 115 у періоді роботи з 01.09.2010 року
по 30.04.2013 року ОСОБА_3 у відрядженнях, на
санаторно-курортному лікуванні, на
лікарняному не знаходилася.

Як пояснила представник позивача в
судовому засіданні, заробітна плата
ОСОБА_3 у періоді, охопленому ревізією,
сплачувалась за фактичну виконану
роботу, а не за відпрацьований час, у
зв'язку із чим брати в основу графік
роботи медичної сестри невірно,
оскільки заробітна плата не
розраховувалась та не сплачувалась у
відповідності до нього.

В свою чергу, Фінансовою інспекцією не
доведено беззаперечно допустимими та
належними доказами, що ОСОБА_3 фактично
не відпрацювала робочий час, за який їй
нараховано заробітну плату.

На думку колегії суддів, графіки роботи
за основним місцем роботи не є
достатнім доказом того, що у вільний
від основної роботи час, як то, після
закінчення зміни, ОСОБА_3 не мала
фізичної можливості у той же день
виконувати роботу за сумісництвом.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішення суду не
встановлено.

Постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми Законів України та відповідають
чинному законодавству та доводи
апеляційної скарги цих висновків суду
не спростовують.

За таких обставин підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст.195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Одеській
області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від від 17
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом
Овідіопольської центральної районної
лікарні до Державної фінансової
інспекції в Одеській області про
визнання протиправною та скасування
пункту вимоги - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Суддя - доповідач:
І.П. Косцова

Судді:
І.О. Турецька

Л.В.Стас.