Справа № 811/2913/13-а
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2013-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
Кіровоград, вул. Велика Перспективна, 40
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа №
Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі судді
Жука Р.В., за участю секретаря Бондар
Я.Г. та представників:
позивача: Моргунової Т.О.;
відповідача: Скрипника О.М.
розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
«Євростенд»доКіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській
областіпровизнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Євростенд»
звернулось до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень від
В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що податкові
повідомлення-рішення прийняті на
підставі помилковості і
необґрунтованості висновків
податкової перевірки про недійсність,
фіктивність і нікчемність угод
укладених позивачем з товариством з
обмеженою відповідальністю «Арсаон»
та про наявність порушень ст.ст. 138, 139, 198
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження суми податку на
прибуток та податку на додану вартість.
Позивач не погоджується з висновками
податкового органу, викладеному в акті
перевірки, оскільки господарські
операції з контрагентом - ТОВ «Арсаон»
мали реальний характер, вказаний
контрагент на час вчинення
господарських правовідносин перебував
в Єдиному державну реєстрі та
зареєстрований платником податку на
Позивачем зазначено, що господарські
операції між позивачем та ТОВ «Арсаон»
підтверджені належними документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
Угоди укладені між позивачем та
контрагентом недійсними у судовому
порядку не визнавались, загальні
вимоги які передбачені вимогами
Цивільного кодексу України були
дотримані, а тому такі правочини не
можуть не братись до уваги органами
державної податкової служби.
Таким чином, позивач вважає, що дії
відповідача є неправомірними, а
податкові повідомлення-рішення
винесені з порушенням вимог чинного
законодавства, тому підлягають
Відповідачем до суду надано письмове
заперечення, відповідно до якого позов
ним не визнається в повному обсязі з
Так, відповідачем зазначено, що
проведеною документальною
позаплановою невиїзною перевіркою
позивача встановлено, що господарські
операції позивача з контрагентом - ТОВ
«Арсаон» не мали реального характеру,
так як не встановлено факту передачі
товарів від продавця до покупця. Тому,
винесені за результатами перевірки
податкові повідомлення - рішення,
прийняті згідно із нормами чинного
законодавства, на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
відтак адміністративний позов не
підлягає задоволенню.
Заслухавши представників сторін,
дослідивши у судовому засіданні надані
сторонами докази, оцінивши їх за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд дійшов наступних
Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
Таким чином, в межах даного спору слід
встановити факт здійснення
(реальність) господарських операцій
між ТОВ «Євростенд» та ТОВ «Арсаон»,
обставини використання придбаних
товарів, робіт (послуг) у власній
господарській діяльності позивача,
встановити спеціальну податкову
правосуб'єктність учасників
господарської операції (чи були
платниками податку на додану вартість).
Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Євростенд» зареєстроване як юридична
особа Виконавчим комітетом
Кіровоградської міської ради (т.1, а.с.14).
На підставі наказу №454 від 27.02.2013 року
посадовими особами податкового органу
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Євростенд» з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з Товариством з
обмеженою відповідальністю «Арсаон»
за період з 01.12.2011 року по 31.12.2011 року, за
результатами якої складено акт
№31/22-2/34629374 від 06.03.2013 року (т.1, а.с.15-21).
В акті перевірки податковим органом
зроблені висновки про те, що ТОВ
«Арсаон» порушило вимоги ч.5 ст.203, ч.1, 2
ст.215, ст.216 ЦК України в частині
недодержання вимог зазначених статей в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах здійснених ТОВ «Євростенд»
з контрагентом ТОВ «Арсаон» та
встановлено порушення позивачем п.138.2,
п.138.4, п.138.8 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
прибуток підприємств за 4 квартал 2011
п.198.3, п.198.6, ст.198 Податкового кодексу
України в результаті чого занижено
податок на додану вартість за грудень
На підставі висновків викладених в
акті перевірки Кіровоградською ОДПІ
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
та за штрафними (фінансовими) санкціями
25.03.2013 року яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем в
Податковий кодекс України визначає
правила оподаткування податком на
прибуток підприємств з 01 січня 2011 року.
У відповідності до п 138.1ст. 138
Податкового кодексу України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Згідно абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Пунктом 138.8 статті 138 ПК України
встановлено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
Згідно п.п.139.1.9 п.139.1ст.139 ПК України - не
включаються до складу витрат, витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Суд, аналізуючи вищезазначені
положення ПК України, приходить до
висновку, що необхідною умовою для
включення понесених витрат на
придбання товарів (робіт, послуг) до
складу валових витрат є наявність
зв'язку товарів (робіт, послуг) з
господарською діяльністю
підприємства. Придбання таких товарів
(робіт, послуг) повинно бути складовою
частиною діяльності особи, що
направлена на отримання доходу.
