Справа № 807/1148/13-а
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 р.
Справа № 876/8962/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

з участю секретаря судового засідання:
Сердюк О.Ю.,

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційні скарги
Ужгородської міжрайонної державної
податкової інспекції Закарпатської
області та суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2013
року у справі №807/1148/13-а за позовом
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 до Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції Закарпатської області про
визнання протиправними дій та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

04.04.2013 року суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом, яким
просив визнати неправомірними дії
Ужгородської міжрайонної державної
податкової інспекції Закарпатської
області по донарахуванню йому податку
з доходів фізичних осіб та штрафних
санкцій в сумі 4718 грн., та скасувати
податкове повідомлення-рішення
№17/17-2/НОМЕР_1 від 22.03.2013 року.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2013
року позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення від
22.03.2013 року №17/17-2/НОМЕР_1 у частині
визначення грошового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 1037 грн. 95 коп.. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Ужгородська міжрайонна державна
податкова інспекція Закарпатської
області постанову суду першої
інстанції оскаржила, подала апеляційну
скаргу, зазначивши, що оскаржувана
постанова винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
не відповідає фактичним обставинам
справи, просить її скасувати в частині
задоволення позову та прийняти нову,
якою в позові відмовити повністю. Також
постанову суду оскаржив суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_1, просить її змінити, а
позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги Ужгородська міжрайонна
державна податкова інспекція
Закарпатської області вказує на те, що
правовідносини, що виникли у зв'язку із
укладенням договору від 25.05.2010 року про
працевлаштування безробітного з
наданням дотації є різновидом договору
про надання послуги, а саме послуги
наданій позивачем державі та
отриманням від неї певної користі -
нематеріального блага, що
характеризується матеріальною
непомітністю, а саме вигодою пов'язаною
із тим, що найманий працівник протягом
дії трудових відносин із позивачем
приносить останньому певний дохід.
Крім того, до обсягу виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг)
необхідно включати суми всіх коштів, що
надійшли на розрахунковий рахунок або
в касу платника податку - фізичної
особи у звітному податковому періоді,
оскільки Указом не передбачено
будь-яких виключень. Обсяг виручки від
реалізації у даному випадку є не
об'єктом оподаткування, а тільки
критерієм, що визначає можливість
перебування на спрощеній системі
оподаткування. Враховуючи зазначене,
позивачу правомірно донараховано 1037, 95
грн. грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб за 2010 рік, а
відтак інспекцією законно прийнято
податкове повідомлення-рішення від
22.03.2013 року, а тому підстав для його
скасування не має.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_1
вказує те, що не відображення платником
податку сум одержаних у вигляді
дотацій від Ужгородського МЦЗ на
створення нового робочого місця, ні у
валовому доході ні у обсязі валових
витрат, ніяк не впливає на формування
бази оподаткування чистого доходу,
оскільки ці кошти є рівнозначними в
обох видах бухгалтерського, а не
податкового обліку. Виходячи з
викладеного суд першої інстанції
безпідставно застосував норму
матеріального права, яка до даних
правовідносин не застосовується.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача надали пояснення
та заперечили проти доводів
апеляційної скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196
КАС України.

Суд, дослідивши матеріали цієї справи,
перевіривши доводи апелянта у їх
сукупності, приходить до переконання,
що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом встановлено, що Ужгородською
МДПІ Закарпатської області ДПС було
проведено документальну позапланову
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства СПД - фізичної особи
ОСОБА_1 за період з 01.09.2009 року по 31.12.2011
року. За наслідками перевірки складено
Акт перевірки від 02.01.2013 року
№1/17-2/НОМЕР_1 на підставі якого
Ужгородська МДПІ Закарпатської
області ДПС 10 січня 2013 року прийняла
податкове повідомлення-рішення
№6/17-2/НОМЕР_1. Вказане податкове
повідомлення рішення прийнято на
підставі ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992р. №13/92 "Про
прибутковий податок з громадян", ст. 7,
ст. 19, ст. 22 Закону України "Про податок
на доходи фізичних осіб", пп.14.1.54, пп.14.1.56
п.14.1 ст. 14, п.22.1 ст. 22, п.123.1 ст. 123
Податкового кодексу України та
визначено до сплати 4026,99 грн. податку на
доходи фізичних осіб (в т.ч. за 2010 рік -
1037,95 грн., за 2011 рік -2989,04 грн.) та 747,26 грн.
штрафної санкції за 2011 рік.

