Справа № 811/3258/13-а
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2013-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
Кіровоград, вул. Велика Перспективна, 40
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2013 року
справа №
Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі судді
Жука Р.В., за участю секретаря Бондар
Я.Г. та представників:
позивача: Савенко О.О. та Козлової
відповідача: Кац - Філімончук І.В.
розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
«Відродження»доГайворонської
об'єднаної державної податкової
інспекції (Голованівське відділення)
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській областіпровизнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Відродження»
звернулось до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Гайворонської об'єднаної державної
податкової інспекції (Голованівське
відділення) Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області,
в якому просить визнати протиправними
та скасувати податкові повідомлення -
рішення від 01.06.2013 року №, №
та №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ
«Відродження» діяло виключно в межах
норм, встановлених чинним
законодавством, податковий кредит,
відображений в податкових деклараціях
з податку на додану вартість по
взаємовідносинам з контрагентами ТОВ
«Дельтамир» за період квітень 2010 року,
з ПП «Зелм Агропро» за період червень
2010 року, з ТОВ «Укрвторметагро» за
період серпень, вересень 2010 року
сформовано згідно приписів
Податкового Кодексу України у зв'язку з
чим позивач просить скасувати
податкові повідомлення - рішення від
01.06.2013 року №, № та №.

Відповідачем подано до суду письмові
заперечення, позов не визнається,
вказується, що оскаржувані рішення
прийнято на підставі, в межах
повноважень та у спосіб визначені
Податковим кодексом України, Законом
України "Про державну податкову службу
в Україні", а тому прийняті податкові
повідомлення-рішення є правомірними та
не підлягають скасуванню.

Доводи відповідача, викладені в
письмовому запереченні проти позову,
повністю співпадають з висновками акта
перевірки.

Суд не погоджується з висновками акта
перевірки, що стали підставою для
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень, виходячи з
наступних мотивів.

Судом встановлено, що ТОВ
«Відродження» зареєстроване як
юридична особа Голованівською
районною державною адміністрацією
Кіровоградської області 09.10.2001 року,
знаходилось на податковому обліку в
Голованівському відділенні
Гайворонської МДПІ та у перевіряємий
період було платником податку на
додану вартість (т.1, а.с.88-102).

На підставі наказу від 07.05.2013 року №256
службовими особами податкового органу
проведено позапланову невиїзну
документальну перевірку ТОВ
«Відродження» з питань достовірності
декларування податкового кредиту в
податкових деклараціях з податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ «Дельтамир» за період за період
квітень 2010 року, з ТОВ «Інвест-Південь»
за період травень 2010 року, з ПП «Зелм
Агропро» за період червень 2010 року, з
ТОВ «Укрвторметагро» за період
серпень, вересень 2010 року.

За результатами перевірки складено акт
від 15.05.2013 року №16/22-00/31501553 (т.1,а.с.15-27).

В ході перевірки відповідачем
встановлено порушення пп.14.1.202, п.14.1.203
ст.14, п. 198.3 ст. 198, п.193.1 ст.193, п.188.1 ст.188,
п.189.1 ст.189, п.185.1 ст.185, п.186.1 ст.186, п.187.1
ст.187, п.201.4, п.201.5, п.201.6 ст.201 Податкового
кодексу України в результаті чого
завищено суму податкового кредиту за
квітень 2010 року на 471854,00 грн., травень 2010
року на 92811,00 грн., червень 2010 року на
1127500,00 грн., серпень 2010 року на 238140,00 грн.,
вересень 2010 року на 1700910,00 грн.

На підставі вищезазначеного акту
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 01.06.2013 року
№, яким ТОВ «Відродження»
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на 312988,00 грн. у тому числі 78247,00
грн. штрафні (фінансові) санкції (т.1,
а.с.12), № яким ТОВ «Відродження»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 2159618,00
грн. основного платежу та 539904,05 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями (т.1,
а.с.13) та № яким ТОВ «Відродження»
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 686755,00 грн. (т.1, а.с.14).

