Справа № 2а-12071/10/2670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/6408/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

за участю секретаря Гончарук І.Ю.

представника позивача Галкіна В.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції у місті Києві по роботі з
великими платниками податків на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011 у
справі №2а-12071/10/2670 за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Укртрансгаз» до Спеціалізованої
державної податкової інспекції у місті
Києві по роботі з великими платниками
податків про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., пояснення представника
позивача, перевіривши доводи
касаційної скарги щодо дотримання
правильності застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28.12.2007, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.09.2008
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
задоволено частково. Визнано
протиправними податкові
повідомлення-рішення від 18.09.2007
№/3, від 17.09.2007 №/3, від 18.09.2007
№/3 в частині донарахування
позивачу податкових зобов'язань з
податку на додану вартість в сумі
92726455,72грн. (у т.ч. 61817637,12грн. - основний
платіж та 30908818,60грн. - штрафні санкції.),
від 18.09.2007 №/3 в частині
донарахування позивачу податкових
зобов'язань з податку на прибуток в
сумі 8732388грн. (у т.ч. 4395620,00грн. - основний
платіж та 4336768,00грн. - штрафні санкції,
від 18.09.2007 №/3, від 18.09.2007 №/3,
від 18.09.2007 №/3 та від 18.09.2007
№/3. У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 24.06.2010 постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28.12.2007 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25.09.2008 було скасовано в частині
визнання протиправними податкових
повідомлень-рішень від 18.09.2007 №/3,
від 17.09.2007 №/3 та від 18.09.2007 №/3
у повному обсязі, а податкових
повідомлень-рішень від 18.09.2007 №/3 в
частині донарахування позивачу
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість в сумі 79547111,91грн. (у т.ч.
53031407,94грн. - основний платіж та
26515703,97грн. - штрафні санкції) та від
18.09.2007 №/3 в частині донарахування
позивачу податкових зобов'язань з
податку на прибуток в сумі 5966992,00грн. та
в сумі 62179,00грн., справу в зазначеній
частині направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції.

За результатами повторного розгляду
адміністративного позову Публічного
акціонерного товариства «Укртрансгаз»
в частині, визначеній ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
24.06.2010, постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
08.10.2010 позовні вимоги задоволено
частково, визнано протиправним
податкове повідомлення-рішення від
18.09.2007 №/3. В задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 08.10.2010 скасовано в
частині відмови в задоволенні позову
про визнання протиправними податкових
повідомлень-рішень від 17.09.2007 №/3
за платежем авансовий внесок з податку
на прибуток на загальну суму 7449150,00грн.
(у т.ч. 2483050,00грн. - основний платіж та
4966100,00грн. - штрафні (фінансові) санкції),
від 18.09.2007 №/3 в частині
донарахування податкових зобов'язань з
ПДВ на загальну суму 79547111,91грн. (в т.ч.
53031407,94грн. - основний платіж та
26515703,97грн. - штрафні (фінансові)
санкції), від 18.09.2007 №/3 в частині
донарахування податкових зобов'язань з
податку на прибуток на суму 5966992,00грн.
та від 18.09.2007 №/3 за платежем з ПДВ
на загальну суму 5266208,72грн. (у т.ч.
3510208,72грн. - основний платіж та 1755402,91грн.
- штрафні (фінансові) санкції), прийнято
в цій частині нове рішення про
задоволення позову. В іншій частині
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 08.10.2010 залишено без
змін.

Не погоджуючись із рішенням суду
апеляційної інстанції, відповідач
11.02.2011 звернувся з касаційною скаргою
до Вищого адміністративного суду
України, який ухвалою від 12.03.2011 прийняв
її до свого провадження.

В касаційній скарзі відповідач просив
скасувати постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.01.2011 та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

В обґрунтування своїх вимог
Спеціалізована державна податкова
інспекція у місті Києві по роботі з
великими платниками податків
посилається на порушення судами норм
матеріального права, зокрема, пп. 4.1.1,
4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп. 5.4.10 п. 5.4 ст. 5, пп. 7.8.2 п. 7.8
ст. 7 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», ч. 3 п. 4.8, п. 4.9 ст.
4, пп. 6.1.1 п. 6.1 ст. 6, пп. 7.2.1, 7.2.3 п. 7.2, п. 7.3.1
п. 7.3, пп. 7.4.1, 7.4.5 п. 7.4, пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7, п.
11.6 ст. 11 Закону України «Про податок на
додану вартість», ст. 9 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2005
рік».

