Справа № 2а-2821/12/2670
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/44385/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка О. І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього А.Ф. .

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Прокуратури м. Києва на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 22 березня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2012
року у справі за позовом Прокуратури м.
Києва до Головного управління юстиції
у м. Києві про визнання дій
протиправними та скасування акту опису
і арешту майна,

встановила:

У лютому 2012 року Прокуратура м. Києва
звернулася до суду з позовом до
Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання дій протиправними та
скасування акту опису і арешту майна.
Просила визнати протиправними дії
Головного управління юстиції у м. Києві
та скасувати акт опису та арешту майна
від 09.01.2011.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22 березня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2012
року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати зазначені рішення і ухвалити
нове - про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 19 листопада 2010 року
державним виконавцем підрозділу
примусового виконання рішень
Головного управління юстиції у м.
Києвівідкрито виконавче провадження
по виконанню виконавчого напису
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 від 13
травня 2010 року про звернення стягнення
на нерухоме майно - квартиру, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
належить на праві власності ОСОБА_3 в
рахунок погашення заборгованості
перед ПАТ «ОТП Банк» в розмірі 5793866,15
грн.

В ході виконавчого провадження 09
лютого 2011 року проведено опис та арешт
вказаної квартири.

Вважаючи дії державного виконавця
неправомірними, прокуратурою м. Києва
проведено перевірку, за результатами
якої внесено протест, де зазначено, що
державним виконавець не мав права
проводити наступні виконавчі дії, не
пересвідчившись у отриманні боржником
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження.

Листом від 01 лютого 2012 року № 126/04-28
«Щодо розгляду протесту прокурора»,
відповідач повідомив позивача про
відсутність правових підстав для
скасування акту опису і арешту майна
від 09 лютого 2011 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суди попередніх інстанцій
виходили з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21 квітня 1999 року № 606- XIV, примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
частини 2 названої статті до виконавчих
документів, що підлягають виконанню
державною виконавчою службою
віднесені виконавчі написи нотаріусів.

Частиною 5 статті 24 Закону № 606- XIV
встановлено, що копія постанови про
відкриття виконавчого провадження не
пізніше наступного дня надсилається
стягувачу, боржнику та органу
(посадовій особі), який видав
виконавчий документ.

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону № 606-
XIV, державний виконавець, починаючи
виконувати рішення, повинен
пересвідчитися, чи отримана боржником
копія постанови про відкриття
виконавчого провадження і чи здійснені
ним дії, спрямовані на добровільне
виконання рішення у встановлений
постановою строк відповідно до статті
24 цього Закону.

Проте, нормами частини 5 статті 11-1
Закону передбачено, що сторони
зобов'язані письмово повідомляти
державного виконавця про зміну місця
проживання чи перебування (у тому числі
про зміну їх реєстрації) або
місцезнаходження. Це передбачено і
пунктом 2.1.4. Інструкції про проведення
виконавчих дій, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 15.12.1999
року № 74/5. Відповідно до пункту 4.1.1
Інструкції № 74/5, постанова про
відкриття виконавчого провадження
вважається врученою боржнику за
адресою, зазначеною у виконавчому
документі, за умов, передбачених для
вручення судових повісток.

Так у виконавчому документі адресою
боржника ОСОБА_3 вказано: АДРЕСА_2.
Проте, конверт із копією постанови
повернувся на адресу відповідача із
відміткою відділення поштового зв'язку
«за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до частини 2 статті 30 Закону
№ 606- XIV, державний виконавець відкладає
провадження виконавчих дій у порядку,
встановленому статтею 32 цього Закону,
та поновлює боржнику строк для
добровільного виконання рішення у
разі, якщо копія постанови про
відкриття виконавчого провадження
одержана боржником несвоєчасно,
внаслідок чого боржник був позбавлений
можливості виконати рішення у
встановлений державним виконавцем
строк, за письмовою заявою боржника при
підтверджені факту несвоєчасного
одержання вказаної постанови.

Отже, державний виконавця зобов'язаний
відкласти провадження виконавчих дій
та поновити боржнику строк для
добровільного виконання рішення лише
за наявності письмової заяви боржника
при підтверджені факту несвоєчасного
одержання постанови про відкриття
виконавчого провадження.

За таких обставин колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для задоволення позовних
вимог.

За приписами статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального
права при ухваленні судових рішень
чи вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги не
спростовують висновки, викладені в
судових рішеннях, підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Касаційну скаргу Прокуратури м. Києва
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 22 березня 2012 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 14 червня 2012
року у справі за позовом Прокуратури м.
Києва до Головного управління юстиції
у м. Києві про визнання дій
протиправними та скасування акту опису
і арешту майна - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Гаманко

Судді С.В. Білуга

А.Ф. Загородній