В акті перевірки службові особи
податкового орану посилаються на те, що
підприємства - постачальники ТОВ
«Дельтамир» за період квіткнь 2010 року,
ТОВ «Інвест-Південь» за період травень
2010 року, ПП «Зелм Агропро» за період
червень 2010 року, ТОВ «Укрвторметагро»
за період серпень, вересень 2010 року не
задекларовано та не сплачено до
бюджету податкові зобов'язання з ПДВ.

ТОВ «Відродження» подало заперечення
на акт перевірки №16/22-00/31501553 від 15.05.2013
року.

Голованівське відділення
Гайворонської МДПІ ДПС України надало
відповідь в якій зазначено, що висновок
викладений в акті перевірки від 15.05.2013
року №16/22-00/31501553 відповідає вимогам
чинного законодавства (т.1, а.с.28-35).

Також ТОВ «Відродження» подавало
скарги на податкові повідомлення
рішення від 01.06.2013 року №, №
та №.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 26.09.2013 року №11991/6/9999/0-01-15
залишено без змін податкові
повідомлення-рішення від 01.06.2013 року
№, № та № та рішення,
прийняте за розглядом первинної
скарги, скаргу - без задоволення (т.1,
а.с.103-106).

З системного аналізу акту перевірки
від 15.05.2013 року №16/22-00/31501553 та прийнятих
на підставі нього податкових
повідомлень-рішень суд дійшов
висновку, що господарські операції ТОВ
«Відродження» з ТОВ «Дельтамир» за
період квітень 2010 року при прийнятті
рішення щодо застосування до ТОВ
«Відродження» податкових зобов'язань
та штрафних санкцій не враховувались у
зв'язку із сплином граничних строків
застосування грошових зобов'язань та
штрафних (фінансових) санкцій до
платників податків встановлених ст.102
та ст.114 Податкового Кодексу України.

Отже, з огляду на викладене, податкові
повідомлення-рішення 01.06.2013 року
№, № та № прийняті на
підставі акту перевірки від 15.05.2013 року
№16/22-00/31501553 по взаємовідносинах ТОВ
«Відродження» з
контрагентами-постачальниками ТОВ
«Інвест-Південь» за період травень 2010
року, з ПП «Зелм Агропро» за період
червень 2010 року та з ТОВ
«Укрвторметагро» за період серпень,
вересень 2010 року.

Судом встановлено, що період за який
відповідачу зменшено суму бюджетного
відшкодування з ПДВ, збільшено суму
грошового зобов'язання з ПДВ та
зменшено розмір від'ємного значення
суми ПДВ вже неодноразово перевірявся
податковим органом.

Зокрема, 06.01.2011 року податковим органом
складено довідку про результати
позапланової виїзної перевірки ТОВ
«Відродження» з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ наступних податкових
періодів за вересень 2010 року, яка
виникла за рахунок від'ємного значення
з ПДВ, що декларувалось в період
червень, липень 2010 року відповідно до
якої порушень не встановлено (т.2,
а.с.128-145).

Також, 05.10.2011 року податковим органом
складено акт №72/23-70/31501553 про результати
позапланової виїзної перевірки
товариства з обмеженою
відповідальністю «Відродження» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2010 року по
30.06.2011 року, валютного та іншого
законодавства за період з 10.04.2010 року по
30.06.2011 року в якому посадовими особами
податкового зроблено висновки про
порушення ТОВ «Відродження» п.п. 7.4.5 п.
7.4 ст. 7 Закону України від 03.04.97 року
№168/97-ВР «Про податок на додану
вартість» в результаті чого
товариством занижено податок на додану
вартість на загальну суму 92812,00 грн., у
тому числі за травень 2010 року по
взаємовідносинам з ТОВ
«Інвест-Південь» (т.2, а.с.153-173).

На підставі вищевказаного акту
податковим органом винесено податкове
повідомлення-рішення від 17.10.2011 року
№ яким ТОВ «Відродження»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість з
вироблених в Україні товарів (робіт,
послуг) у розмірі 92812,00 грн. за основним
платежем та 23203,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями (т.2, а.с.175).