Відповідно до приписів ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
здійснено заміну позивача - Дочірню
компанію «Укртрансгаз» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» її правонаступником -
Публічним акціонерним товариством
«Укртрансгаз».

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій було
встановлено, що Спеціалізованою
державною податковою інспекцією у
місті Києві по роботі з великими
платниками податків проведено планову
виїзну перевірку з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства Дочірньою компанією
«Укртрансгаз» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» за період з 01.01.2005 по 01.10.2006.

За наслідками перевірки відповідачем
складено акт від 02.09.2009 №898/36/33133003, яким
встановлено порушення позивачем вимог
Закону України «Про податок на додану
вартість», Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та Порядку і нормативів відрахування
господарськими організаціями до
загального фонду державного бюджету
частини прибутку (доходу) за
результатами фінансово-господарської
діяльності у 2005 році та щоквартальної
фінансово господарської діяльності у
2006 році, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17.05.2006
№678.

На підставі акта від 02.09.2009 №898/36/33133003
відповідачем прийнято спірні
податкові повідомлення-рішення від
17.09.2007 та від 18.09.2007.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду, перевіряючи
обґрунтованість висновків судів
першої та апеляційної інстанцій щодо
протиправності податкового
повідомлення-рішення від 18.09.2007
№/3, яким позивачу донараховано
зобов'язання за платежем «частина
прибутку (доходу)» за 9 місяців 2006 року у
сумі 3256835,00грн. (у т.ч. 2545100,00грн. -
основний платіж та 711735,00грн. - штрафні
(фінансові) санкції), виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік»
господарські організації: державні, в
тому числі казенні підприємства та їх
об'єднання і дочірні підприємства, а
також акціонерні, холдингові компанії
та інші суб'єкти господарювання, у
статутному фонді яких державі належать
частки (акції, паї), та їх дочірні
підприємства сплачують до Державного
бюджету України частину прибутку
(доходу). Порядок і норматив
відрахування частини прибутку (доходу),
встановлюються Кабінетом Міністрів
України з інформуванням Комітету
Верховної Ради України з питань
бюджету.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що засновником та
власником ДК «Укртрансгаз» є НАК
«Нафтогаз України», у зв'язку з чим
позивач належить до кола осіб, на яких
покладається обов'язок сплачувати до
Державного бюджету України частину
прибутку (доходу).

Згідно п. 6 Порядку і нормативів
відрахування господарськими
організаціями до загального фонду
державного бюджету частини прибутку
(доходу) за результатами
фінансово-господарської діяльності у
2005 році та щоквартальної
фінансово-господарської діяльності у
2006 році, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17.05.2006
№678, частина прибутку (доходу), що
підлягає сплаті до загального фонду
державного бюджету, розраховується
господарськими організаціями
відповідно до порядку, встановленого
Державною податковою адміністрацією.

Згідно п.1 Порядку складання та форми
Розрахунку частини прибутку (доходу),
що підлягає сплаті до загального фонду
Державного бюджету України за
результатами фінансово-господарської
діяльності у 2005 році та щоквартальної
фінансово-господарської діяльності у
2006 році, затвердженого Наказом
Державної податкової адміністрації
України від 19.07.2006 №421 та
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 03.08.2006 за №929/12803,
господарські організації, які
підпадають під дію статті 67 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2006 рік» заповнюють та подають до
органу державної податкової служби
Розрахунок частини прибутку (доходу)
протягом 40 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного
періоду.

Таким чином, на дату прийняття
постанови Кабінету Міністрів України
від 17.05.2006 №678 та набрання чинності
наказом ДПА України від 19.07.2006 №421 строк
складання Розрахунку за перший квартал
2005 року для позивача вже сплинув.

Окрім того, як встановлено судами
попередніх інстанцій, згідно з
консолідованим фінансовим планом НАК
«Нафтогаз України», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 24.06.2006 №874, дивіденди та частина
прибутку (доходу), що має бути
перерахована ДК «Укртрансгаз» у
поточному році до державного бюджету
України, дорівнює нулю.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про
відсутність у позивача обов'язку
нараховувати та сплачувати частину
прибутку до бюджету за 9 місяців 2006
року, у зв'язку з чим податкове
повідомлення-рішення від 18.09.2007
№/3 є протиправним.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 17.09.2007 №/3 за платежем
авансовий внесок з податку на прибуток
на загальну суму 7449150,00грн. (у т.ч.
2483050,00грн. - основний платіж та
4966100,00грн.- штрафні (фінансові) санкції),
судом першої інстанції встановлено, що
позивач у декларації з податку на
прибуток задекларував та сплатив до
загального фонду Державного бюджету
України частину прибутку (доходу) за 2004
рік та перший квартал 2005 року в сумі
9932200,00грн.

