Справа № 2а-4032/10/0970
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
Справа №
4143/11/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Кухтея Р.В.,

за участю секретаря судового засідання
Лемцьо І.В.,

позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Ляховича Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
в місті Івано-Франківськ на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 13 січня 2010
року у справі за позовом суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції в м. Івано-Франківську про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

СПД-ФО ОСОБА_3 15.11.2010 року звернулася в
суд з адміністративним позовом до ДПІ в
м. Івано-Франківськ, в якому просила
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
01.10.2010 року №/0 та №/0, згідно
яких нараховано податок з доходів
фізичних осіб в сумі 101295,23 грн.; податок
на додану вартість: за основним
платежем - в сумі 189550,00 грн. та штрафними
санкціями в сумі 94865,00 грн., а всього ПДВ
- в сумі 284415,00 грн.

В позовній заяві зазначає, що
податковою інспекцією при проведенні
перевірки її господарської діяльності
за період з 01.01.2007 року до 31.12.2009 року не
взятий до уваги той факт, що станом на
31.12.2007 року згідно з первинними
бухгалтерськими документами її річна
виручка не перевищила 500 тис. грн., тому
в неї не було підстав для переходу на
загальну систему оподаткування та
платити податок на додану вартість.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 13
січня 2010 року позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ в м.
Івано-Франківськ від 01.10.2010 року
№/0 та №/0.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції ДПІ в м.
Івано-Франківськ оскаржила його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити у зв'язку з тим, що висновок
суду першої інстанції по даній справі
зроблений при неповному з'ясуванні
судом та недоведеності обставин, що
мають значення для справи, внаслідок
порушення норм матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Апелянт зазначає, що на підставі даних
про рух коштів на розрахункових
рахунках та згідно даних
задекларованих в звітах платника
єдиного податку (І-ІІ кв. 2007р.),
перевіркою встановлено, що обсяг
виручки від реалізації продукції з
18.12.2007р. перевищує граничні обсяги
виручки (500 тис. грн.) та за 2007р.
становить 580891,13 грн. в порушення ч. 1 ст. 1
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» ( надалі Указ №727/98 ).

Якщо у звітному періоді (кварталі) сума
доходу перевищила обсяг виручки від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) понад 500 тис. грн., платник
єдиного податку, починаючи з
наступного періоду (кварталу/, повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
порядок якої регулюється IV розділом
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян»
(далі Декрет). При цьому, платник
податку повинен подати до податкового
органу за місцем проживання податкову
декларацію за наслідками звітного
кварталу, наступного за тим, в якому
виникло перевищення обсягу виручки.
Декларація подається протягом 40
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (ст.14 Декрету )

Оскільки, позивач ОСОБА_3 отримавши у
2007р. виручку в розмірі понад 500 тис. грн.,
а саме в розмірі 580 891,13 грн. (з 18.12.2007р.
перевищила 500 тис. грн..) тому з 2008р.
повинна була перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності та відповідно до п.9.4 ст.9
Закону України «Про податок на
додаткову вартість» зобов»язана була
надіслати податковому органу заяву
про реєстрацію платником податку на
додану вартість протягом 20 календарних
днів.

Декларації про доходи до ДПІ в м.
Івано-Франківськ за IV кв. 2007р., 2008р., 2009р.
не подано, чим порушено п.19.1 ст.19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» (далі Закон № 889-IV ).

Тому, на погляд апелянта, підприємцю
ОСОБА_3 правомірно донараховано
податку з доходів фізичних осіб,
отриманих від здійснення
підприємницької діяльності в сумі 101
295,23 грн., в т.ч.: за 2007р. - 2 091,17грн., за 2008р.
- 91 728,68 грн., за 2009р. - 7 475,38 грн. та податку
на додану вартість в сумі 284415,00 грн.

Вказане вище нарахування підтверджено
первинними документами: виписки банку
про рух коштів на рахунках, що
знаходяться в матеріалах кримінальної
справи, були надані слідчим.

При апеляційному розгляді представник
відповідача вимоги апеляційної скарги
підтримав з зазначених в ній підстав.

Представник позивача вимоги
апеляційної скарги заперечив і
пояснив, що правильність ухваленого
рішення підтверджено вироком
Верховинського районного суду
Івано-Франківської області від 19.10.2011
року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31.05.20012 року, яким встановлено
отримання позивачкою протягом 2007-2009
років доходу в сумі 459164 грн..

