Справа № 2025/2а-9068/11
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 р.Справа № 2025/2а-9068/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Шевцової Н.В.

Суддів: Мінаєвої О.М. , Старостіна В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Головного управління
Пенсійного фонду України в
Харківській області на постанову
Лозівського міськрайонного суду
Харківської області від 02.12.2011р. по
справі № 2025/2а-9068/11

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного
фонду України в Харківській області

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

07.11.2011р. позивач звернувся до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом.

Постановою Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 02.12.2011р.
зазначений позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність
Головного управління Пенсійного фонду
України в Харківській області по не
нарахуванню ОСОБА_1 щомісячної
державної соціальної допомоги як
"дитині війни" у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком з 07.05.2011р. по 22.07.2011р.

Зобов'язано Головне управління
Пенсійного фонду України в Харківській
області здійснити перерахунок пенсії
ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 %
мінімальної пенсії за віком з розміру,
встановленого ч.1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та провести
відповідні виплати з 07.05.2011р. по 22.07.2011р.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу в задоволенні
позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
неврегульованість на законодавчому
рівні механізму та умов виплати
допомоги особам, які мають статус
"дитина війни", прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм бюджетного
законодавства України та ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст.197 КАС України
апеляційна скарга розглядається в
порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач відповідно до ст.1 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" є дитиною війни та за приписами
ст.6 цього Закону має право на отримання
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції правильно застосував
до спірних правовідносин норми
матеріального права надавши перевагу
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" над постановою
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 р. за № 530 "Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян", як нормативно-правовому
акту, що має вищу юридичну силу. Також
судом правильно визначено розмір
мінімальної пенсії за віком, виходячи
із приписів ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір немає.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення ч.3 ст.28 зазначеного Закону, з
якої випливає, що мінімальний розмір
пенсії за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії,
встановленої ст.46 Конституції України
та права на отримання доплати до
пенсії, передбаченої ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Разом з тим, колегія суддів вважає за
необхідне зауважити, що п. 7 ч. 1 Закону
України № 3491-VI "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", який набрав чинності
19 червня 2011 року, було доповнено
прикінцеві положення Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
пунктом 4, яким установлено, що у 2011
році норми і положення статті 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян у 2011 році
делеговано Кабінету Міністрів України,
яким прийнято постанову № 745 "Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", яка набрала
чинності 23.07.2011 року.

З огляду на викладене до набрання
чинності зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України, тобто до
23.07.2011 року, застосуванню підлягають
положення статті 6 Закону України " Про
соціальний захист дітей війни ", а з
23.07.2011 року нарахування та виплата
пенсії позивача має здійснюватися
відповідно до вимог Закону України "
Про Державний бюджет України на 2011 рік"
та постанови Кабінету Міністрів
України від 6 липня 2011 року № 745.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи, що до 23.07.2011 року
законодавчо не було встановлено
застосування положення ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" у порядку та розмірах,
встановлених будь - якими іншими
нормативно-правовими актами, колегія
суддів, виходячи із пріоритетності
законів над підзаконними актами,
дійшла висновку, що до зазначеної дати
при визначенні розміру підвищення до
пенсії позивачеві застосуванню
підлягав розмір підвищення
встановлений ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", а не
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 530 "Деякі питання соціального
захисту населення окремих категорій
громадян" від 28.05.2008 року, яка істотно
звужує обсяг встановлених законом
прав.

Колегія суддів також відхиляє доводи
відповідача щодо не визначеності на
законодавчому рівні питання відносно
органу, на який покладено обов'язок по
виплаті підвищення до пенсії особам,
які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності Положення "Про Пенсійний
фонд України" і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що обов'язок
по нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивача, передбаченої ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" покладено саме на
управління пенсійного фонду України за
місцем проживання позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, колегія суддів вважає, що вони
не виконали своїх повноважень без
поважних причин.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог є
законним та обґрунтованим, а тому не
вбачає підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Харківській області залишити без
задоволення.

Постанову Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 02.12.2011р.
по справі № 2025/2а-9068/11 в частині
задоволення позовних вимог - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Шевцова Н.В.Судді
Мінаєва О.М. Старостін В.В.