Справа № 2а-11522/11
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Закаблук
Суддя-доповідач: Грищенко Т.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Грищенко Т.М.,

суддів
Лічевецького І.О., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження за апеляційною скаргою
управління Пенсійного фонду України в
Кагарлицькому районі Київської
області на постанову Кагарлицького
районного суду Київської області від 08
вересня 2011 року адміністративну справу
за позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Кагарлицькому районі Київської
області про визнання дій протиправними
та зобов'язання здійснити перерахунок
та нарахування пенсії,

ВСТАНОВИВ

У серпні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом про визнання
неправомірними дій управління
Пенсійного фонду України в
Кагарлицькому районі Київської
області (надалі за текстом -
«Управління») щодо відмови в
перерахунку пенсії та зобов'язання
здійснити з 15.02.2011 року без обмеження
кінцевою датою перерахунок додаткової
пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю та
підвищення до пенсії, як пенсіонеру, що
проживає в зоні посиленого
радіоекологічного контролю відповідно
до ст.ст. 39, 51 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 р. № 796-XII
(надалі за текстом - «Закон №796-XII»).

Постановою Кагарлицького районного
суду Київської області від 08 вересня 2011
року позов задоволено. Визнано
неправомірними дії Управління та
зобов'язано зробити за період з 15.02.2011
року перерахунок і виплатити
позивачеві додаткову пенсію у розмірі
15% мінімальної пенсії за віком та
доплату до пенсії в розмірі однієї
мінімальної заробітної плати, з
урахуванням раніше здійснених виплат.

В апеляційній скарзі Управління,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення та прийняти нове, яким
відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши повноту встановлення
місцевим загальним судом фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, Київський
апеляційний адміністративний суд
дійшов наступного.

Згідно посвідчення, позивач має
правовий статус постраждалого
внаслідок Чорнобильської катастрофи 4
категорії.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач перебуває на обліку в
Управлінні, отримуючи пенсію як
непрацюючий пенсіонер і постійно
проживає в зоні посиленого
радіоекологічного контролю.

Відповідно до ст. 39 Закону № 796-XII
громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення,
провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов'язкового)
відселення - три мінімальні заробітні
плати;

- у зоні гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітні
плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного
контролю - одна мінімальна заробітна
плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на цих територіях, і
стипендії студентам, які там
навчаються, підвищуються у розмірах,
встановлених частиною першою цієї
статті. Пенсіонерам, які працюють у
зонах радіоактивного забруднення,
оплата праці додатково підвищується на
25 процентів від розміру мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до частини 3 статті 51 Закону
№ 796-XII особам, віднесеним до категорії
4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 15
процентів мінімальної пенсії за віком.

За спірний період Управлінням
виплачувалась позивачеві доплата до
пенсії у фіксованому розмірі,
визначеному відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України №836 від 26
липня 1996 р., а не в кратному відношенні
до мінімальної заробітної плати, як
того вимагають положення Закону № 796-XII
та додаткова пенсія в розмірі 15
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VІ «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені зміни у статті 39, 51 Закону №
796-XII.

Відповідно до цих змін громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України. Особам,
віднесеним до категорії 4, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається в розмірі 15
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України) визнані
неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо змін,
унесених до ст.ст. 39, 51 Закону № 796-XII.

В силу вимог частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, після прийняття
Конституційним Судом України
вказаного рішення знову почали діяти
положення ст.ст. 39, 51 Закону № 796-XII в їх
первинній редакції.

Відповідно ж до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на викладене суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що відповідач, ігноруючи
зазначені норми матеріального права та
не здійснюючи виплату доплати до
пенсії та додаткової пенсії у розмірі
встановленому Законом № 796-XII, порушив
указані права позивача.

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми із соціального захисту
громадян, що постраждали внаслідок
чорнобильської катастрофи,
обґрунтовано не взяті судом до уваги,
оскільки питання фінансування цих
видатків не є предметом даного спору.
Проблеми надання бюджетних коштів
Управлінню для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог.

Крім того, органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів, як на підставу невиконання
своїх зобов'язань, які встановлені ст.
46 Конституції України.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що місцевим судом
при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини, а
посилання скаржника на положення
постанови Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26 липня 1996 р. є помилковим,
оскільки згаданою постановою не може
бути звужено зміст та обсяг прав
позивача, встановлених Законом.

Що стосується визначення судом першої
інстанції кінцевої дати, до настання
якої Управління має здійснювати
нарахування та виплати, колегія суддів
зазначає, що 14 червня 2011 року Верховною
Радою України прийнято Закон України №
3491-VI «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік», який набрав чинності 19
червня 2011 року.

Пунктом 7 частини I зазначеного Закону
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
встановлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 51 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання наведеної норми Кабінетом
Міністрів України прийнято постанову
«Про встановлення деяких розмірів
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету» від 6 липня
2011 р. № 745, яка набрала чинності 23.07.2011 р.

Таким чином, починаючи із зазначеної
дати застосуванню підлягають
положення названої постанови Кабінету
Міністрів України, а відтак з 23.07.2011 р.
виплата пенсії в порядку статей 39,51
Закону № 796-XII суперечить чинному
законодавству.

Суд першої інстанції на зазначені
положення уваги не звернув та не
зобов'язав Управління проводити
виплати по 22.07.2011 року.

Оскільки ухвалене у справі судове
рішення не відповідає вимогам статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо законності та
обґрунтованості, то воно підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позову.

Керуючись статтями 160, 198, 202, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Кагарлицькому районі Київської
області задовольнити частково.

Постанову Кагарлицького районного
суду Київської області від 08 вересня 2011
року скасувати та прийняти нову
постанову.

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Кагарлицькому районі
Київської області неправомірними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Кагарлицькому районі
Київської області здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_2 за
період з 15.02.2011 року по 22.07.2011 року
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 15 % мінімальної
пенсії за віком та доплату до пенсії в
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати відповідно до ст.ст. 39, 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з урахуванням проведених за цей період
виплат.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів з моменту набрання нею законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
І.О.Лічевецький

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя

Грищенко Т.М.

Судді:

Лічевецький І.О.

Мацедонська В.Е.