Позивачем оскаржено вказане податкове
повідомлення - рішення до Державної
податкової служби у Закарпатській
області. За наслідками винесеного
рішення від 19.03.2013 року №868/7/10-247
Державна податкова служба у
Закарпатської області частково
скасувала податкове повідомлення -
рішення від 10.01.2013р. №6/17-2/НОМЕР_1 в
частині 45,00 грн. податку на доходи
фізичних осіб та 11,25 грн. штрафної
санкції. У зв'язку із чим, Ужгородською
МДПІ Закарпатської області ДПС було
прийнято нове податкове повідомлення -
рішення від 22.03.2013 року №17/17-2/НОМЕР_1 про
донарахування грошового зобов'язання
по податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 3981,99 грн. та застосування
штрафної санкції у розмірі 736,01 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
фізична особа - підприємець ОСОБА_1 з
01.09.2009 року по 31.12.2010 року був платником
єдиного податку та здійснював
господарську діяльність на спрощеній
системі оподаткування, обліку та
звітності, у 2011 році перебував на
загальній системі оподаткування.
Позивач здійснював підприємницьку
діяльність з використанням найманої
праці, з усіма найманими працівниками
були укладені трудові угоди, які були
належним чином зареєстровані в
Ужгородському міському центрі
зайнятості.

Відповідно до договору від 25.05.2010 року
№00059 про працевлаштування
безробітного з наданням дотації,
укладеного Ужгородським міським
центром зайнятості та ОСОБА_1,
роботодавець (ОСОБА_1.) працевлаштовує
на постійну роботу за направленням
Центру зайнятості безробітного, а
центр зайнятості надає дотацію
Роботодавцю на створення додаткового
робочого місця для працевлаштування
безробітного у розмірі витрат на
заробітну плату прийнятої за
направленням державної служби
зайнятості особи відповідно до статті
30 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" та Порядку надання
роботодавцю дотації на створення
додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних. Центр
зайнятості щомісячно після подання
Роботодавцем довідки про нараховану та
виплачену заробітну плату особі,
працевлаштованій за направленням
Центру зайнятості, та сплату страхових
внесків відповідно до чинного
законодавства протягом 30 календарних
днів з дня отримання інформації про
середній рівень заробітної плати за
всіма видами економічної діяльності по
області за місяць, за який нараховано
заробітну плату, перераховує суму
дотації.

Ужгородським міським центром
зайнятості на виконання умов договору
від 25.05.2010 року №00059 на
розрахунковий рахунок фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 з призначенням
платежу "фінансування дотацій" у ІІІ
кварталі 2010 року перераховано 5795,71 грн.,
у ІV кварталі 2010 року - 5819,68 грн., в 2011
році - 19250,38 грн., а також 04.07.2011 року на
розрахунковий рахунок фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 перераховано
376,56 грн. з призначенням платежу
"відшкодування витрат".

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 у
звітах суб'єкта малого підприємництва -
фізичної особи - платника єдиного
податку задекларував обсяг виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг) за
ІІІ квартал 2010 року в сумі 498900 грн., за ІV
квартал 2010 року - в сумі 627319 грн. У
поданих деклараціях від 09.02.2011 року
позивач задекларував 127319 грн. доходу,
88016 грн. витрат, 39303 грн. чистого
оподатковуваного доходу. 12.03.2011 року
він подав звітну нову декларацію про
майновий стан і доходи за 2010 рік. Згідно
додатку 7 "Розрахунок зобов'язань з
податку на доходи фізичних осіб,
отриманих фізичною особою -
підприємцем від провадження
господарської діяльності" фізична
особа - підприємець задекларував 326447,01
грн. загального оподатковуваного
доходу, отриманого від провадження
господарської діяльності, 296919,79 грн.
витрат, пов'язаних із господарською
діяльністю, 29527,22 грн. чистого
оподатковуваного доходу, 4429,08 грн.
податку на доходи фізичних осіб.

