Справа № 826/15218/13-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Костенко
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

08 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді: Безименної
Н.В.,

суддів: Аліменка В.О.
та Кучми А.Ю.,

при секретарі: Проценко А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників податків на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 4 грудня 2013 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Суматра -
ЛТД» до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників податків про визнання
протиправним і скасування податкового
повідомлення - рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ТОВ «Суматра - ЛТД»
звернулося в Окружний
адміністративний суд м. Києва з позовом
до Міжрегіонального головного
управління Міндоходів - Центрального
офісу з обслуговування великих
платників податків, в якому просило:
визнати протиправним і скасувати
податкове повідомлення - рішення №
від 11.09.2013 року, зобов'язати
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Печерському районі м. Києва стягнути на
користь позивача судові витрати.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
4 грудня 2013 року позов задоволено
частково, а саме: визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків від 11.09.2013
№ у частині збільшення грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб на 9421,27 грн. основного
платежу і 4234,70 грн. штрафних санкцій.
Відмовлено Товариству з обмеженою
відповідальністю "Суматра-ЛТД" в
задоволенні адміністративного позову
в частині визнання протиправним і
скасування податкового
повідомлення-рішення Міжрегіонального
Головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків від 11.09.2013
№ у частині збільшення грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб на 4562,37 грн. основного
платежу та 1140,60 грн. штрафних санкцій.
Присуджено на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Суматра-ЛТД" судовий збір у сумі 136,56
грн. з Державного бюджету України.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю. На думку
апелянта, судом першої інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову -
залишити без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем проведено планову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.12.2012, за результатами якої складено
акт від 12.06.2013 №666/39-10/21591206 і винесено
податкове повідомлення-рішення від
02.07.2013 №, яким позивачу збільшено
грошове зобов'язання з ПДФО на 22599,91 грн.
(у т.ч.: основний платіж - 13983,64 грн., штраф
- 8616,27 грн.).

Рішенням Міндоходів від 04.09.2013
№10381/6/99-99-10-01-03-15 вказане податкове
повідомлення-рішення скасовано в
частині застосованих штрафних санкцій
у розмірі 3240,98 грн., а в іншій частині
залишено без змін. За наслідками
адміністративного оскарження
відповідачем винесено податкове
повідомлення-рішення від 11.09.2013 №,
яким позивачу збільшено грошове
зобов'язання з ПДФО на 19358,94 грн. (у т.ч.:
основний платіж - 13983,64 грн., штраф - 5375,30
грн.).

Згідно з актом спірне грошове
нарахування здійснено відповідачем за
порушення позивачем пп. 168.1.1, пп. 168.1.2 п.
168.1 ст. 168, пп. 164.2.11, абз. "е", "г" пп. 164.2.17 п.
164.2, п. 164.5 ст. 164, п. 170.9 ст. 170 ПК, що
призвело до заниження ПДФО на суму 13983,64
грн.

На думку колегії суддів, суд першої
інстанції обґрунтовано не погодився із
висновками відповідача щодо
збільшення грошового зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб на 9 421
грн. основного платежу і 4232, 70 грн.
штрафних санкцій, виходячи з
наступного.

Підпунктом "е" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК
передбачено, що до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку включається
дохід, отриманий платником податку як
додаткове благо (крім випадків,
передбачених ст. 165 цього Кодексу) у
вигляді вартості безоплатно отриманих
товарів (робіт, послуг), визначеної за
правилами звичайної ціни, а також суми
знижки звичайної ціни (вартості)
товарів (робіт, послуг), індивідуально
призначеної для такого платника
податку.

Підпунктом "а" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК
передбачено, що до загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу платника податку включається
дохід, отриманий як додаткове благо
(крім випадків, передбачених ст. 165
цього Кодексу) у вигляді вартості
використання житла, інших об'єктів
матеріального або нематеріального
майна, наданих платнику податку в
безоплатне користування, або
компенсації вартості такого
використання, крім випадків, коли таке
надання або компенсація зумовлені
виконанням платником податку трудової
функції відповідно до трудового
договору (контракту) чи передбачені
нормами колективного договору або
відповідно до закону в установлених
ними межах.

Матеріалами справи підтверджується, що
придбання квитків і фактична поїздка
Вапт»є Гійома Домініка -
Альберта-Чарльза до Франції, м. Париж з
29 по 30 березня 2012р., здійснювалося з
виробничою метою, а саме у зв'язку з
необхідністю проведення співбесіди.
При цьому на момент такої поїздки
Вант»є Гійом Домінік-Альберт-Чарльз
перебував у трудових відносинах з ТОВ
«Суматра-ЛТД» на посаді виконавчого
директора.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку, що вартість зазначеного
перельоту згідно з пп. "а" пп. 164.2.17 п. 164.2
ст. 164 ПК не включається його загального
місячного (річного) оподатковуваного
доходу і позивач не ніс зобов'язання з
утримання і перерахування ПДФО.