Колегія судді в звертає увагу, що
виплати частини чистого прибутку на
виконання вимог Законів України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік» та
«Про Державний бюджет України на 2005
рік» не можуть ототожнюватися з
дивідендами, про які йде мова у пп. 7.8.2 п.
7.8 ст. 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Так, статтею 72 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2004 рік» та
статтею 65 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік»
передбачено, що державні, казенні
підприємства та їх об'єднань і дочірні
підприємства, а також акціонерні,
холдингові компанії та інших суб'єкти
господарювання, у статутному фонді
яких державі належать частки (акції,
паї), та їх дочірні підприємства
сплачують до загального фонду
Державного бюджету України частину
прибутку (доходу).

Відповідно до абз. 1 пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» крім випадків,
передбачених підпунктом 7.8.5 цього
пункту, емітент корпоративних прав,
який приймає рішення про виплату
дивідендів своїм акціонерам
(власникам), нараховує та вносить до
бюджету авансовий внесок з податку на
прибуток у розмірі ставки,
встановленої пунктом 10.1 статті 10 цього
Закону, нарахованої на суму дивідендів,
призначених для виплати, без зменшення
суми такої виплати на суму такого
податку. Зазначений авансовий внесок
вноситься до бюджету до/або одночасно
із виплатою дивідендів.

Згідно абз. 4 пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7
зазначеного Закону це правило
поширюється також на державні
некорпоратизовані, казенні або
комунальні підприємства, які
зараховують суми дивідендів у розмірі,
встановленому відповідно державним
або місцевим виконавчим органом, в
управлінні якого знаходяться такі
підприємства, відповідно до державного
або місцевого бюджету.

Таким чином, пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» зобов'язує вносити до
бюджету авансовий внесок з податку на
прибуток лише державні
некорпоратизовані, казенні або
комунальні підприємства та
підприємства-емітенти корпоративних
прав, які приймають рішення про виплату
дивідендів своїм акціонерам
(власникам).

Обов'язок сплачувати авансовий внесок
з податку на прибуток у разі
перерахування до загального фонду
бюджету прибутку (доходу) на підставі
ст. 72 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2004 рік» та ст. 65
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2005 рік» положеннями пп. 7.8.2 п.
7.8 ст. 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
не передбачено.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДК «Укртрансгаз» НАК
«Нафтогаз України» не є державним
некорпоратизованим, казенним або
комунальним підприємством, у 2004-2005
роках позивачем рішень про виплату
дивідендів своїм акціонерам
(власникам) не приймалося.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що у 2004-2005 роках ДК
«Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України»
не було платником такого податкового
зобов'язання як авансовий внесок з
податку на прибуток, що передбачений
пп. 7.8.2 п. 7.8 ст. 7 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», у
зв'язку з чим податкове
повідомлення-рішення від 18.09.2007
№/3 є протиправним.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 18.09.2007 №/3, яким позивачу
донараховано податкове зобов'язання з
ПДВ у сумі 2648261,07грн. судами попередніх
інстанцій встановлено наступне.

Внаслідок придбання векселів у 1999-2000
роках у позивача виникло грошове
зобов'язання перед ДК «Газ України» по
оплаті продажної вартості зазначених
векселів, емітованих третіми особами.

ДК «Газ України» на підставі договору
було відступлено ВАТ «Львівгаз» право
вимоги за грошовим зобов'язанням ДК
«Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України»
по оплаті продажної вартості
зазначених векселів.

ДК «Газ України» та ВАТ «Львівгаз»
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог зменшено дебіторську
заборгованість позивача на загальну
суму 13266305,16грн.

У зв'язку із зазначеним ДК «Газ
України» виписало ДК «Укртрансгаз» НАК
«Нафтогаз України» податкову накладну
від 30.06.2005 №13181 на загальну суму
15919566,19грн., в т.ч. ПДВ - 2653261,03грн., на
підставі якої позивачем і було
сформовано податковий кредит на суму
2653261,03грн.