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
судового розгляду, дослідивши наявні в
справі матеріали та доводи апеляційної
скарги у їх сукупності, колегія суддів
приходить до переконання, що подану
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
у вересні 2010 року відповідачем була
проведена виїзна позапланова
комплексна документальна перевірка
дотримання вимог законодавства про
оподаткування суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_3 за період з 01.01.2007 року по
31.12.2009 року

За наслідками перевірки складено акт
від 20.09.2010 року за № 15648/17-3/НОМЕР_1 , яким
встановлені порушення вимог: статті 1
Указу Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва»; ст.ст. 13,14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»; ст.ст.
13,14 Інструкції «Про прибутковий
податок з громадян» («Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю», затвердженої наказом ГДПІ
від 21.04.1993 року № 64 (зі змінами і
доповненнями); пункту 19.1 статті 19
Закону України «Про податок з доходів
фізичних осіб», внаслідок чого
податковим повідомленням-рішенням від
01.10.2010 року № /0 донараховано
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності за 2007 - 2009
роки в сумі 101295,23 грн.

Крім того, позивачем порушено підпункт
2.3.1 пункту 2.3 статті 2; підпункту 7.2.8
пункту 7.2, підпункту 7.3.1 пункту 7.3,
підпункт 7.7.1 пункту 7.7 статті 7; пунктів
9.4, 9.6 статті 9 Закону України «Про
податок на додану вартість» ; підпункт
«а» 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», в
результаті чого податковим
повідомленням-рішенням від 01.10.2010 року
№ /0 за період з 07.01.2008 року до
31.12.2009 року донараховано податку на
додану вартість за основним платежем в
сумі 189550,00 грн., штрафними санкціями в
сумі 94865,00 грн., а всього ПДВ - в сумі
284415,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач, надаючи послуги, отримання
яких відповідно до законодавства є
передумовою приватизації присадибних
ділянок та земельних паїв відповідно
до вимог підпункту 5.1.19 пункту 5.1 статті
5 Закону України «Про податок на додану
вартість» звільнялася від сплати
податку на додану вартість, а також не
мала обов»язку зареєструватися
платником ПДВ згідно діючої на той
момент редакції статті 7 Положення про
реєстрацію платників податку.

Крім того, обсяг отриманої виручки в 500
тис.грн. за 2007 рік не підтверджений
первинними документами- виписками з
рахунків банку позивача за перше
півріччя, а тому є недостовірними.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком,оскільки він відповідає
правильно встановленим обставинам
справи та рішеннями суду, що має
преюдиціальне значення.

З матеріалів справи видно, що згідно
заяв ОСОБА_3 від 12.12.2006 року, 07.12.2007 року
та 12.12.2008 року вона, як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа, протягом 2007 - 2009 років
перебувала на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності.

Згідно свідоцтва про сплату єдиного
податку серії НОМЕР_2 суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_3
обрано вид діяльності - використання
геодезичних, землевпорядних, оціночних
робіт.

В акті перевірки зазначено і не
заперечується податковим органом, що
позивачка відповідно до ліцензії
протягом 2007 - 2009 років здійснювала
господарську діяльність, а саме -
проводила землевпорядні,
землеоціночні, топогеодезичні та
картографічні роботи.

Договори із замовниками на виконання
землевпорядних, землеоціночних,
топогеодезичних та картографічних
робіт, акти здачі - прийняття робіт та
інші первинні документи господарської
діяльності позивачки були вилучені у
неї працівниками слідчого відділу
управління Служби безпеки України в
Івано- Франківській області в ході
обшуку під час розслідування
кримінальної справи.

Оглянутими в судовому засіданні
договорами, укладеними позивачкою із
замовниками протягом 2007 - 2009 років,
кошторисами, актами здачі-приймання
проектних робіт за цей же період та,
зокрема, списку осіб ( т.1 а.с 23-30).
установлено, що нею виконувалися
роботи щодо складання технічної
документації, що посвідчує право
власності на земельні ділянки фізичних
осіб, тобто, надавалися послуги,
отримання яких відповідно до
законодавства є передумовою
приватизації присадибних ділянок та
земельних паїв та підпадає під вимоги
підпункту 5.1.19 пункту 5.1 статті 5 Закону
України «Про податок на додану
вартість» про нульову ставку ПДВ.