У Акті перевірки від 02.01.2013 року
№1/17-2/НОМЕР_1) зазначено, що
задекларовані фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 обсяги виручки
(розміри доходу від провадження
господарської діяльності) в ІІІ, ІV
кварталах 2010 року, в 2011 році не
співпадають з визначеними вказаною
перевіркою обсягами виручки та
розмірами доходів від реалізації
товарів (надання послуг). Зокрема, на
підставі представлених для проведення
перевірки оригіналів виписок з
банківських рахунків встановлено, що в
порушення ст. 1 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва", ст. 13
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про прибутковий податок з громадян",
ст. 177 Податкового кодексу України
фізична особа - підприємець ОСОБА_1 до
обсягу виручки не включав кошти
отримані від Ужгородського міського
центру зайнятості, зокрема:

- за ІІІ квартал 2010 року не включив 5795,71
грн.;

- за ІV квартал 2010 року не включив 5819,68
грн.;

- за 2011 рік не включив 19626,94 грн.

Враховуючи викладене, у Акті перевірки
міститься висновок, що у Позивача обсяг
виручки від реалізації товарів,
надання послуг в І-ІІІ кварталах 2010
року склав 504695,71 грн. та перевищив обсяг
виручки встановлений ст. 1 Указу
Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва", фізична особа -
підприємець ОСОБА_1. Відповідно до ст. 5
Указу Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" позивач з 01.10.2010 року
повинен був перейти на загальну
систему оподаткування, обліку,
звітності. Враховуючи вищевказані
порушення, перевіркою за 2010 рік
встановлено заниження чистого
оподатковуваного доходу 6933,40 грн. та
визначено зобов'язань по податку з
доходів фізичних осіб на 1037,95 грн. за
наслідками 2010 року. Також, перевіркою
встановлено заниження чистого
оподатковуваний доходу на суму 7373,12
грн. та визначено грошових зобов'язань
по податку з доходів фізичних осіб на
2944,04 грн. внаслідок не включення у 2011
році позивачем до валових витрат кошти
отримані від Ужгородського міського
центру зайнятості.

З огляду на матеріали справи та
пояснення сторін, суд вважає
неправомірним включення відповідачем
при перевірці до обсягу виручки від
реалізації товарів (робіт, послуг)
позивача, як платника єдиного податку у
2010 році коштів отриманих, як дотація
від Ужгородського міського центру
зайнятості.

Відповідно до п.3 Порядку надання
роботодавцю дотації на створення
додаткових робочих місць для
працевлаштування безробітних,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 10.01.2001 року №1, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 26.01.2001
року за №75/5266, дотація це кошти Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, надані
роботодавцю, що створює додаткові
робочі місця для працевлаштування
безробітних за направленням державної
служби зайнятості, на покриття витрат
на заробітну плату прийнятих на них
осіб. Форму договору, що укладається
працедавцем із фондом зайнятості, а
також форму довідки про нараховану і
виплачену дотаційному працівникові
зарплату, за якою працедавець звітує
перед Фондом зайнятості, затверджено
Постановою Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття від 30.08.2007 року №463. Дотація
Фонду зайнятості надається працедавцю
щомісяця протягом року, і до неї
включено як суму заробітної плати (в
межах встановлених середньо галузевих
зарплатних меж), так і нарахування на
неї (п.7 Порядку №1).

Згідно ст. 1 Указу Президента України
від 03.07.1998 року №727/98 "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" (в редакції Указу
Президента України від 28.06.1999 року
№746/99) спрощена система оподаткування,
обліку та звітності запроваджується
для фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень; виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
вважається сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Ст. 4 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" визначено, що форма
книги обліку доходів та витрат, що
підлягають оподаткуванню відповідно
до цього Указу, і порядок її ведення
суб'єктами малого підприємництва, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності,
встановлюються Державною податковою
адміністрацією України.