Вищевказане податкове
повідомлення-рішення не оскаржувалось,
а суми визначені ним, стягнуті в
порядку встановленому чинним
законодавством.

В акті перевірки від 15.05.2013 року
№16/22-00/31501553 посадові особи податкового
органу повторно дійшли висновку про
порушення ТОВ «Відродження»
Податкового кодексу України та
безпідставність включення до складу
податкового кредиту суми ПДВ по
взаємовідносинам з ТОВ
«Інвест-Південь» за травень 2010 року в
розмірі 92811,00 грн. (т.1, а.с.20).

Відповідно до статті 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Враховуючи викладене, в межах даного
спору слід встановити факт здійснення
(реальність) господарських операцій
ТОВ «Відродження» з ТОВ
«Укрвторметагро» та ПП «Зелм Агропро»,
обставини використання придбаних
послуг у власній господарській
діяльності позивача, встановити
спеціальну податкову
правосуб'єктність учасників
господарської операції (зокрема, чи
були платниками податку на додану
вартість).

Судом встановлено, що ТОВ
«Відродження» (покупець) та ПП «Зелм
Агропро» (продавець) уклали договори
купівлі-продажу №65 від 25.06.2010 року та
№43 від 30.04.2010 року (т.1, а.с.47-48, 51-52).

Згідно видаткових накладних, копії
яких знаходяться в матеріалах справи,
ПП «Зелм Агропро» поставило позивачеві
товар (соняшник та соняшникову олію)
(т.1, а.с.49-50, 53-61, т.3, а.с.150-151, 171-179).

ПП «Зелм Агропро» виписало позивачеві
податкові накладні, на підставі яких
ним до складу податкового кредиту у
відповідний період віднесено суми ПДВ
сплачені у складі вартості отриманих
товарів (т.1, а.с.62-70, т.3, а.с.152-160).

Перевезення товару підтверджується
товарно-транспортними накладними (т.3,
а.с.161-168, 180-250, т.4, а.с.1-10).

В оплату за поставлений товар позивач
перерахував на рахунок ПП «Зелм
Агропро» грошові кошти, що
підтверджується банківською випискою,
копія якої знаходяться в матеріалах
справи (т.1, а.с.71-73, т.4, а.с.52-53).

Відповідно до договорів
купівлі-продажу №78 від 05.08.2010 року та
№80/1 від 01.09.2010 року укладеного між ТОВ
«Укрвторметагро» (продавець) та ТОВ
«Відродження» відповідно до яких
Продавець зобов'язується поставити у
власність Покупця, а Покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар (соняшник) (т.1, а.с.74-75, 79-80).

Згідно видаткових накладних, копії
яких знаходяться в матеріалах справи,
ТОВ «Укрвторметагро» поставило
позивачеві товар (соняшник) (т.1, а.с.76-78,
81).

ТОВ «Укрвторметагро» виписало
позивачеві податкові накладні, на
підставі яких ним до складу
податкового кредиту у відповідний
період віднесено суми ПДВ сплачені у
складі вартості отриманих товарів (т.1,
а.с.82-85).

Перевезення товару підтверджується
товарно-транспортними накладними (т.2,
а.с.237-250, т.3, а.с.1-147).

В оплату за поставлений товар позивач
перерахував на рахунок ПП ТОВ
«Укрвторметагро» грошові кошти, що
підтверджується банківською випискою
та платіжним дорученням, копія якої
знаходяться в матеріалах справи (т.1,
а.с.86-87, т.4, а.с.49, 59-62).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до договорів оренди майна
№1/1 від 01.01.2010 року та №16 від 01.07.2010 року
укладених між ТОВ «КЛК» (орендодавець)
та ТОВ «Відродження» (орендар), ТОВ
«Відродження» орендувало територію,
будівлі та технічне обладнання
розташоване за адресою: Україна,
Кіровоградська область, смт.
Голованівськ, вул. Матросова, 40 (т.2,
а.с.193-194, 197-198).