Крім того, згідно діючої станом на 2007 -
2008 роки редакції статті 7 Положення про
реєстрацію платників податку на додану
вартість, затвердженого наказом ДПА
України від 01.03.2000 року № 79 до реєстру
платників ПДВ заносяться: а) юридичні
та фізичні особи, які відповідно до
чинного законодавства зобов'язані
зареєструватися як платники податку на
додану вартість, а також - особи, які
виявили бажання зареєструватися як
платники податку на додану вартість; б)
особи, які згідно з Указом Президента
України від 28 червня 1999 року № 746/99 «Про
внесення змін до Указу Президента
України від 3 липня 1998 року № 727/98 «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», сплачуючи єдиний
податок за ставкою єдиного податку у
розмірі 10 відсотків від суми виручки
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг), порушили вимоги,
установлені статтею 1 Указу
(середньооблікова чисельність
працюючих перевищила 50 осіб або обсяг
виручки від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за рік
перевищив 1 млн. гривень), зобов'язані
подати до органу державної податкової
служби заяву про реєстрацію як
платника податку на додатну вартість
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що податкове
повідомлення-рішення від 01.10.2010 року №
/0 про сплату податку на додану
вартість позивачем : 189550,00 грн.
основного платежу, 94865,00 грн. штрафних
санкцій, а всього 284415,00 грн. є
неправомірним.

Щодо перевищення обсягів виручки
суб'єктом підприємницької
діяльності-фізичною особою ОСОБА_3
протягом 2007 - 2009 років суми 500 тис. грн.
та вимоги перейти на загальну систему
оподаткування та сплати податку з
доходів фізичних осіб, колегія суддів
зазначає наступне.

Статтею 1 Указу № 727/98 установлено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва -
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Згідно статті 5 вказаного Указу
Президента України у разі порушення
вимог, установлених статтею 1 цього
Указу, платник єдиного податку повинен
перейти на загальну систему
оподаткування, обліку і звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу).

Нормами статті 6 цього ж Указу
встановлено, що суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником таких видів
податків і зборів (обов'язкових
платежів): податку на додану вартість,
податку на доходи фізичних осіб (для
фізичних осіб - суб'єктів малого
підприємництва).

З матеріалів справи видно, що звітом
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_3 від 02.01.2008 року за
четвертий квартал 2007 року
задекларовано обсяг виручки за 2007 рік в
розмірі 423195,6 тис. грн. Відповідно до
звіту від 03.01.2009 року за четвертий
квартал 2008 року обсяг виручки протягом
2008 року склав 482130,00 грн. Звітом від
04.01.2010 року за четвертий квартал 2009 року
підтверджено обсяг виручки за 2009 рік в
розмірі 165000,00 грн.

Крім того, обсяги виручки за 2007- 2009 роки,
вказані у звітах позивачки за ці роки,
підтверджується дослідженими в
судовому засіданні виписками з її
банківського рахунку в ПАТ
«Фольксбанк».

На погляд колегії суддів, вказані вище
дані не спростовані податковим
органом, так як первинні документи(
банківські рахунки) за перше півріччя
2007 року, коли, на погляд податкового
органу перевищено граничні обсяги
виручки (500 тис. грн.) за 2007 рік (580891,13
грн.) податковим органом не
досліджувались.

Посилання апелянта на те, що первинні
документи - виписки з банківських
рахунків за перший та другий квартали
2007 року були надані правоохоронними
органами не заслуговують на увагу, так
як вироком суду по даних документах
такий обсяг виручки не підтверджений.

Так, вироком Верховинського районного
суду Івано-Франківської області від
19.10.2011 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31.05.20012 року встановлено
отримання позивачкою протягом 2007-2009
років доходу в сумі 459164 грн.

Відповідно до вимог частини 1 та 2
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст.72 КАС України обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

За таких обставини податкове
повідомлення-рішення від 01.10.2010 року №
/0 про донарахування позивачу
податку з доходів фізичних осіб від
підприємницької діяльності за 2007 - 2009
роки в сумі 101295,23 грн. є також
необґрунтованим.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в місті
Івано-Франківськ залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 13 січня 2010
року у справі №2а-4032/10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили, а в разі складання
ухвали в повному обсязі відповідно до
статті 160 КАС України - з дня складання
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

Р.В. Кухтей

Ухвала у повному обсязі складена 15.04.2014
року.