Крім того, матеріалами справи
підтверджується, що платіжним
дорученням від 17.03.2011 фізичній особі
ОСОБА_2 відшкодовані кошти за
комунальні послуги за лютий 2011р. у
розмірі 2466,48 грн.

Відповідач дійшов до висновку про
порушення позивачем пп. "г" пп. 164.2 17 п.
164.2, п. 164.5 ст. 164 ПК, а саме суми грошового
відшкодування будь-яких втрат платника
податку як додаткове благо,
включається до складу сукупного
оподатковуваного доходу, внаслідок
чого не перераховано ПДФО в сумі 505,18
грн. до бюджету.

Суд першої інстанції обгрунтовано не
погодився із зазначеним висновком
відповідача, оскільки він
спростовується наявними у справі
копіями платіжних доручень від 17.03.2011
№7681 на суму 419,30 грн. і від 29.04.2011 №12339 на
суму 85,88 грн., а разом - 505,18 грн.

Отже, донарахування відповідачем 505,18
грн. і застосування штрафних санкцій є
необгрунтованим, про що вірно
зазначено судом першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі договору позики від 05.10.2011
позивачем надано ОСОБА_3 у власність
грошові кошти в сумі 14000 грн. терміном
до 25.05.2013. Відповідно до наказу №467-к від
08.11.2011 продавець-консультант ОСОБА_3
звільнена у зв'язку з втратою довіри, на
момент її звільнення залишок позики
складав 11600 грн.

Також, на підставі договору позики від
14.07.2011 позивачем надано ОСОБА_4 у
власність грошові кошти в сумі 17971 грн.
терміном до 31.12.2011. Відповідно до наказу
№489-к від 23.11.2011 продавець-консультант
ОСОБА_4 звільнена за угодою сторін, на
момент її звільнення залишок позики
складав 4671 грн.

Згідно з пп. "ґ" пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включається дохід, отриманий
платником податку як додаткове благо у
вигляді суми безповоротної фінансової
допомоги (крім суми процентів умовно
нарахованих на таку допомогу).

Відповідно до пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 ПК
безповоротна фінансова допомога - це:
сума коштів, передана платнику
податків згідно з договорами
дарування, іншими подібними договорами
або без укладення таких договорів; сума
безнадійної заборгованості,
відшкодована кредитору позичальником
після списання такої безнадійної
заборгованості; сума заборгованості
одного платника податків перед іншим
платником податків, що не стягнута
після закінчення строку позовної
давності; основна сума кредиту або
депозиту, що надані платнику податків
без встановлення строків повернення
такої основної суми, за винятком
кредитів, наданих під безстрокові
облігації, та депозитів до запитання у
банківських установах, а також сума
процентів, нарахованих на таку основну
суму, але не сплачених (списаних); сума
процентів, умовно нарахованих на суму
поворотної фінансової допомоги, що
залишається неповерненою на кінець
звітного періоду, у розмірі облікової
ставки Національного банку України,
розрахованої за кожний день фактичного
використання такої поворотної
фінансової допомоги.

При цьому, статтями 253, 257 ЦК визначено,
що загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Тобто, якщо поворотна фінансова
допомога отримана від особи, що є
платником податку на загальних
підставах, не була повернута після
закінчення дії договору і термін дії
договору не було подовжено, то після
закінчення строку позовної давності
(1095 днів) від дати закінчення договору
сума неповерненої фінансової допомоги
набуває статусу безповоротної та
підлягає включенню до доходу платника
податку на підставі пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14
ПК.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, на
час проведення перевірки, по
вищевказаним договорам позики з ОСОБА_3
та ОСОБА_4 не закінчився строк позовної
давності, то суми неповернутої
фінансової допомоги не можуть
вважатися безповоротною фінансовою
допомогою та не можуть включатися до
складу оподатковуваного доходу, що
спростовує факт заниження позивачем
ПДФО до сплати в сумі 2484,45 грн.

Крім того, враховуючи наданий
наведений позивачем розрахунок сум
ПДФО, який є арифметично вірно,
донарахування відповідачем 369, 05 грн. і
застосування штрафних санкцій є
необґрунтованим.