На підтвердження виконання
вищевказаних договорів до матеріалів
справи долучено акти
приймання-передачі та банківські
виписки (т.2, а.с.196, 200, т.4, а.с.54-58).

Також, відповідно до договорів №04/04/27
від 27.04.2004 року та №02/08/28 від 28.08.2002 року
укладених між ТОВ «Торговий дім «МЗМК»
(продавець) та ТОВ «Відродження»
(покупець), ТОВ «Відродження» придбало
металоконструкції комплекту
резервуару РВС-700 м3 та РВС-400 м3 для
зберігання соняшникової олії та
продуктів з питомою вагою до 1 г/см2 (т.4,
а.с.145-146, 149-150).

На підтвердження отримання
резервуарів в матеріалах справи
містяться видаткові накладні та акт
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів (т.4,
а.с.147-148, 151).

Виходячи з вищенаведеного суд дійшов
висновку, що ТОВ «Відродження» мало всі
необхідні технічні можливості для
переробки соняшника та зберігання
соняшникової олії.

Фактичне оприбуткування придбаного
соняшника та соняшникової олії
підтверджується картками рахунку №631
та карткою номенклатури (т.2, а.с.206-224).

В результаті переробки придбаного
соняшника позивач отримав соняшникову
олію та макуху, що підтверджується
накладними на вироблення соняшника та
макухи, картками номенклатури,
виробничо-технічними звітами, актами
внутрішнього пересування олійного
насіння, реєстрами передачі макухи з
виробництва на склад, а також,
накладними на передачу готової
продукції з маслоцеху на склад (т.4,
а.с.195-250, т.5, а.с.1-177).

В подальшому отримані в результаті
переробки товарно-матеріальні
цінності були реалізовані позивачем
іншим контрагентам, що підтверджується
договорами поставки, рахунками-фактур,
довіреностями, видатковими накладними,
товарно-транспортними накладними,
контрактами, картками рахунку №361,
інвойсами, митною декларацією та
замовленнями (т.1, а.с.138-250, т.2, а.с.1-114).

Також, на підтвердження реальності
здійснених господарських операцій
позивач надав в матеріали справи копії
податкових декларацій з податку на
додану вартість, розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів (Д5),
реєстри виданих та отриманих
податкових накладних (т.4, а.с.63-120).

Згідно з підпунктом 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі по
тексту-Кодекс), податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до статті 198.3 Кодексу,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

З аналізу вказаної правової норми та
обставин справи суд дійшов висновку, що
необхідними та достатніми підставами
для включення позивачем до складу
податкового кредиту відповідних сум
податку на додану вартість є: придбання
ним товарів та послуг; використання
зазначених товарів та послуг у межах
господарської діяльності; сплата чи
нарахування сум податку на додану
вартість у зв'язку з таким придбанням.

Відповідно до статті 201 Кодексу,
підставою для нарахування податкового
кредиту, є податкова накладна, яка
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

За приписом статті 198.2 Кодексу датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Кодексу не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Кодексу,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю податкову накладну, що має
містити зазначені окремими рядками:
а)порядковий номер податкової
накладної; б)дата виписування
податкової накладної; в)повна або
скорочена назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г)податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ)місцезнаходження юридичної
особи-продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
д)повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
е)опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є)ціна постачання
без урахування податку; ж)ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з)загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и)вид
цивільно-правового договору; і)код
товару згідно з УКТ ЗЕД.

Відповідно до вимог пункту 201.8 статті 201
Кодексу право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому статтею 183
Кодексу.

Як встановлено судом, на момент
складання податкових накладних
контрагенти позивача були
зареєстровані як платник податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому мали
право на нарахування податку на додану
вартість та складання податкових
накладних на кожну поставку товарів; в
свою чергу податкові накладні, на
підставі яких позивач формував
податковий кредит, та копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам встановленим
Податковим кодексом України.