В абзаці 1 пп. 3.2.1 п. 3.2 ст. 3 Закону
України «Про податок на додану
вартість» зазначається, що не є
об'єктом оподаткування ПДВ операції з
продажу за кошти цінних паперів,
зокрема векселів, що випущені в обіг
(емітовані) суб'єктами підприємницької
діяльності.

Згідно з положенням підпункту 3.2.4
пункту 3.2 статті 3 зазначеного Закону не
є об'єктом оподаткування операції з
обігу валютних цінностей.

Таким чином, при здійсненні операцій з
продажу за грошові кошти векселів,
податок на додану вартість не
нараховується і відповідно отримувач
векселів не має права на формування
податкового кредиту за операцією з
придбання векселів.

Згідно з пунктом 1.19 статті 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» господарська операція,
яка передбачає проведення розрахунків
за товари (роботи, послуги) у будь-якій
формі, іншій, ніж грошова, включаючи
будь-які види заліку та погашення
взаємної заборгованості, в результаті
яких не передбачається зарахування
коштів на рахунки продавця для
компенсації вартості таких товарів
(робіт, послуг), є бартерною

Відповідно до вимог п. 3.1 статті 3 Закону
України «Про податок на додану
вартість» бартерні операції не є
окремим самостійним об'єктом
оподаткування , а тому нарахування
податку на додану вартість під час
здійснення таких операцій повинно
здійснюватися залежно від того, чи
оподатковується цим податком кожна
окрема поставка товару , що
відбувається в межах певної бартерної
операції .

Тобто, встановлені законом особливості
податкового обліку операцій з
векселями повинні враховуватися
безвідносно до характеру операції як
бартерної відповідно до п. 1.19 ст. 1
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств».

Таким чином, наступне відступлення
права грошової вимоги та проведення
заліку зустрічних грошових вимог не
впливає на статус операцій між ДК «Газ
України» та ДК «Укртрансгаз» з
купівлі-продажу векселів як таких, що
не є об'єктом оподаткування, та не може
вважатися підставою для формування
позивачем податкового кредиту з ПДВ з
операцій придбання векселів на
підставі податкової накладної від
30.06.2005 №13181.

Враховуючи викладена, суд апеляційної
інстанції дійшов помилкового висновку
щодо правомірності включення
позивачем до податкового кредиту суми
податку на додану вартість у розмірі
2653261,03грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
18.09.2007 №/3 позивачу також
донараховано податкове зобов'язання з
ПДВ на суму 50125546,87грн., у зв'язку з тим,
що в червні 2006 року ДК «Укртрансгаз»
НАК «Нафтогаз України» до складу
податкового кредиту було віднесено
суму у розмірі 50125546,87грн., яка не
підтверджена податковими накладними.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що податкові накладні, на
підставі яких було сформовано
податковий кредит з ПДВ у розмірі
50125546,87грн. фактично не виписувались та
позивачу не надавались (були відсутні),
а оподатковувані операції з придбання
товарів (робі, послуг) не здійснювались.

Згідно з пп. 7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Відповідно до пп. 7.4.5 п.7.4 ст.7 вказаного
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, позивачем протиправно
сформовано податковий кредит з ПДВ у
розмірі 50125546,87грн., що не підтверджена
податковими накладними.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, позивачем було завищено
свої податкові зобов'язання з ПДВ за
січень-травень 2006 року на суму
82912926,64грн. Коригування на суму
50125546,87грн. було здійснене ним шляхом
збільшення податкового кредиту на
зазначену суму.

Згідно з п. 5.1. ст. 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації. Зазначене
податкове зобов'язання не може бути
оскаржене платником податків в
адміністративному або судовому
порядку. Якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності) платник податків самостійно
виявляє помилки у показниках раніше
поданої податкової декларації, такий
платник податків має право надати
уточнюючий розрахунок. Платник
податків має право не подавати такий
розрахунок, якщо такі уточнені
показники зазначаються ним у складі
податкової декларації за будь-який
наступний податковий період, протягом
якого такі помилки були самостійно
виявлені. Форма уточнюючих
розрахунків визначається у порядку,
встановленому для податкових
декларацій.

Таким чином, коригування (зменшення,
балансування) податкових зобов'язань
за рахунок збільшення податкового
кредиту не допускається.