Також, на думку колегії суддів, суд
першої інстанції правомірно не
погодився з доводами відповідача про
порушення позивачем пп. 164.2.11 п. 164.2 ст.
164, п. 170.9 ст. 170 ПК - сума надміру
витрачених коштів, отриманих платником
податку під звіт або на відрядження та
не повернутих у встановлені
законодавством строки, не була
оподаткована, що призвело до заниження
ПДФО на 1698,90 грн., враховуючи наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що
до видаткових касових ордерів
позивачем приєднані та надані
відповідні товарні чеки на
підтвердження придбання товарів
відповідного найменування, кількості і
ціни (кава, чай, печиво та ін.),
відповідно до наказу від 10.01.2011 №0110 про
представницькі витрати. Також,
позивачем були додані Міжнародні
страхові договори подорожуючих №581127
від 05.09.2011, №581119 від 25.07.2011 на
підтвердження понесення витрат на
страхування під час відрядження та
квитанції №№ 123, 124 від 11.08.2011 на
підтвердження оплату консульських
послуг з оформлення віз.

При цьому, всупереч вимог ч. 2 ст. 71 КАС
України відповідач не спростував
доводів позивача та фактів придбання
підзвітними особами відповідних
товарів, робіт (послуг). Відповідачем не
зазначено підстав неврахування цих
документів.

До того ж, наказ Міністерства фінансів
України від 13.03.1998 №59 "Про затвердження
Інструкції про службові відрядження в
межах України та за кордон" є
обов'язковими для працівників органів
державної влади, підприємства,
установи та організації, що повністю
або частково утримується
(фінансується) за рахунок бюджетних
коштів та не є обов'язковими для
підприємств приватного права з 17.03.2011.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов до обґрунтованого
висновку що донарахування
відповідачем 1698,90 грн. і застосування
штрафних санкцій є необґрунтованим.

Крім того, підпунктом 170.9.2 п. 170.9 ст. 170 ПК
визначено, що звіт про використання
коштів, виданих на відрядження або під
звіт, подається за формою, встановленою
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує,
державну податкову і митну політику, до
закінчення п'ятого банківського дня, що
настає за днем, у якому платник податку:
а) завершує таке відрядження; б)
завершує виконання окремої
цивільно-правової дії за дорученням та
за рахунок особи, що видала кошти під
звіт. За наявності надміру витрачених
коштів їх сума повертається платником
податку в касу або зараховується на
банківський рахунок особи, що їх
видала, до або під час подання
зазначеного звіту.

Позивачем надано засвідчені копії
наказу ТОВ «Суматра-ЛТД» від 17.05.2012
№0291-КО про відрядження Вант»є Гійома
Домініка-Альберта-Чарльза до США
(Лас-Вегас), Cosmoprof North America 2012 з метою
відвідання міжнародної виставки краси
терміном на 5 календарних днів з 21.07.2012
по 25.07.2012; посвідчення про відрядження
№СУ-00000287, а також закордонного
паспорту з відбитками про перетин
кордону України, які підтверджують
повернення підзвітної особи з
відрядження 25.07.2012.

Також, позивачем надано засвідчені
копії наказу ТОВ «Суматра-ЛТД» від
28.09.2012 №0704-КО про відрядження Вант»є
Гійома Домініка-Альберта-Чарльза на 10
днів з 19.10.2012 по 28.10.2012 до Франції (Канни)
з метою проведення ділових переговорів
та участі у виставці для представників
бізнесу в сфері роздрібної мережі «TFWA
World Exhibition 2012»; посвідчення про
відрядження №СУ-00000701, а також
закордонного паспорту з відбитками про
перетин кордону України, які
підтверджують повернення підзвітної
особи з відрядження 28.10.2012.

Здійснені підзвітною особою витрати,
які зазначені в акті, документально
підтверджені та підзвітною особою
подано звіти 26.07.2012 №589 і 29.10.2012 №909,
тобто, як вбачається, наступний день, що
настає за днем, у якому платник податку
завершує таке відрядження.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про відсутність порушення пп.
170.9.2 п. 170.9 ст. 170 ПК та відсутність
об'єкта оподаткування ПДФО у вигляді
суми витрат на відрядження Вант»є
Гійома Домініка-Альберта-Чарльза та не
повернутої ним протягом встановленого
пп. 170.9.2 п. 170.9 ст. 170 ПК строку. Тобто,
донарахування відповідачем 2912,96 грн.
грн. і застосування штрафних санкцій
також є необґрунтованим.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та прийняв рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
потрібно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Міжрегіонального
головного управління Міндоходів -
Центрального офісу з обслуговування
великих платників податків - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 4 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 14
квітня 2014 року.

Головуючий суддя:
Н.В. Безименна

Судді:
В.О. Аліменко

А.Ю. Кучма

.

Головуючий суддя
Безименна Н.В.

Судді:
Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.