Досліджуючи спірні правовідносини у
справі, суд встановив, що висновок
відповідача, наведений ним в акті
перевірки, ґрунтується на встановлених
відповідачем фактах, які в цілому
свідчать про безтоварність
господарських операцій, що
здійснювались між позивачем та його
контрагентом - ТОВ «Арсаон» на підставі
яких були сформовані валові витрати та
податковий кредит з податку на додану
Матеріалами справи встановлено та в
судовому засіданні підтверджено, що
господарські взаємовідносини позивача
з ТОВ «Арсаон» (грудень 2011 року)
полягали у поставці проволоки, труб та
листів визначених специфікаціями для
використання у власній господарській
Вказані правовідносини виникли на
підставі укладеного між позивачем та
ТОВ «Арсаон» договору купівлі - продажу
№12/2 від 01.12.2011 року (т.1, а.с.24).
На підтвердження реальності
здійсненної господарської операції
позивач надав в матеріали справи
специфікацію (т.1, а.с.25), рахунки-фактури
(т.1, а.с.26-30), накладні (т.1, а.с.229-231),
видаткові накладні (т.1, а.с.31-35),
податкові накладні (т.1,а.с.36-40), на
підтвердження оплати за придбаний
товар платіжні доручення та банківські
виписки (т.1,а.с.144-152), які підтверджують
факт виконання договірних умов за
вказаними господарськими операціями.
На дату вчинення господарських
операцій ТОВ «Арсаон» було
зареєстроване як юридична особа у
встановленому порядку, як платник
податку на додану вартість на підставі
свідоцтв (т.1, а.с.78, 193-195).
Крім того судом встановлено, що ТОВ
«Євростенд» орендував у
Кіровоградської міської ради землі
змішаного використання, що
підтверджується договорами оренди
землі №91 від 21.06.2011 року та №2 від 06.01.2012
року, розрахунками та актами (т.2, а.с.1-14),
а також, мало у своїй власності
нерухоме майно за адресою: м.
Кіровоград, вул. Добровольського, 2, що
підтверджується свідоцтвами (т.1,
а.с.72-76), де і зберігався придбаний у ТОВ
Крім того, судом встановлено, що
придбаний у контрагента вищевказаний
товар використовувався позивачем у
власній господарській діяльності, для
виготовлення та продажу торгового
обладнання (стійок).
На підтвердження виготовлення та
реалізації торгового обладнання до
матеріалів справи позивачем долучено
норми витрат матеріалів на
виготовлення торгового обладнання
(стійок) (т.2, а.с.119-198), договори з
додатками (т.1, а.с.88-143), платіжні
доручення (т.1, а.с.153-192), банківські
виписки (т.1, а.с.196-228), видаткові
накладні та довіреності (т.1, а.с.232-258).
На підтвердження того, що ТОВ
«Євростенд» має необхідне
устаткування для виготовлення
торгового обладнання, позивачем до
матеріалів справи долучено акти
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів (т.2,
Також, на підтвердження реальності
здійснених господарських операцій
позивач надав в матеріали справи копії
податкових декларацій з податку на
додану вартість, розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів (Д5),
реєстри виданих та отриманих
податкових накладних (т.1, а.с.52-71).
Відповідно до п. 198.1. ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, зокрема, виникає у
разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Пунктом 198.6. ст. 198 цього Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
Відповідно до ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).
У разі звільнення від оподаткування у
випадках, передбачених статтею 197 цього
розділу, у податковій накладній
робиться запис «Без ПДВ» з посиланням
на відповідний пункт та/або підпункт
статті 197 цього Кодексу.
Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.
Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.
Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Виходячи зі змісту наведених вище норм,
право на віднесення сум ПДВ, сплачених
при придбанні товару, до податкового
кредиту виникає у суб'єкта
господарювання у разі дотримання ним
наступних умов: 1) фактичності
придбання такого товару, тобто,
реальності відповідної господарської
операції; 2) наявності податкових
накладних, складених особою,
зареєстрованою платником податку, чи
митних декларацій на підтвердження
придбання такого товару та сплати
відповідної суми ПДВ; 3) подальшого
використання придбаного товару в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності
Отже наявність податкових накладних,
складених особою, зареєстрованою
платником податку на додану вартість,
не є єдиною умовою формування
податкового кредиту. При цьому будь-які
документи, складені на підтвердження
факту здійснення окремої
господарської операції, набувають
статусу документа за своїм суттєвим
навантаженням лише у разі фактичності
здійснення господарської операції, з
приводу якої складається відповідний
документ, тобто, зміст господарської
операції превелює над її формою.
