Справа № 810/1233/14
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року 810/1233/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Басай О.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Ставищенського відділення
Тетіївської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулась
фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з
позовом до Ставищенського відділення
Тетіївської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області в якому просить визнати
протиправною та скасувати вимогу
№Ф-134-17 від 10.02.2014 про сплату боргу
(недоїмки) щодо єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 1218,67
грн.

На обґрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, що він
здійснює підприємницьку діяльність, є
платником єдиного податку та
пенсіонером за віком, а тому, в силу
положень статті 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" є звільненим
від сплати єдиного внеску. Звертає
увагу на те, що законодавством про
звільнення від сплати єдиного внеску
не проводиться розподіл на пенсіонерів
за віком, які досягли 60 років, та
пенсіонерів, яким призначена пенсія за
віком на пільгових умовах, а також, на
те, що жодних застережень щодо закону
на підставі якого має бути призначено
пенсію за віком немає. Договору про
добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування з Пенсійним
фондом не укладав.

Дії відповідача щодо зобов'язання
позивача сплатити єдиний соціальний
внесок у розмірі 1218,67 грн. вважає
протиправними, а вимогу про сплату
боргу (недоїмки) №134-17 від 10.02.2014 -
незаконною та такою, що підлягає
скасуванню. Просив позов задовольнити.

На підтвердження зазначених
обставин позивач надав: виписку з
єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
свідоцтво платника єдиного податку,
пенсійне посвідчення, посвідчення
громадянина (громадянки), який постійно
проживає на території зони посиленого
радіоекологічного контролю у 1986-1993
роках, вимогу про сплату боргу
(недоїмки).

Відповідач позов не визнав і
06.03.2014 подав заперечення проти позову.
Посилається на те, що відповідно пункту
4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI,
платниками єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності. Зазначає,
що відповідно до п.п.3 п.2.1 ст.2
Інструкції "Про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", що затверджена
наказом Міністерства доходів і зборів
України №455 від 09.09.2013, платниками
єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, у тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування.
За цією ж Інструкцією, платник
зобов'язаний сплатити зазначені у
вимозі суми недоїмки, штрафів та пені
протягом десяти календарних днів із
дня одержання вимоги про сплату
недоїмки. Таким чином, на підставі
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" та
Інструкції "Про порядок нарахування і
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 було
нараховано єдиний соціальний внесок за
період 4 кварталу 2013 року в розмірі 1218,67
грн. У зв'язку з тим, що позивач на
кінець календарного місяця мав
недоїмку зі сплати єдиного внеску,
орган доходів і зборів надіслав йому
податкову вимогу. У задоволенні
позовних вимог фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 просив
відмовити.

На підтвердження зазначених
обставин позивач надав
повідомлення-розрахунок від 10.02.2014.

Розглянувши позовну заяву,
дослідивши письмові докази, суд вважає,
що позовна заява підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судом встановлено, що 10.02.2014
Ставищенським відділенням Тетіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
сформовано та направлено на адресу
позивача вимогу №Ф-134-17 про сплату
боргу (недоїмки) щодо єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 1218,67
грн. (а.с.13). Із повідомлення-розрахунку
від 10.02.2014, випливає, що ОСОБА_1
необхідно здійснити доплату до
мінімального страхового внеску у сумі
1218,67 грн., зокрема, за жовтень 2013 року в
розмірі 398,01 грн., за листопад 2013 року в
розмірі 398,01 грн. та за грудень 2013 року -
422,65 грн. (а.с. 31).

Судом, із виписки з єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії
НОМЕР_2, встановлено, що ОСОБА_1
зареєстрована як фізична
особа-підприємець з 12.08.2008 (а.с. 11).

А також, із свідоцтва платника
єдиного податку серії НОМЕР_3 від 30.05.2012,
судом встановлено, що суб'єкт
господарювання ОСОБА_1 є платником
єдиного податку з 01.01.2012 (а.с. 12).

З пенсійного посвідчення НОМЕР_4
серії НОМЕР_5 виданого Пенсійним фондом
25.03.2009, випливає, що позивач отримує
пенсію за віком, яка призначена довічно
(а.с. 10).