Враховуючи викладене, зважаючи на те,
що податкові накладні на суму
податкового кредиту з ПДВ у розмірі
50125546,87грн. фактично не виписувались, а
оподатковувані операції з придбання
товарів (робі, послуг) не здійснювались,
суд апеляційної інстанції дійшов
помилкового висновку щодо
протиправності податкового
повідомлення-рішення від 18.09.2007
№/3 в частині донарахування
податкового зобов'язання з ПДВ на суму
50125546,87грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
18.09.2007 №/3 позивачу донараховано
податкове зобов'язання з ПДВ на суму
257600,00грн., у зв'язку з не нарахуванням у
лютому 2005 року податкового
зобов'язання з ПДВ з балансової
вартості повернутого в державну
власність об'єкта незавершеного
будівництва.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у лютому 2005 року на
підставі рішення господарського суду
Донецької області від 18.10.2004 по справі
№10/271-ПД об'єкт незавершеного
будівництва (гараж-профілакторій на 50
автомобілів) був повернутий до
державної власності.

Судами також встановлено, що об'єкт
незавершеного будівництва -
гараж-профілакторій на 50 автомобілів в
цілях оподаткування класифікується як
основний фонд.

Операції з безоплатного повернення
основних фондів до державної власності
охоплюється встановленим п. 4.9 ст. 4
Закону України «Про податок на додану
вартість» режимом оподаткування.

Так, відповідно до п. 4.9 ст. 4 зазначеного
Закону якщо основні виробничі фонди
або невиробничі фонди ліквідуються за
самостійним рішенням платника податку
чи безоплатно передаються особі, не
зареєстрованій платником податку, а
також у разі переведення основних
фондів до складу невиробничих фондів
така ліквідація, безоплатна передача
чи переведення розглядаються для цілей
оподаткування як поставка таких
основних виробничих фондів або
невиробничих фондів за звичайними
цінами, що діють на момент такої
поставки, а для основних фондів групи 1 -
за звичайними цінами, але не менше їх
балансової вартості.

Правила цього пункту не поширюються на
випадки, коли основні виробничі фонди
або невиробничі фонди ліквідуються у
зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням
внаслідок дії обставин непереборної
сили, в інших випадках, коли така
ліквідація здійснюється без згоди
платника податку, в тому числі в разі
викрадення основних фондів, або коли
платник податку надає органу державної
податкової служби відповідний
документ про знищення, розібрання або
перетворення основного фонду іншими
способами, внаслідок чого основний
фонд не може використовуватися у
майбутньому за первісним призначенням.

Разом з тим, повернення основного фонду
до державної власності на підставі
рішення суду не може вважатися
ліквідацією такого основного фонду без
згоди платника податку в розумінні п. 4.9
ст. 4 Закону України «Про податок на
додану вартість».

З огляду на те, що вищезазначений об'єкт
позивачем було безоплатно передано до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Донецькій
області, яке не є платником податку на
додану вартість, позивач зобов'язаний
був сплатити до бюджету 20% вартості
гаражу-профілакторію на 50 автомобілів.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов помилкового висновку
щодо протиправності податкового
повідомлення-рішення від 18.09.2007
№/3 в частині донарахування
податкового зобов'язання з ПДВ у
розмірі 257600,00грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
18.09.2007 №/3 позивачу донараховано
податкові зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 5966992,00грн. за порушення
пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
що полягало у не включенні до складу
валового доходу за І квартал 2006 року
вартості послуг по транзиту газу за
період з жовтня 2005 року по січень 2006
року по напрямках транзиту з ПГС
Ужгород, з ПГС через Берегово та з ПГС
через Дроздовичі.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій між ДК «Укратрансгаз»
(Виконавець) та НАК «Нафтогаз Україна»
(Замовник) було укладено договори на
транзит природного газу через
територію України від 12.01.2005 та від
03.02.2006 .

Згідно умов зазначених договорів
Виконавець зобов'язується здійснити
транзит природного газу через
територію України, а Замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
послуги. Послуги по транзиту газу
оформлюються Замовником і Виконавцем
актами здачі-приймання послуг по
транзиту газу. В зазначених актах
вартість наданих Виконавцем Замовнику
послуг по транзиту газу за звітний
місяць визначається на підставі актів
здачі-приймання газу. Вартість послуг
за місяць узгоджується сторонами
щомісячно та зазначається у додаткових
угодах до даного договору.

