Справа № 758/16158/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Шаховніна
Суддя-доповідач: Епель
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року
Справа: № 758/16158/13-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Епель О.В.,

суддів:
Губської О.А., Ісаєнко
Ю.А.,

за участю секретаря
Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду в
місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Подільського районного
суду міста Києва від 28 січня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Київській
області, третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
Київський обласний військовий
комісаріат про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 ( далі - позивач ) звернувся
до Подільського районного суду міста
Києва з адміністративним позовом до
Головного управління Пенсійного фонду
України в Київській області ( далі -
відповідач ), третя особа на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
Київський обласний військовий
комісаріат про визнання протиправними
дій Головного управління Пенсійного
фонду України в Київській області щодо
відмови у проведенні перерахунку та
виплати пенсії ОСОБА_2 у зв'язку зі
збільшенням грошового забезпечення
військовослужбовців з 01 липня 2013 року
та зобов'язання відповідача провести
перерахунок та виплату пенсії
позивачу, згідно з частиною 3 статті 63
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб».

Подільський районний суд міста Києва
своєю постановою 28 січня 2014 року у
задоволенні адміністративного позову
відмовив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Подільського районного суду
міста Києва від 28 січня 2014 року та
ухвалити нову про задоволення
адміністративного позову, так як, на
думку апелянта, зазначену постанову
суду прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_2 перебуває на обліку в
Головному управлінні Пенсійного фонду
України у Київській області та отримує
пенсію за вислугу років, відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб».

24 вересня 2013 року у зв'язку зі
збільшенням розміру премії позивач
звернувся до Головного управління
Пенсійного фонду України у Київській
області із заявою про перерахунок
пенсії.

25 жовтня 2013 року своїм листом
відповідач відмовив ОСОБА_2 у
здійсненні перерахунку пенсії.

Спірні правовідносини
регулюються Конституцією України,
Законом України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» (далі - Закон № 2262-XII), Законом
України «Про засади запобігання та
протидії корупції в Україні» (далі -
Закон № 3206-VI), Порядком проведення
пе5рерахунку пенсій, призначених
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», затвердженим Постановою
Кабінету міністрів України від 13
лютого 2008 року № 45 (далі - Порядок № 45),
Постановою Кабінету Міністрів України
«Про упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу та деяких інших
осіб» від 07 листопада 2007 року № 1294 (далі
- Постанова № 1294), Наказом Міністра
оборони України «Про бюджетну політику
Міністерства оборони України на 2011
рік» від 28 січня 2011 року № 50 (далі -
Наказ № 50), Наказом Міністра оборони
України «Про внесення змін до Наказу
Міністра оборони України від 28 січня 2011
року № 50» від 25 червня 2011 року № 355.

Так, у частині 2 статті 19
Конституції України передбачено, що
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону
№ 2262-XII, усі призначені за цим Законом
пенсії підлягають перерахунку у
зв'язку зі зміною розміру хоча б одного
з видів грошового забезпечення
відповідних категорій
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за цим Законом, або у
зв'язку із введенням для зазначених
категорій осіб нових щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення (надбавок, доплат,
підвищень) та премій у розмірах,
встановлених законодавством.
Перерахунок пенсій здійснюється на
момент виникнення права на перерахунок
пенсій і провадиться у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, у строки, передбачені частиною
другою статті 51 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 Порядку № 45,
перерахунок раніше призначених,
відповідно до Закону України «Про
пенсійне забезпечення осіб, звільнених
з військової служби, та деяких інших
осіб», пенсій проводиться у разі
прийняття рішення Кабінетом Міністрів
України про зміну розміру хоча б одного
з видів грошового забезпечення для
відповідних категорій
військовослужбовців, осіб, які мають
право на пенсію за Законом, або у
зв'язку із введенням для них нових
щомісячних додаткових видів грошового
забезпечення (надбавок, доплат,
підвищень) та премій у розмірах,
установлених законодавством.

Пунктом 5 Постанови № 1294
регламентовано повноваження
керівників державних органів у межах
асигнувань, що виділяються на їх
утримання, установлювати посадові
оклади військовослужбовцям, особам
рядового і начальницького складу,
посади яких не передбачені цією
Постановою, у розмірах, визначених
затвердженими цією Постановою схемами
за аналогічними посадами, а також
установлювати надбавки та здійснювати
преміювання працівників у випадках,
передбачених законодавством.