Крім цього, в матеріалах справи
наявна копія посвідченням серії
НОМЕР_6, яке видане 03.02.1995 Київською
обласною радою про те, що ОСОБА_1
постійно проживає на території зони
посиленого радіоекологічного контролю
у 1986-1993 роках (а.с. 9).

Надаючи правову оцінку
відносинам, що виникли між сторонами,
суд зазначає наступне.

Пунктом 2 частини першої статті 1
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" №2464-VI
встановлено, що єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини
першої статті 4 цього ж Закону,
платниками єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

З 6 серпня 2011 року набрав чинності
Закон України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України" №3609-VI від
07.07.2011, яким статтю 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" №2464-VI доповнено
частиною четвертою, і відповідно до
якої, фізичні особи-підприємці, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Зазначеною нормою Закону чітко
визначено, що фізичні особи-підприємці,
які обрали спрощену систему
оподаткування та одночасно є
пенсіонерами, що отримують пенсію за
віком або по інвалідності, можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Водночас,
цією ж нормою Закону не передбачено, що
саме особи, яким надано пенсію за віком
на підставі Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV, звільняються від
сплати за себе єдиного внеску.

Абзац 1 статті 55 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796-XII
зазначає, що особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" №1058-IV.

У даному випадку, положення
статті 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" №796-XII потрібно розуміти в
контексті з положеннями статті 26
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV, а відтак, пенсія за
віком може бути надана особі, яка не
досягла пенсійного віку, встановленого
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV, за умови, якщо
остання працювала або проживала на
територіях радіоактивного
забруднення.

Статтею 9 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV встановлено, що за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника,
водночас, призначення чи виплата
такого виду пенсійних виплат, як пенсія
за віком із зниженням пенсійного віку
цим Законом не передбачена.

Положеннями статті 2 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
№1788-XII визначено види державних пенсій:
а) трудові пенсії: за віком; по
інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років; б)
соціальні пенсії (пункт "б" статті 2
втратив чинність у частині призначення
соціальних пенсій згідно із Законом
України від 31.05.2005 №2603-IV).

Отже, із системного аналізу
законодавства України у сфері
пенсійного забезпечення випливає, що є
чотири різновиди трудових пенсій, в
тому числі і пенсія за віком, яка і
включає в себе пенсію за віком на
пільгових умовах.

Суд звертає увагу на те, що
позивач є пенсіонером за віком в
розумінні положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV, оскільки, йому
призначено і виплачується пенсія за
віком, як щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.
Також, суд звертає у вагу на
те, що відповідачем не надано доказів
того, що позивач, відповідно до статті 12
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV, уклав з Пенсійним
фондом договір про добровільну участь
у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.
Крім цього, призначення позивачу
пенсії відповідно до Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" №796-XII та
перебування позивача на спрощеній
системі оподаткування відповідачем не
заперечуються.

Пункт 1 частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України зазначає, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Статтею 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно зі статтею 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень
повинен подати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

Відповідач в супереч зазначеним
вище положенням Кодексу
адміністративного судочинства
України, як суб'єкт владних
повноважень, не надав до суду належних
доказів правомірності його дій щодо
прийняття відповідної вимоги.

Ураховуючи наведене, суд вважає,
що сформована відповідачем вимога за
№Ф-134-17 від 10.02.2014 про сплату боргу
(недоїмки) щодо єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є протиправною,
а позов таким, що підлягає задоволенню,
оскільки, фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, що є платником єдиного податку
(з 01.01.2012), отримує пенсію за віком, яка
призначена довічно.

Розподіляючи судові витрати, суд
зазначає, що частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України встановлено, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86,
94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати вимогу Ставищенського
відділення Тетіївської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області за №Ф-134-17 від 10.02.2014
про сплату боргу (недоїмки) щодо
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
розмірі 1218,67 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код за ЄДРПОУ НОМЕР_1)
судовий збір у розмірі 182,70 грн. (сто
вісімдесят дві гривні 70 коп.).

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Басай О.В.