Акти здачі-приймання послуг по
транзиту газу за жовтень, листопад,
грудень 2005 року та за січень 2006 року
складені без узгодження сторонами
вартості послуг. Так, в актах зазначені
дані про напрямок поставок та
кількість газу. При цьому, відстань
поставок і, відповідно, сума (вартість
послуги) не визначено.

Натомість, в актах здачі-приймання
послуг по транзиту газу, за період
лютий-вересень 2006 року визначено
відстань в кілометрах по напрямкам
транзиту через Ужгород, Берегово та
Дроздовичі.

При співставленні відстаней по
напрямкам транзиту з ПГС через ГВС
«Ужгород», з ПГС через «Берегове» та з
ПГС через «Дроздовичі», які були
зазначені в актах здачі-приймання
послуг по транзиту газу за період з
жовтня 2005 по січень 2006 та за період з
лютого 2006 по вересень 2006 було
встановлено їх тотожність.

Позивач не надав доказів того, що за
спірними операціями з транзиту газу з
ПСГ до прикордонних ГВС величина
відстані у спірних періодах
транспортування відрізнялась
(змінювалась) у порівнянні з операціями
по транзиту в інших періодах надання
послуг з транзиту.

Судом першої інстанції встановлено, що
станом на І квартал 2006 року позивачу
було відомо відстані транспортування
газу з ПСГ газу через ГВС «Ужгород»,
«Берегове», «Дроздович», проте ним лише
29.12.2006 складено акти про транзит газу за
період жовтень, листопад, грудень 2005
року та за січень 2006 року, в яких
підтвердив ту ж відстань транзиту, що
визначалась в актах з лютого 2006 року.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» об'єктом оподаткування є
прибуток, який визначається шляхом
зменшення суми скоригованого валового
доходу звітного періоду, визначеного
згідно з пунктом 4.3 цього Закону на:
суму валових витрат платника податку,
визначених статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Відповідно до пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4
зазначеного Закону валовий доход
включає загальні доходи, зокрема, від
продажу послуг.

Згідно з пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 «Про
оподаткування прибутку підприємств»
датою збільшення валового доходу
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: бо дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку в
оплату товарів (робіт, послуг), що
підлягають продажу, у разі продажу
товарів (робіт, послуг) за готівку - дата
її оприбуткування в касі платника
податку, а за відсутності такої - дата
інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного надання результатів робіт
(послуг) платником податку.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що на позивача покладено обов'язок зі
збільшення валових доходів на доход
від продажу послуг по першій події,
тобто по факту надання послуг.

Таким чином, ДК «Укртрансгаз»
отримавши інформацію щодо відстані по
напрямкам транзиту з ПГС через ГВС
Ужгород, з ПГС через Берегово та з ПГС
через Дроздовичі, необхідну для
визначення вартості наданих послуг з
транзиту, зобов'язаний був здійснити
розрахунок вартості послуг та включити
їх складу валового доходу в І кварталі
2006 .

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції дійшов помилкового висновку
щодо протиправності визначення
позивачеві податкового зобов'язання з
податку на прибуток у сумі 5966992,00грн.

Податковим повідомленням-рішенням від
18.09.2007 №/3 позивачу донараховано
податкове зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 62179,00грн., у зв'язку з
порушенням п. 5 Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
від 01.07.2004, що призвело до завищення
валових витрат.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем у періоді, що
перевірявся, віднесено до валових
витрат заробітну плату з нарахуваннями
працівників медичного пункту у розмірі
100 %.

Відповідно до п. 5.4.9 п. 5.4 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до валових витрат
відносяться витрати платника податку
на утримання, експлуатацію та
забезпечення основної діяльності
таких об'єктів соціальної
інфраструктури, що перебували на
балансі та утримувалися за рахунок
такого платника податку на момент
набрання чинності цим Законом (крім
капітальних затрат, які підлягають
амортизації), зокрема закладів охорони
здоров'я, пунктів безоплатного
медичного обстеження, профілактики та
допомоги працівникам.