У підпункті 2 пункту 5 Постанови № 1294
закріплено право керівників державних
органів у межах асигнувань, що
виділяються на їх утримання,
здійснювати преміювання
військовослужбовців (крім
військовослужбовців строкової
військової служби), осіб рядового і
начальницького складу відповідно до їх
особистого вкладу в загальний
результат служби у межах фонду
преміювання, утвореного у розмірі не
менш як 10 відсотків посадових окладів
та економії фонду грошового
забезпечення.

На виконання зазначеної постанови
Міністр оборони України Наказами № №
50, 355 встановив розміри премії
військовослужбовцям у межах видатків,
передбачених для їх грошового
забезпечення у 2011 році.

Так, Наказом № 50 кошторисом
Міністерства оборони України було
встановлено збільшення оплати праці та
грошового забезпечення
військовослужбовців на 24,6 % у
порівнянні з минулим роком, а Наказом №
355 передбачено підвищення премії
військовослужбовців до 90%.

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що єдиною та необхідною
правовою підставою для перерахунку
пенсії осіб, звільнених з військової
служби, є зміна розміру матеріального
забезпечення військовослужбовців,
зокрема збільшення або зменшення
розміру премії, яка має постійних
характер та виплачується, відповідно
до рішення Кабінету Міністрів України.

При цьому, премії, установлені наказами
№ № 50, 355 мають тимчасовий характер, а
їх виплата дозволена за наявності
певних умов і тільки в межах кошторису
Міністерства оборони України,
призначеного для грошового
забезпечення військовослужбовців. А
тому встановлення таких премій не є
підставою для перерахунку пенсії,
відповідно до частини 3 статті 63 Закону
№ 2262-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
від 26 лютого 2013 року (№ 21-5а13) та від 18
червня 2013 року (№ 21-165а13).

Відповідно до частини 1 статті 244-2 КАС
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
відповідач, відмовляючи ОСОБА_2 у
проведенні перерахунку та виплати
пенсії у зв'язку зі збільшенням розміру
премії військовослужбовців на
підставі Наказів № № 50, 355, діяв в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Доводи апелянта стосовно того, що
неврахування підвищення розміру
премії військовослужбовців на
підставі наказів Міністра оборони
України призводить до дискримінації
однієї категорії осіб, порівняно з
іншою, суд апеляційної інстанції
вважає необґрунтованими та
безпідставними, з огляду на наступне.

Так, статтею 24 Конституції України
встановлено, що не може бути привілеїв
чи обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Відповідно до статті 1 Закону № 3206-VI,
дискримінація - це рішення, дії або
бездіяльність, спрямовані на обмеження
або привілеї стосовно особи та/або
групи осіб за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, віку, інвалідності,
етнічного та соціального походження,
сімейного та майнового стану, місця
проживання, за мовними або іншими
ознаками, якщо вони унеможливлюють
визнання і реалізацію на рівних
підставах прав і свобод людини та
громадянина.

Колегія суддів відзначає, що метою
правового регулювання вищеназваного
Закону є захист основних прав та свобод
людини і громадянина, що належать у
рівній мірі всім громадянам незалежно
від їх соціальної, професійної чи іншої
належності.

Водночас, норми Закону № 3206-VI не
стосуються захисту спеціальних прав,
які відображають специфіку статусу
різноманітних груп населення. Такими є
права молоді, пенсіонерів,
військовослужбовців, депутатів тощо.
Законодавством України допускається
встановлення додаткових прав та
гарантій, порівняно з загальними
(універсальними) правами, для окремих
категорій громадян, зокрема, державних
посадових осіб, що має на меті
створення належних умов для виконання
покладених на них державою обов'язків
та захист від незаконного втручання у
їх діяльність.

Тому, за своєю суттю спеціальні права
не можуть бути забезпечені рівною
мірою для всіх громадян, оскільки такі
права реалізуються залежно від певної
соціальної, професійної чи іншої
приналежності. Тому правові гарантії,
передбачені Законом України «Про
засади запобігання та протидії
дискримінації в Україні» на ці права не
поширюються.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно того, що у даному
випадку відсутні жодні правові
підстави для задоволення
адміністративного позову ОСОБА_2 та
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно визначено норми
матеріального та процесуального права,
які підлягають застосуванню, із
дотриманням вимог статтв 159 КАС
України.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
залишити без задоволення, а постанову
Подільського районного суду міста
Києва від 28 січня 2014 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Постанову Подільського районного
суду міста Києва від 28 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Губська О.А.

Ісаєнко Ю.А.