При цьому згідно з ч. 1 ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в
Україні»підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 цієї статті визначено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Згідно з п. 44.1. ст. 44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.
Згідно з п. 2.1., 2.2. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.
Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі -
первинні документи).
Таким чином, суд дійшов висновку, що
господарські операції позивача
здійснювалися в межах звичайної
господарської діяльності підприємств,
є реальними, відповідають дійсному
економічному змісту та
підтверджуються необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.
Доказів на підтвердження того, що
контрагент позивача не мав у наявності
виробничо-складських приміщень,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, засобів для
транспортування та того, що позивач
фактично не отримав товар відповідачем
до суду не надано.
Отже, матеріалами справи доведено
фактичне здійснення господарських
операцій, суми по яких позивачем
включені до складу податкового
Дослідивши надані до суду первинні
документи, суд встановив, що вони
складені відповідно до вимог ч. 2 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Враховуючи викладене, суд зазначає, що
для підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Зазначена позиція суду
узгоджується із позицією Вищого
адміністративного суду України,
викладеною у листі останнього від
02.06.2011 №742/11/13-11.
За таких обставин, факт здійснення
господарських операцій
підтверджується позивачем належним
чином оформленими первинними та
розрахунковими документами, що згідно
з пп. 139.1.9 п. 139.1. ст. 139 Податкового
кодексу України свідчить про належне
формування позивачем на підставі цих
первинних документів валових витрат, а
також відповідно до положень ст. 198
Податкового кодексу України -
податкового кредиту з податку на
Суд вважає безпідставним посилання
відповідача на порушення позивачем
вимог ч. 1, 2 ст. ст.215, ч.5 ст.203 Цивільного
Так, відповідно до ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.
Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).
Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.
Разом з тим, цією нормою прямо не
встановлена недійсність (нікчемність)
угод, які не відповідають вищевказаним
вимогам, у зв'язку з чим така угода не є
нікчемною, а є оспорюваним правочином.
Стаття 204 Цивільного кодексу України
закріплює принцип презумпції
правомірності правочину: правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена Законом або якщо
він невизнаний судом недійсним.
Перелік правочинів, які є нікчемними як
такі, що порушують публічний порядок,
визначений ст. 228 Цивільного кодексу
України, згідно з якою правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.
Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
При кваліфікації правочину за статтею
228 Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
Оскільки нікчемність таких правочинів
прямо не встановлена законом, а інших
доказів недійсності згаданого
договору відповідачем до суду не
надано, суд критично оцінює висновок
відповідача щодо нікчемності
укладених між позивачем та його
контрагентом договору, а відтак
безпідставним також є й встановлене
відповідачем порушення вимог ч. 5 ст. 203,
ч. 1, 2 ст. 215 Цивільного кодексу України.
Як встановлено судом, на момент
складання податкових накладних
контрагент позивача був
зареєстрований як платник податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому мав
право нараховувати податок на додану
вартість та складати податкові
накладні на кожну поставку товару; в
свою чергу, податкові накладні, на
підставі яких позивач формував
податковий кредит, та копії яких
знаходяться в матеріалах справи,
відповідають вимогам, встановленим
пунктом 201.1 статті 201 Податкового
Враховуючи викладене, суд вважає, що
позивач правомірно формував
податковий кредит з податку на додану
вартість, а висновки Акта перевірки про
порушення є помилковими.
Таким чином, податкові
повідомлення-рішення Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
щодо донарахування податку на прибуток
додану вартість є протиправними та
підлягають скасуванню.
В силу ч. 2 ст. 124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено,
що суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади,
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.
Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Відповідно до вимог ст. 94 КАС України,
суд також вважає за необхідне
присудити з Державного бюджету України
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Євростенд» судові
витрати у розмірі 983,50 грн.
Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС
України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов - задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення від 25
Присудити Товариству з обмеженою
відповідальністю «Євростенд» (код
України судові витрати у розмірі 983,50
грн., зобов'язавши Державне
казначейство України в
Кіровоградській області стягнути 983,50
грн. з Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунку Кіровоградської об'єднаної
держаної податкової інспекції
головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області.
Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня її складання в повному
обсязі за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції заяви про апеляційне
оскарження з наступним поданням
протягом двадцяти днів апеляційної
скарги. Апеляційна скарга може бути
подана без попереднього подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне
оскарження.

Суддя
Р.В. Жук