Згідно з п. 5 розділу ІІ Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» витрати, пов'язані із
забезпеченням основної діяльності
об'єктів соціальної інфраструктури,
визначених у підпункті 5.4.9, та пунктів
медичного огляду, передбачених
підпунктом 5.4.10 пункту 5.4 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», включаються до складу
валових витрат платника податку у
розмірі 50 відсотків від суми понесених
витрат до моменту передачі таких
об'єктів і пунктів на баланс
відповідного бюджету або їх
приватизації згідно із законом.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку щодо
правомірності донарахування позивачу
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 62179,00грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 18.09.2007 №/3, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з ПДВ
в сумі 3506051,29грн., у зв'язку із
завищенням податкового кредиту з ПДВ
за липень 2005 року на загальну суму
3506051,29грн. сформованого за операціями з
поставки газу за нульовою ставкою та
взаємопов'язаною з цією поставкою газу
операцією з відступлення права вимоги
боргу, колегія суддів виходить з
наступного.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій між позивачем та ДК «Газ
України» було укладено договір
постачання природного газу, на
виконання умов якого ДК «Газ України»
здійснила поставку ДК «Укртрансгаз»
НАК «Нафтогаз України» імпортованого
природного газу об'ємом 185 млн.куб.м.

ДК «Газ України» в податковому обліку
операції з поставки газу проводились з
нарахуванням ПДВ за нульовою ставкою
відповідно до п. 11.6 ст. 11 Закону України
«Про податок на додану вартість», яким
було передбачено, що до 01.01.2000 діє
нульова ставка ПДВ з поставки газу,
імпортованого в Україну.

Між ВАТ «Львівгаз» та ДК «Газ України»
було укладено договір про відступлення
права вимоги згідно якого ДК «Газ
України» відступило ВАТ «Львівгаз»
право вимоги до ДК «Укртрансгаз» на
суму 17530256,46грн., що виникло на підставі
вищезазначеного договору постачання
природного газу.

ВАТ «Львівгаз» та ДК «Укртрансгаз»
проведено зарахування зустрічних
однорідних вимог на загальну суму
17530256,46грн.

ДК «Газ України» виписало ДК
«Укртрансгаз» НАК «Нафтогаз України»
податкову накладну від 30.06.2005 №13138 на
загальну суму 21036307,76грн., (в т.ч. - ПДВ
350605,29грн.), на підставі якої позивачем і
було сформовано податковий кредит на
суму 3506051,29грн.

Відповідно до п. 1.19 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» господарська операція,
яка передбачає проведення розрахунків
за товари у будь-якій формі, іншій, ніж
грошова, включаючи будь-які види заліку
та погашення взаємної заборгованості,
є бартерною.

Виходячи з положень п. 3.1 ст. 3 Закону
України «Про податок на додану
вартість» бартерні операції не є
окремим самостійним об'єктом
оподаткування, а нарахування ПДВ під
час здійснення таких операцій повинно
здійснюватися залежно від того, чи
оподатковується цим податком кожна
окрема поставка товару, що
відбувається в межах певної бартерної
операції.

Зарахування зустрічних грошових вимог
ніяким чином не вплинуло на режим
оподаткування початкової операції з
поставки газу між ДК «Газ України» та
ДК «Укртрансгаз» до якої була
застосована нульова ставка ПДВ.

Отже, враховуючи, що початкова операція
з поставки газу оподатковувалась на
нульовою ставкою ПДВ наступне
відступлення права вимоги та
зарахування зустрічних вимог фактично
не змінило режим оподаткування
початкової операції з поставки газу за
нульовою ставкою, а тому не є підставою
для наступного оподаткування цієї
операції за ставкою 20%.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції помилково дійшов висновку
про протиправність податкового
повідомлення-рішення від 18.09.2007
№/3.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Враховуючи, що суд апеляційної
інстанції дійшов помилкового висновку
щодо протиправності податкових
повідомлень-рішень від 18.09.2007 №/3,
від 18.09.2007 №/3 про донарахування
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у сумі 5966992,00грн., від 18.09.2007
№/3, то судове рішення в цій
частині підлягає скасуванню із
залишенням в силі постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08.10.2010.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 210, 220, 221, 223, 226,
230, 231 та ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції у місті
Києві по роботі з великими платниками
податків задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011
скасувати в частині визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
18.09.2007 №/3, від 18.09.2007 №/3 про
донарахування податкового
зобов'язання з податку на прибуток у
сумі 5966992,00грн., від 18.09.2007 №/3 та
залишити в силі в цій частині постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 08.10.2010.

В решті позовних вимог постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
_____________________________Т.М.Шипуліна

Судді: _____________________________
Л.І.Бившева

_____________________________А.М.Лосєв