Справа № 826/18416/13-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого суддіПетрика
І.Й.СуддівБорисюк Л.П., Ключковича
В.Ю.,При секретарі судового
засіданняВаляєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16 січня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_5 до Державної фінансової
інспекції в Закарпатській області про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач пред'явив позов до Державної
фінансової інспекції в Закарпатській
області, в якому просить визнати дії
відповідача протиправними, що полягали
у відмові у задоволенні прохання
позивача надати інформацію за запитом
на доступ до публічної інформації, що
міститься в акті ревізії державного
підприємства «Великолазівський»;
зобов'язання Державної фінансової
інспекції в Закарпатській області
надати інформацію за запитом, яка
міститься в акті ревізії державного
підприємства «Великолазівський».

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
січня 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт вказує, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, судове рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд першої
інстанції дійшов висновку про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
із огляду на наступне.

Згідно з частиною другою ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
інформацію» від 02.10.1992р. № 2657-ХІІ, кожен
має право на інформацію, що передбачає
можливість вільного одержання,
використання, поширення, зберігання та
захисту інформації, необхідної для
реалізації своїх прав, свобод і
законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не
повинна порушувати громадські,
політичні, економічні, соціальні,
духовні, екологічні та інші права,
свободи і законні інтереси інших
громадян, права та інтереси юридичних
осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
доступ до публічної інформації» від
13.01.2011р. № 2939-VІ (далі також - Закон №
2939-VІ) публічна інформація - це
відображена та задокументована
будь-якими засобами та на будь-яких
носіях інформація, що була отримана або
створена в процесі виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
обов'язків, передбачених чинним
законодавством, або яка знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень, інших розпорядників
публічної інформації, визначених цим
Законом. Публічна інформація є
відкритою, крім випадків, встановлених
законом.

Гарантії забезпечення права на доступ
до публічної інформації, визначені в
ст. 3 Закону № 2939-VІ, полягають у
обов'язку розпорядників інформації
надавати та оприлюднювати інформацію,
крім випадків, передбачених законом;
визначення розпорядником інформації
спеціальних структурних підрозділів
або посадових осіб, які організовують у
встановленому порядку доступ до
публічної інформації, якою він володіє;
максимальним спрощенням процедури
подання запиту та отримання
інформації; доступом до засідань
колегіальних суб'єктів владних
повноважень, крім випадків,
передбачених законодавством;
здійсненням парламентського,
громадського та державного контролю за
дотриманням прав на доступ до
публічної інформації; юридичною
відповідальністю за порушення
законодавства про доступ до публічної
інформації.

Доступ до інформації забезпечується
шляхом: надання інформації за запитами
на інформацію (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №
2939-VІ).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 2939-VІ
визначено, що розпорядниками
інформації для цілей цього Закону
визнаються суб'єкти владних
повноважень - органи державної влади,
інші державні органи, органи місцевого
самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання.

Зі змісту інформаційного запиту від
02.10.2013 року вбачається, що позивач
звертався з проханням надати акт
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства
«Великолазівський» до Управління
державної служби боротьби з
економічною злочинністю УМВС України в
Закарпатській області.

Відповідно до п. 5 ст. 6 Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
не може бути обмежено доступ до
інформації про розпорядження
бюджетними коштами, володіння,
користування чи розпорядження
державним, комунальним майном, у тому
числі до копій відповідних документів,
умови отримання цих коштів чи майна,
прізвища, імена, по батькові фізичних
осіб та найменування юридичних осіб,
які отримали ці кошти або майно. При
дотриманні вимог, передбачених
частиною другою цієї статті, зазначене
положення не поширюється на випадки,
коли оприлюднення або надання такої
інформації може завдати шкоди
інтересам національної безпеки,
оборони, розслідуванню чи запобіганню
злочину.

Так, згідно частини другої статті 6
Закону України «Про доступ до
публічної інформації» обмеження
доступу до інформації здійснюється
відповідно до закону при дотриманні
сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати
істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої
інформації переважає суспільний
інтерес в її отриманні.

Таким чином, колегія суд зазначає, що з
урахуванням передачі відповідачем
матеріалів ревізії
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства
«Великолазівський» до Управління
державної служби боротьби з
економічною злочинністю УМВС України в
Закарпатській області відповідно до
п.п. 5.2 п. 5 Порядку взаємодії між
органами Державної
контрольно-ревізійної служби та
органами прокуратури, внутрішніх справ
і Служби безпеки України,
затвердженого спільним наказом
ГоловКРУ, Міністерства внутрішніх
справ України, Служби безпеки України,
Генеральної прокуратури України від
19.10.2006р. № 346/1025/685/53, відповідачем
правомірно відмовлено в наданні
запитуваної інформації, оскільки
розголошення інформації може завдати
шкоди розслідуванню чи запобіганню
злочину.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.22 Закону України «Про
доступ до публічної інформації»
розпорядник інформації має право
відмовити в задоволенні запиту, якщо
інформація, що запитується, належить до
категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до частини другої
статті 6 цього Закону.

При цьому колегія суддів звертає увагу,
що обмеження доступу до акту ревізії
здійснено в інтересах захисту
репутації або прав інших людей, а саме,
щодо яких, під час проведення ревізії
були встановлені факти порушень
законодавства, що можуть потягти за
собою кримінальну відповідальність.
Розголошення даної інформації могло б
завдати шкоди інтересам осіб, щодо яких
правоохоронними органами розглядалось
питання наявності в їх діях
(бездіяльності) складу злочину. Розмір
шкоди від оприлюднення запитуваного
акту ревізії безпосередньо пов'язаний
із захистом репутації та прав людей,
щодо яких правоохоронними органами
досліджувалось питання наявності
складу злочину в їх діях та
бездіяльності.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач
просив надати йому акт матеріалів
ревізії фінансово-господарської
діяльності державного підприємства
«Великолазівський», в той час, як
відповідно до вимог закону мова може
йти тільки про надання йому копій
відповідних документів.

Також, позовні вимоги сформульовано
позивачем саме як визнання дій
Державної фінансової інспекції в
Закарпатській області щодо відмови у
задоволенні прохання позивача надати
інформацію за запитом на доступ до
публічної інформації, що міститься в
акті ревізії фінансово-господарської
діяльності державного підприємства
«Великолазівський» протиправними та
зобов'язання надати інформацію за
запитом.

Таким чином, є підстави для висновку
про відсутність порушеного права
позивача, оскільки в буквальному
розумінні Закону України «Про доступ
до публічної інформації» позивач не
просив у запиті до відповідача надати
йому конкретно визначену інформацію,
що міститься в акті ревізії
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства
«Великолазівський», як ним зазначено в
позовних вимогах.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем в даній адміністративній
справі доведено правомірність
вчинених дій та надання відповіді.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 16 січня 2014 року залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 16 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
в порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.