Згідно з п.1 Порядку ведення Книги
обліку доходів і витрат суб'єкта малого
підприємництва - юридичної особи, яка
застосовує спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
затвердженого Наказом ДПАУ від 13.10.1998
року №477 "Про затвердження форми Книги
обліку доходів і витрат суб'єкта малого
підприємництва - юридичної особи і
Порядку її ведення" (далі - Порядок 477)
суб'єкти малого підприємництва -
юридичні особи, які застосовують
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності (надалі - суб'єкти малого
підприємництва), зобов'язані вести
Книгу обліку доходів і витрат суб'єкта
малого підприємництва - юридичної
особи, яка застосовує спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності, в
якій у хронологічній послідовності на
підставі первинних документів
здійснюються записи про операції, що
відбулися у звітному (податковому)
періоді.

Відповідно до п.2 Порядку 477, у графі 6
"Загальна сума виручки та
позареалізаційних доходів"
відображаються всі надходження,
отримані на розрахунковий (поточний)
рахунок та в касу суб'єктом малого
підприємництва від продажу продукції
(товарів, робіт, послуг), майна,
включаючи основні фонди, які належать
суб'єкту малого підприємництва й
реалізовані у звітному (податковому)
періоді, позареалізаційні доходи та
виручка від іншої реалізації.

Згідно з п.3 Порядку 477 у графі 3 "Сума
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг)" відображається
сума доходів, отриманих від
виробництва та продажу продукції
(товарів, робіт, послуг).

Згідно з до п.5 Порядку 477
позареалізаційні доходи та виручка від
іншої реалізації" відображаються суми,
фактично отримані суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий (поточний) рахунок та в
касу від інших операцій (фінансовий
результат від продажу цінних паперів,
малоцінних швидкозношуваних
предметів, матеріалів, палива, орендна
плата, проценти, грошові кошти,
отримані у вигляді безповоротної
фінансової допомоги, кредиторська
заборгованість, щодо якої минув строк
позовної давності, а також дивіденди,
якщо вони не були оподатковані у
джерела виплати відповідно до Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств".

З огляду на викладене, компенсація
понесених витрат на оплату заробітної
плати, у вигляді дотації не є ані
виручкою від продажу продукції
(товарів, робіт, послуг), ані виручкою
від іншої реалізації, ані
позареалізаційними доходами, оскільки
Фонд зайнятості відшкодовує
підприємству вже понесені витрати на
утримання дотаційного працівника, а не
сплачує йому за надані послуги. Тому
отримання дотації працедавцем від
Фонду зайнятості не може вважатися
виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) і до Книги
обліку доходів і витрат суб'єкта малого
підприємництва - юридичної особи, яка
застосовує спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності не
записується.

Оскільки у контексті ст. 1 Указу
Президента України від 03.07.1998 року №727/98
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" поняття «обсяг виручки
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг)" застосовується у
єдиному значенні як для юридичних осіб
так і для фізичних осіб - платників
єдиного податку, а також у зв'язку із
відсутністю іншого нормативного акта,
який би визначав складові "виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг)" для фізичних осіб - підприємців
платників єдиного податку, визначені
складові поняття "виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг)" встановлені Порядком 477
застосовується і до фізичних осіб
платників єдиного податку по аналогії.

Доводи відповідача про те, що позивач
фактично надав послугу Державі за що
отримав матеріальну компенсацію є
безпідставними та суперечать змісту
надання роботодавцю дотації. Зокрема,
згідно п.3 Порядку надання роботодавцю
дотації на створення додаткових
робочих місць для працевлаштування
безробітних, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 10.01.2001 року №1,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 26.01.2001 року за №75/5266, дотація це
кошти Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття, надані
роботодавцю, що створює додаткові
робочі місця для працевлаштування
безробітних за направленням державної
служби зайнятості, на покриття витрат
на заробітну плату прийнятих на них
осіб.