При вирішенні даного спору суд
притримується позиції, що у разі якщо
на час здійснення господарських
операцій, за якими податковий орган не
визнає обґрунтованим віднесення
позивачем до податкового кредиту сум
податку на додану вартість,
постачальники були включені до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також мали
свідоцтва про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
може нести відповідальність ні за
несплату податків продавцями, ні за
можливу недостовірність відомостей
про них, наведених у зазначеному
реєстрі, за умови необізнаності щодо
неї.

При цьому слід враховувати вимоги
статті 18 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців", яка встановлює: якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, були
внесені до нього, то такі відомості
вважаються достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін; якщо відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного
реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні. Третя особа не може
посилатися на них у спорі у разі, якщо
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними; якщо
відомості, які підлягають внесенню до
Єдиного державного реєстру, не були до
нього внесені, вони не можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
крім випадків, коли третя особа знала
або могла знати ці відомості.

Вирішуючи питання про реальність
господарських операцій та придбання
позивачем товарів з метою їх
використання у власній господарській
діяльності, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини
першої статті 3 Господарського кодексу
України під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14
Кодексу визначає господарську
діяльність як діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено, що основним видом
діяльності ТОВ «Відродження» є
виробництво рафінованих та
нерафінованих олії та жирів.

Товарно матеріальні цінності придбані
у контрагентів позивачем були
перероблені та в подальшому
використані в господарській
діяльності.

Отже, матеріалами справи доведено
фактичне здійснення господарських
операцій, суми по яких позивачем
включені до складу податкового
кредиту.

Дослідивши надані до суду первинні
документи, суд встановив, що вони
складені відповідно до вимог ч. 2 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні».

Враховуючи викладене, суд зазначає, що
для підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Зазначена позиція суду
узгоджується із позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеною у листі останнього від
02.06.2011 №742/11/13-11.

За таких обставин, факт здійснення
господарських операцій
підтверджується позивачем належним
чином оформленими первинними та
розрахунковими документами, що згідно
ст. 198 Податкового кодексу України
свідчить про належне формування
позивачем на підставі цих первинних
документів податкового кредиту з
податку на додану вартість.

Таким чином, викладене підтверджує, що
господарські операції ТОВ
«Відродження» з контрагентами
здійснювались в межах господарської
діяльності позивача, є реальними,
відповідають дійсному економічному
змісту та намірам сторін, підтверджені
необхідними первинними,
розрахунковими, платіжними
документами та були використані у
власній господарській діяльності, що є
свідченням добросовісності позивача
при здійсненні вказаних операцій.

Верховним Судом України та Вищим
адміністративним судом України
неодноразово наголошувалося, що у
чинному законодавстві України
відсутнє визначення поняття
"добросовісний платник податків". Так
само законодавство не містить певних
критеріїв добросовісності платника
податків. Водночас, слід визнати
обґрунтованим застосування на
практиці цього підходу, оскільки
подібне розмежування платників
податків дозволяє індивідуалізувати
юридичну відповідальність особи та
забезпечити дотримання правопорядку у
галузі оподаткування навіть за
наявності певних прогалин у
законодавстві.

У разі, якщо дії платника податку
свідчать про його добросовісність, а
вчинені ним господарські операції не
викликають сумніву у їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема, податкових накладних.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
ТОВ «Відродження» правомірно
сформовано податковий кредит з податку
на додану вартість, а висновки Акта
перевірки про порушення є помилковими,
відтак зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість, збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість, накладення штрафу та
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість є
протиправним.

Таким чином, податкові
повідомлення-рішення від 01.06.2013 року
№, № та № є
протиправними та підлягають
скасуванню.

На підставі викладеного, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
01.06.2013 року №, № та №.

3.Присудити Товариству з обмеженою
відповідальністю «Відродження» судові
витрати в розмірі 2294,00 грн.,
зобов'язавши Державне казначейство
України в Кіровоградській області
стягнути 2294,00 грн. з Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунку Гайворонської об'єднаної
державної податкової інспекції
(Голованівське відділення) Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому статтею 254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі,
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови суду,
апеляційної скарги через
Кіровоградській окружний
адміністративний суд, з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя

Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Р.В. Жук