Справа № 810/7038/13-а
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Твердохліб В.А.,

суддів
Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Ірпінської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 15
січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Ірпінської
об"єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправною та скасування
вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
(далі - Позивач) звернулася до
Київського окружного
адміністративного суду із позовом до
Ірпінської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі - Відповідач) про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 21.11.2013 року
№Ф-204 та зобов»язання припинити
нарахування єдиного соціального
внеску.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 15 січня 2014
року адміністративний позов
задоволено частково, визнано
протиправною та скасовано вимогу від
21.11.2013 року №Ф-204 про сплату боргу
(недоїмки) та вирішено питання про
розподіл судових витрат. В задоволенні
решти позовних витмог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
постановити нове, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи по
суті.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з»явилися, про
дату, час та місце апеляційного
розгляду повідомлені належним чином
відповідно до вимог ст.35 КАС України.

Відповідно п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

З огляду на вказане, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Згідно ст.41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги,
мотивував своє рішення тим, що Позивачу
призначено пенсію за віком саме на
пільгових умовах та вона обрала
спрощену систему оподаткування, що
звільняє її від сплати єдиного внеску
на загальнообов»язкове державне
пенсійне страхування.

Проте, колегія суддів не
погоджується із таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
Серії НОМЕР_1 Позивач 02.04.2004 року
зареєстрована Виконавчим комітетом
Ірпінської міської ради Київської
області як фізична особа-підприємець.

Згідно пенсійного посвідчення НОМЕР_2
від 02.09.2011 року Позивач отримує пенсію
за віком. При цьому пенсія Позивачу
призначена із зниженням пенсійного
віку відповідно ст.55 Закону України
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Згідно свідоцтва платника єдиного
податку Серії НОМЕР_3 від 30.05.2012 року
Позивач перебуває на спрощеній системі
оподаткування.

Відповідно вимоги №Ф-204 від 21.11.2013 року
про сплату боргу (недоїмки) за
Позивачем рахується заборгованість зі
сплати єдиного внеску у розмірі 9 907,79
грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено, що
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування -
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Частиною 4 статті 4 вказаного Закону
передбачено, що особи, зазначені у
пункті 4 частини першої цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування»).

Відповідно п.3 ч.1 ст.7 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
нараховується, зокрема, для платників,
зазначених у пункті 4 частини першої
статті 4 цього Закону, які обрали
спрощену систему оподаткування, - на
суми, що визначаються такими
платниками самостійно для себе та
членів сім'ї, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності, але не більше максимальної
величини бази нарахування єдиного
внеску, встановленої цим Законом. При
цьому сума єдиного внеску не може бути
меншою за розмір мінімального
страхового внеску за кожну особу.

Положеннями ч.11 ст.8 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» встановлено, що
єдиний внесок для платників,
зазначених у пунктах 4 та 5 частини
першої статті 4 цього Закону,
встановлюється у розмірі 34,7 відсотка
визначеної пунктами 2 та 3 частини
першої статті 7 цього Закону бази
нарахування єдиного внеску.

Згідно визначення ст.1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» пенсіонер - це
особа, яка відповідно до цього Закону
отримує пенсію, довічну пенсію, або
члени її сім'ї, які отримують пенсію в
разі смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Відповідно ч.1 ст.26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Абзацом 7 частини 2 статті 5 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначено, що виключно цим Законом
визначаються: умови набуття права та
порядок визначення розмірів пенсійних
виплат.

Позивачу пенсія призначена відповідно
ч.1 ст.55 Закону України Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», де
вказано, що особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

З огляду на вказане, колегія
суддів дійшла висновку, що Позивач не є
пенсіонером за віком в розумінні п.4 ч.1
ст.4 Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» та,
відповідно, не звільняється від сплати
єдиного внеску на загальнообов»язкове
державне соціальне страхування.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про помилковість рішення суду
першої інстанції про задоволення
заявлених позовних вимог щодо визнання
протиправною та скасування вимоги від
21.11.2013 року №Ф-204 про сплату боргу
(недоїмки) зі сплати єдиного внеску.

Крім того, положеннями ст.94 КАС України
визначено порядок розподілу судових
витрат.

Так, пунктом 6 вказаної статті КАС
України визначено, що якщо суд
апеляційної чи касаційної інстанції,
не повертаючи адміністративної справи
на новий розгляд, змінить судове
рішення або ухвалить нове, він
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

З огляду на те, що колегія суддів дійшла
висновку про скасування рішення суду
першої інстанції та винесення нової
постанови про відмову Позивачу в
задоволенні позовних вимог щодо
визнання протиправною та скасування
вимоги від 21.11.2013 року №Ф-204, то,
відповідно, і вимоги в частині
стягнення з Державного бюджету України
на користь Позивача судового збору в
сумі 182,70 грн не підлягають задоволенню.

Згідно з ст.159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду, суд
апеляційної інстанції має право,
зокрема, скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

За ч.1 ст.202 КАС України підставами для
скасування постанови або ухвали
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є неповне з»ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Судом першої інстанції при ухваленні
оскаржуваної постанови було неповно
з`ясовано обставини справи та порушено
норми матеріального права, що призвело
до неправильного вирішення справи.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково,
постанову суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог та
розподілу судових витрат скасувати та
ухвалити в цій частині нову, якою в
задоволенні адміністративного позову
відмовити повністю.

Керуючись ст.ст.94, 198, 202, 205, 207, 211,
212, 254 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Ірпінської
об"єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
задовольнити частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 15 січня 2014
року в частині задоволення позовних
вимог та розподілу судових витрат
скасувати та прийняти в цій частині
нову постанову наступного змісту.

Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 в
задоволенні адміністративного позову
до Ірпінської об"єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправною і
скасування вимоги та стягнення
судового збору в сумі 182,70 грн
відмовити.

В решті постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, передбачені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя
Твердохліб В.А.

Судді
Бужак Н.П.

Костюк Л.О.

Головуючий суддя

Твердохліб В.А.

Судді:

Бужак Н.П.

Костюк Л.О.