Тобто, держава стимулює створення
суб'єктами господарювання нових
робочих місць з метою працевлаштування
безробітних, які знаходяться на обліку
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття та
отримують відповідну допомогу по
безробіттю. Вказаним стимулом є
компенсація роботодавцю понесених
витрат на оплату заробітної плати за
таких робітників. Натомість створення
нових робочих місць та
працевлаштування безробітних не є
послугою, оскільки послуга в контексті
спірного випадку є господарська
діяльність, що здійснюється
послугонадавачем з метою отримання
винагороди. При цьому, Класифікація
видів економічної діяльності (КВЕД-2010),
діюча на момент виникнення спірних
правовідносин, не містить такого виду
економічної діяльності, як надання
послуг по створенню робочих місць для
працевлаштування безробітних, а отже
чинним законодавством така дія не
кваліфікується як господарська
послуга (вид економічної діяльності).
Оскільки згідно зі ст.1 Указу
Президента України від 03.07.1998 року №727/98
"Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва" (в редакції Указу
Президента України від 28.06.1999 року
№746/99) кваліфікуючою ознакою
перебування на спрощені системі є
отримання виручки від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг), а
позивач не надавав послуг по
працевлаштуванню безробітних,
державна компенсація роботодавцю
понесених витрат на оплату заробітної
плати не є виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг).

Враховуючи вищевикладене,
відповідачем неправомірно зроблені
висновки про перевищення позивачем за 3
квартали 2010 року обсягу виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт та
послуг) у зв'язку із отримання від
Ужгородського міського центру
зайнятості коштів у вигляді дотації.
Оскільки позивач обсяг виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за 3 квартали 2010 року не
перевищив, а перевищив лише у 4 кварталі
2010 року останній правомірно у 3
кварталі перебував на спрощеній
системі оподаткування, обліку і
звітності та перейшов на загальну
систему оподаткування з 01.01.2011 року.

Також матеріалами справи встановлено,
що позивач суму 326447,01 грн. перевищення
граничного розміру перебування на
спрощені системі оподаткування у 4
кварталі 2010 року оподаткував у
встановленому порядку, про що ним 12.03.2011
року подано звітну нову декларацію про
майновий стан і доходи за 2010 рік та
задекларовано 326447,01 грн. загального
оподатковуваного доходу, отриманого
від провадження господарської
діяльності, 296919,79 грн. витрат,
пов'язаних із господарською
діяльністю, 29527,22 грн. чистого
оподатковуваного доходу, 4429,08 грн.
податку на доходи фізичних осіб.

Щодо донарахування податку з доходів
фізичних осіб за 2011 рік на 2944,04 грн., то
суд вважає такі висновки відповідача
правомірними та позивачем не
спростовані.

Зокрема, 01.01.2011 року позивач перейшов на
загальну систему оподаткування, а тому
за вказаний період визначення валового
доходу здійснюється у порядку розділу
IV Податкового кодексу України.

Відповідно до п.177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України від 2 грудня 2010 року
№2755-VI, із змінами та доповненнями,
об'єктом оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та не грошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

Враховуючи вищевикладене, до складу
загального оподатковуваного доходу
зараховується виручка, що надійшла
фізичній особі - підприємцю як в
грошовій, так і в натуральній формі, а
саме:

- виручка у вигляді безготівкових
грошових коштів, що надійшли на
банківський рахунок чи в готівковій
формі безпосередньо підприємцю чи його
працівникам на місці здійснення
розрахунків (в т. ч. відсотки банку);

- виручка в натуральній (не грошовій
формі);

- суми штрафів і пені, отримані від
інших суб'єктів господарювання за
договорами цивільно-правового
характеру за порушення умов договорів
та інші доходи, які пов'язані із
здійсненням підприємницької
діяльності.

При цьому, відповідно до п.177.4 ст. 177
Податкового кодексу України, до
переліку витрат, безпосередньо
пов'язаних з отриманням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, що включаються до витрат
виробництва (обігу) згідно з розділом
ІІІ Податкового кодексу України.

Згідно із п.142.1 ст. 142 розділу III
Податкового кодексу України до складу
витрат платника податку включаються
витрати на оплату праці фізичних осіб,
що перебувають у трудових відносинах з
таким платником податку (далі -
працівники), які включають нараховані
витрати на оплату основної і
додаткової заробітної плати та інших
видів заохочень і виплат виходячи з
тарифних ставок, у вигляді премій,
заохочень, відшкодувань вартості
товарів, робіт, послуг, витрати на
оплату авторської винагороди та за
виконання робіт, послуг згідно з
договорами цивільно-правового
характеру, будь-яка інша оплата у
грошовій або натуральній формі,
встановлена за домовленістю сторін
відповідно до колективних договорів
(угод) (крім сум матеріальної допомоги,
які звільняються від оподаткування
згідно з нормами розділу IV Податкового
кодексу України).

Таким чином, кошти, отримані фізичними
особами - підприємцями (роботодавцями)
від Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України у вигляді дотацій на створення
робочих місць для працевлаштування
безробітних за направленням державної
служби зайнятості, включаються до
валового доходу суб'єктів
підприємницької діяльності
(роботодавців), а фактичні витрати на
оплату праці таких фізичних осіб - до
валових витрат роботодавців.

Отже, перевіркою правомірно
встановлено за 2011 рік заниження
чистого оподатковуваний доходу на суму
7373,12 грн. та визначено грошових
зобов'язань по податку з доходів
фізичних осіб на 2944,04 грн. у зв'язку із
не включенням позивачем до складу
валового доходу коштів отриманих від
Ужгородського міського центру
зайнятості.

Враховуючи вищевикладене, податкове
повідомлення - рішення від 22.03.2013 року
№17/17-2/НОМЕР_1 про визначення грошового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 4718,00 грн.
підлягає частковому скасуванню на суму
1037,95 грн. основного зобов'язання.
Штрафні санкції за заниження чистого
оподатковуваного доходу у розмірі 6933,40
грн. та визначення податкових
зобов'язань по податку з доходів
фізичних осіб на суму 1037,95 грн. за
наслідками 2010 року не застосовувалися.

Що стосується позовних вимог позивача
про визнання протиправними дій по
донарахуванню податку з доходів
фізичних осіб, суд вважає їх
безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до пп.20.1.27 п.20.1 ст. 20
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право визначати у визначених цим
Кодексом випадках суми податкових та
грошових зобов'язань платників
податків.

Згідно з пп.54.3.2 п.54.3 ст. 54 Податкового
кодексу України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків, крім електронної
перевірки, свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

Відповідно до п.58.1 ст. 58 Податкового
кодексу України, у разі коли сума
грошового зобов'язання платника
податків, передбаченого податковим або
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи, розраховується
контролюючим органом відповідно до
статті 54 цього Кодексу (крім
декларування товарів, передбаченого
для громадян), або у разі коли за
результатами перевірки контролюючий
орган встановлює факт невідповідності
суми бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу V цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення
містить підставу для такого
нарахування (зменшення) податкового
зобов'язання та/або зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість; посилання на норму
цього Кодексу та/або іншого закону,
контроль за виконанням якого покладено
на контролюючі органи, відповідно до
якої був зроблений розрахунок або
перерахунок грошових зобов'язань
платника податків; суму грошового
зобов'язання, що повинен сплатити
платник податку; суму зменшеного
(збільшеного) бюджетного відшкодування
та/або зменшення від'ємного значення
результатів господарської діяльності
або від'ємного значення суми податку на
додану вартість; граничні строки
сплати грошового зобов'язання та/або
строки виправлення платником податків
показників податкової звітності;
попередження про наслідки несплати
грошового зобов'язання або внесення
виправлень до показників податкової
звітності в установлений строк;
граничні строки, передбачені цим
Кодексом для оскарження податкового
повідомлення-рішення.

Згідно з п.56.1 ст. 56 Податкового кодексу
України рішення, прийняті контролюючим
органом, можуть бути оскаржені в
адміністративному або судовому
порядку.

Тобто, податкові органи самостійно
визначають (донараховують) податкові
зобов'язання платника шляхом прийняття
податкового повідомлення - рішення, а
платник має право оскаржити таке
визначення (донарахування) шляхом
оскарження прийнятого податкового
повідомлення - рішення. Іншого порядку
оскарження визначеного грошового
зобов'язання контролюючим органом
(донарахування) Податковий кодекс
України не містить.

Враховуючи вищевикладене, вимога
позивача щодо визнання неправомірним
дії по донарахуванню податкових
зобов'язань є безпідставною та не
підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дір
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів приходить до
переконання, що суд першої інстанції
дійшов до вірних висновків, приймаючи
рішення по суті спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Ужгородської
міжрайонної державної податкової
інспекції Закарпатської області та
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 17 травня 2013
року у справі №807/1148/13-а - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич