Справа № 817/788/14
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/788/14

24 квітня 2014 року 11год. 30хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Жуковської Л.А. за
участю секретаря судового засідання
Мельничук О.А. та сторін і інших осіб,
які беруть участь у справі:

позивача: представник Будь П.В. ,

відповідача: представник Горовенко О.А.
,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західенергоресурси"

до Дубенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство обмеженою
відповідальністю
«Західенергоресурси» (далі по тексту
постанови - ТОВ «Західенергоресурси»)
звернулося до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Дубенської об'єднаної держаної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області (далі по тексту постанови -
Дубенська ОДПІ) про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
09.08.2013 № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що відповідачем безпідставно
зроблено висновки про порушення ТОВ
«Західенергоресурси» п.44.1 ст.44, п.198.2,
п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.2 ст.201 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачем занижено суму податку на
додану вартість в розмірі 72 103,06 грн., в
т.ч. за жовтень 2012 року в розмірі 59 925,06
грн. та за листопад 2012 року в розмірі 12
178,00 грн. та п.44.1 ст.44, пп.138.1.1 п.138.1,
пп.138.10.3 п.138.10, п.138.5 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1
ст.139 Податкового кодексу України, в
результаті чого ТОВ
«Західенергоресурси» занижено суму
податку на прибуток за 4 квартал 2012 року
в розмірі 180 933,00 грн.

Вказує, що на підставі вказаних
висновків податковим органом 09.08.2013
року винесено податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 108 154,59 грн., у т.ч. 72 103,06
грн. основного платежу та 36 051,53 грн.
штрафних санкцій та № про
збільшення суми податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 271 399,50 грн., у т.ч. 180 933,00 грн.
основного платежу та 90 466,50 грн.
штрафних санкцій.

На думку позивача, такі висновки у акті
перевірки не ґрунтуються на
достовірних, об'єктивних та належним
чином встановлених та відображених у
акті даних, реальність господарських
відносин ТОВ «Західенергоресурси» із
контрагентами підтверджується
документально, а тому податкові
повідомлення-рішення просить визнати
протиправними та скасувати.

У судовому засіданні представник
позивача адміністративний позов
підтримав повністю з підстав,
викладених у ньому, надав суду
додаткові пояснення. Просив
адміністративний позов задовольнити в
повному обсязі.

Відповідач адміністративний позов не
визнав про що подав письмові
заперечення від 26.03.2014 (Т-3, а.с.98-102).

У судовому засіданні представник
відповідача пояснив суду, що на
підставі постанови від 24.05.2013 про
призначення документальної
позапланової виїзної перевірки
Старшого слідчого відділу
розслідування особливо важливих справ
та злочинів, учинених організованими
групами, злочинними організаціями
слідчого управління УМВС України в
Рівненській області проведена
позапланова виїзна документальна
перевірка ТОВ «Західенергоресурси» з
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства ща період з 01.01.2011
по 31.12.2012.

Проведеною перевіркою встановлено, що
позивач у перевіряємий період мав
взаємовідносини з контрагентами - ТОВ
«Тетра-Агро», ТОВ «Метал-сировина», ТОВ
«Юніверсал Карго Транс» та ФОП ОСОБА_5
Наданими до перевірки первинними
документами не підтверджено факт
реального здійснення операцій між
позивачем та вказаними контрагентами,
факт передачі товару на зберігання та в
подальшому реалізація товару покупцям,
факт використання товару в межах
власної господарської діяльності.

Таким чином, позивачем порушено п.44.1
ст.44, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.2 ст.201
Податкового кодексу України та п.44.1
ст.44, пп.138.1.1 п.138.1, пп.138.10.3 п.138.10, п.138.5
ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України. Зазначає, що вказані
порушення призвели до заниження
позивачем суми податку на додану
вартість в розмірі 72 103,06 грн., в т.ч. за
жовтень 2012 року в розмірі 59 925,06 грн. та
за листопад 2012 року в розмірі 12 178,00 грн.
та заниження суми податку на прибуток
за 4 квартал 2012 року в розмірі 180 933,00 грн.

За наведених обставин, представник
відповідача вважає, що висновки
податкового органу, викладені в акті
перевірки є обґрунтованими, а
податкові повідомлення-рішення від
09.08.2013 № та №правомірними.
Просив у задоволенні позову відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши письмові
докази, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до часткового
задоволення з огляду на наступні
обставини.

Судом встановлено, що на підставі
постанови від 24.05.2013 про призначення
документальної позапланової виїзної
перевірки Старшого слідчого відділу
розслідування особливо важливих справ
та злочинів, учинених організованими
групами, злочинними організаціями
слідчого управління УМВС України в
Рівненській області Дубенською ОДПІ
проведена позапланова виїзна
документальна перевірка ТОВ
«Західенергоресурси» з питань
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства ща період з 01.01.2011 по
31.12.2012 за результатами якої складено
акт №23/22/37753511 від 02.07.2013.

Результатами перевірки встановлено
порушення позивачем:

п.44.1 ст.44, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.2
ст.201 Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем занижено
суму податку на додану вартість в
розмірі 72 103,06 грн., в т.ч. за жовтень 2012
року в розмірі 59 925,06 грн. та за листопад
2012 року в розмірі 12 178,00 грн.;

п.44.1 ст.44, пп.138.1.1 п.138.1, пп.138.10.3 п.138.10,
п.138.5 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України, в результаті чого ТОВ
«Західенергоресурси» занижено суму
податку на прибуток за 4 квартал 2012 року
в розмірі 180 933,00 грн.

На підставі висновків проведеної
перевірки 09.08.2013 Дубенською ОДПІ
винесено податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 108 154,59 грн., у т.ч. 72 103,06
грн. основного платежу та 36 051,53 грн.
штрафних санкцій та № про
збільшення суми податкового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 271 399,50 грн., у т.ч. 180 933,00 грн.
основного платежу та 90 466,50 грн.
штрафних санкцій.

Позивач оскаржував зазначені
податкові повідомлення-рішення в
адміністративному порядку до
Головного управління Міндоходів у
Рівненській області та Міністерства
доходів і зборів України.

Рішеннями про результати розгляду
первинної та повторної скарг податкові
повідомлення-рішення від 09.082013 №
та № залишено без змін.

Позивач не погодився із податковими
повідомленнями-рішеннями та оскаржив
їх до суду.

З приводу господарський операцій ТОВ
«Західенергоресурси» та ТОВ
«Тетра-Агро» судом встановлено та
враховано наступне.

Господарські взаємовідносини позивача
із вказаним контрагентом відбувалися в
межах договору поставки від 23.01.2012
№1242012, відповідно до якого
Постачальник (ТОВ «Тетра-Агро»)
зобов'язувався поставити товар
(вугілля), а Покупець (ТОВ
«Західнергоресурси») прийняти та
сплатити за нього кошти у строки та в
порядку, передбачені цим договором.
Відповідно до умов договору
перевезення товару здійснюється за
рахунок покупця автомобільним або
залізничним транспортом (Т-1, а.с.219-220).

З пояснень представника позивача судом
встановлено, що позивач у своїй
господарській діяльності не споживає
вугілля як паливо, а використовує його
виключно як товар метою подальшої
переробки або продажу, тому вугілля від
постачальників відразу перевозиться
на склади суб'єктів господарювання, які
уклали з позивачем договори на
придбання вугілля, його зберігання чи
переробку.

Як вбачається з матеріалів справи,
12.10.2012 позивачем було здійснено
поставку вугілля залізничним
транспортом від ТОВ «Тетра-Агро» до ТОВ
«Енергооснова» відповідно до договору
на переробку вугілля №06-021НП від 06.02.2012,
укладеного з позивачем (Т-2, а.с.19) марки
«Ж» масою 137,7 тонн на суму 119 558,40 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№РН-0010126 від 12.10.2012 (Т-1, а.с.223), актом
прийому-передачі (Т-1, а.с.232),
рахунком-фактурою №СФ-0010121 від 12.10.2012
(Т-1, а.с.221). Згідно залізничної
накладної №35570399 відправником товару є
ТОВ «Тетра-Агро», одержувачем - ТОВ
«Енергооснова», платник ДП «УТЛЦ»,
станція та залізниця призначення -
Гнідава (Т-1, а.с.234).

Актом приймання-передачі на переробку
вугілля від 15.10.2012 підтверджується факт
передачі вугілля від ТОВ
«Західенергоресурси» до ТОВ
«Енергооснова» (Т-2, а.с.20). Судом
встановлено, що номера вагонів,
зазначених у залізничній накладній
відповідають номерам вагонів,
зазначеним у акті прийому-передачі від
12.10.2012.

З матеріалів справи також вбачається,
що позивачем було здійснено поставку
вугілля марки «Г» масою 137,3 тонн на суму
109 751,10 грн. Сторонами було складено
видаткову накладну №РН-0010125 від 12.10.2012,
акт прийому передачі, залізничну
накладну №35570423 (Т-1, а.с.222, 233, 235). Судом
встановлено, що номера вагонів,
зазначених у залізничній накладній
відповідають номерам вагонів,
зазначеним у акті прийому-передачі від
12.10.2012.

03.01.2012 між позивачем та ФОП ОСОБА_5 було
укладено договір зберігання вугілля
(Т-2,а.с.17).

На виконання умов даного договору
позивачем автомобільним транспортом
було здійснено поставку вугілля від
ТОВ «Тетра-Агро» до ФОП ОСОБА_5
Перевезення здійснювалося
перевізниками ФОП ОСОБА_5 та ФОП ОСОБА_6,
що підтверджується
товарно-транспортними накладними №9
від 02.11.2012, №10 від 02.11.2012, №11 від 02.11.2012,
№18 від 06.11.2012, №19 від 06.11.2012, №20 від
06.11.2012, №21 від 06.11.2012, №22 від 06.11.2012, №23
від 06.11.2012, №24 від 06.11.2012, №38 від 13.11.2012,
№39 від 13.11.2012, №40 від 13.11.2012, №41 від
13.11.2012, №63 від 30.11.2012, №64 від 30.11.2012, №65
від 30.11.2012, №66 від 30.11.2012, №67 від 30.11.2012,
№68 від 01.12.2012, №69 від 01.12.2012, №17 від
30.11.2012 та №18 від 30.11.2012, видатковими
накладними №РН-011022 від 02.11.2012, №РН-011061
від 06.11.2012, №РН-011131 від 13.11.2012, №РН-011301
від 30.11.2012.

Актами приймання-передачі товару на
відповідальне зберігання від 02.11.2012,
від 06.11.2012, від 13.11.2012, від 30.11.2012, від
01.12.2012 та актами надання послуг по
зберіганню №30/10-1 від 30.10.2012, №30/11-1 від
30.10.2012, №30/12-1 від 28.12.2012 підтверджується
факт передачі придбаного позивачем у
ТОВ «Тетра-Агро» вугілля для ФОП ОСОБА_5
на зберігання. Згідно
інвентаризаційного опису №3 від 28.12.2012
вказаний товар був наявний на складі
ФОП ОСОБА_5

В підтвердження придбання позивачем
вугілля ТОВ «Тетра-Агро» 12.10.2012 було
виписано податкову накладну №9 на
загальну суму 119 558,40 грн., у т.ч. ПДВ на
загальну суму 19 926,40 грн., 02.11.2012 №4 на
загальну суму 25 307,38 грн., у т.ч. ПДВ 4217,90
грн., 13.11.2012 №7 на загальну суму 28 060,62
грн., у т.ч. ПДВ 4676,77 грн.

Згідно долучених до матеріалів справи
платіжних доручень позивачем було
сплачено для ТОВ «Тетра-Агро» кошти за
поставку вугілля в сумі 100 000 грн. згідно
платіжного доручення №8 від 19.10.2012, в
сумі 129 309,50 грн. згідно платіжного
доручення №14 від 23.10.2012, в сумі 100 000 грн.
згідно платіжного доручення №30 від
14.11.2012, в сумі 141 750 грн. згідно
платіжного доручення №45 від 10.12.2012.

Відповідно до платіжного доручення №73
від 06.02.2013 позивачем було сплачено
кошти для ТОВ «Енергооснова» за
переробку вугілля в сумі 36 774 грн.
Згідно платіжних доручень №2 від 26.11.2012,
№61 від 04.01.2013, №60 від 04.01.2013 позивачем
було оплачено кошти в розмірі 322 084 грн.
для ФОП ОСОБА_5, згідно платіжних
доручень №3 від 26.11.2012 та №94 від 16.05.2013
сплачено кошти перевізнику ФОП ОСОБА_6
в сумі 365 888 грн.

Таким чином, суд зазначає, що в повному
обсязі підтверджуються господарські
операції по поставці вугілля від ТОВ
«Тетра-Агро» до позивача - ТОВ
«Західенергоресурси» у жовтні та
листопаді 2012 року.

Згідно податкових декларацій з податку
на додану вартість за жовтень 2012 та
листопад 2012 року, податок на додану
вартість в розмірі 47 112,92 грн., сплачений
в ціні придбання вугілля у ТОВ
«Тетра-Агро» в повному обсязі
віднесений до податкового кредиту
жовтня 2012 в сумі 38 218,25 грн. та листопада
2012 в сумі 8 894,67 грн.

По господарських відносинах позивача з
ТОВ «Метал-сировина» судом встановлено
та враховано наступне.

10.09.2012 між сторонами було укладено
договір поставки №25 згідно якого ТОВ
«Метал-сировина» зобов'язувалося
поставляти для позивача товар згідно
специфікацій, а позивач зобов'язувався
прийняти та оплатити товар (Т-2, а.с.64-65).

На виконання умов договору було
поставлено вугілля «АКО» в кількості 69
000 кг на загальну суму 72 450 грн. у т.ч. ПДВ
12 075 грн.

Доставка вугілля відбувалася на
станцію «Дубровиця» де зберігалася на
складі ФОП ОСОБА_7 відповідно до
укладеного договору зберігання від
01.10.2012 з позивачем (Т-2, а.с.187-191).

Відповідно до залізничної накладної
№53137246 від 08.10.2012 відправником товару
було ТОВ «Метал-сировина», а
одержувачем - ТОВ
«Західенергоресурси».

Поставка товару підтверджується
наступними дослідженими у судовому
засіданні письмовими доказами:
видатковою накладною №РН-0000016 від
08.10.2012 (Т-2, а.с.68), актом
приймання-передачі від 15.10.2012 (Т-2, а.с.69),
платіжними дорученнями, які
підтверджують оплату товару №3 від
04.10.2012 на суму 117 299,45 грн., №7 від 19.10.2012 на
суму 40 000 грн., №15 від 23.10.2012 на суму 33 281,35
грн. 08.10.2012 ТОВ «Метал-сировина» було
виписано податкову накладну №4 на
загальну суму 83 218,07 грн., у т.ч. ПДВ 13 869,68
грн.

Отже, судом в повному обсязі
підтверджено придбання та подальшу
реалізацію придбаного позивачем
вугілля у ТОВ «Метал-сировина» у жовтні
2012 року.

Згідно податкової декларації з податку
на додану вартість за жовтень 2012 року
позивачем в повному обсязі віднесено
суму ПДВ у розмірі 13 869,68 грн. до
податкового кредиту жовтня 2012 року.

Відповідно до статті 42 Господарського
кодексу України підприємництво - це
самостійна, ініціативна, систематична,
на власний ризик господарська
діяльність, що здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Господарський кодекс України в статті 3
визначає господарську діяльність як
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямовану на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання
робіт чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

З викладеного слідує, що неодмінною
характерною ознакою господарської
діяльності в податкових
правовідносинах є її направленість на
одержання доходу в грошовій,
матеріальній чи нематеріальній формах,
оскільки згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України витрати -
сума будь-яких витрат платника податку
у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Згідно з п.198.3 ст.198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

З наведеного випливає, що правильність
формування платником податків валових
витрат та податкового кредиту вимагає
наявності зв'язку витрат платника
податків на придбання товарів (послуг)
з його господарською діяльністю, що
полягає у намірі платника податку
отримати користь від придбаних товарів
(послуг). За відсутності останнього
відсутні підстави для врахування
відповідних сум при визначенні об'єкта
оподаткування.

Відповідно до п.198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Для товарів/послуг, постачання
(придбання) яких контролюється
приладами обліку, факт постачання
(придбання) таких товарів/послуг
засвідчується даними обліку.

Відповідно до п.198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою (за
наявності) податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках
обов'язкові реквізити, визначені в п.201.1
статті 201 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.201.8 статті 201
Податкового кодексу України право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що позивачем не
порушено вимоги п.138.2 ст.138, пп.139.1.9, п.139.1
ст.139 та п.185.1 ст.185, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198,
Податкового кодексу України, тобто
правомірно сформовано валові витрати
та податковий кредит по
взаємовідносинах з ТОВ «Тетра-Агро» та
ТОВ «Метал-сировина» у жовтні та
листопаді 2012 року.

З приводу висновків податкового органу
про завищення позивачем валових витрат
у 4 кварталі 2012 року по послугах
зберігання вугілля, отриманих від ФОП
ОСОБА_5 на загальну суму 67 500 грн., то суд
зазначає наступне.

Судом встановлено, що 03.01.2012 між
позивачем та ФОП ОСОБА_5 було укладено
договір відповідального зберігання.

Відповідно до умов договору та додатку
до договору від 04.01.2012 Поклажодавець
(ТОВ «Західенергоресурси») передає, а
Зберігач (ФОП ОСОБА_5) приймає на
відповідальне зберігання продукцію
(вугілля) згідно актів
приймання-передачі. Зберігач
зобов'язується здійснювати належне
зберігання продукції, а Поклажодавець
зобов'язується здійснити оплату за
надані Зберігачем послуги.

Місце зберігання товару - склад за
адресою с. Литовеж Волинської області.

Таким чином, відповідно до умов
договору документом який підтверджує
факт зберігання продукції є акт
приймання-передачі.

Акти приймання-передачі на
відповідальне зберігання (Т-2, а.с.84-105)
підтверджують факт прийняття ФОП
ОСОБА_5 вугілля на зберігання та факт
подальшої передачі даного вугілля
позивачу.

Окрім того, судом встановлено, що між
сторонами було складено акти надання
послуг №30/12-1 від 28.12.2012, №30/11-1 від 30.11.2012,
№30/10-1 від 30.10.2012, які підтверджують
виконання сторонами взятих на себе
зобов'язань.

Відповідно до ч.1 ст.627 Цивільного
кодексу України - сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.936 Цивільного кодексу
України - за договором зберігання одна
сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути
її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ст..937 Цивільного кодексу
України - Договір зберігання
укладається у письмовій формі у
випадках, встановлених статтею 208 цього
Кодексу.

Договір зберігання, за яким зберігач
зобов'язується прийняти річ на
зберігання в майбутньому, має бути
укладений у письмовій формі, незалежно
від вартості речі, яка буде передана на
зберігання.

Письмова форма договору вважається
дотриманою, якщо прийняття речі на
зберігання посвідчене розпискою,
квитанцією або іншим документом,
підписаним зберігачем.

Прийняття речі на зберігання при
пожежі, повені, раптовому захворюванні
або за інших надзвичайних обставин
може підтверджуватися свідченням
свідків.

Прийняття речі на зберігання може
підтверджуватися видачею
поклажодавцеві номерного жетона,
іншого знака, що посвідчує прийняття
речі на зберігання, якщо це встановлено
законом, іншими актами цивільного
законодавства або є звичним для цього
виду зберігання.

З наведеного слідує, що вказана норма
не є вичерпною та не встановлює
виключний перелік документів, які
підтверджують прийняття речей на
зберігання і сторони керуючись
принципом свободи договору мають право
встановити свій перелік документів,
які будуть підтверджувати факт
зберігання товару.

З огляду на вказане, суд приходить до
переконання, що висновки Дубенської
ОДПІ про завищення позивачем валових
витрат у 4 кварталі 2012 року по послугах
зберігання вугілля, отриманих від ФОП
ОСОБА_5 на загальну суму 67 500 грн. є
безпідставними та не відповідають
фактичним обставинам справи та
переліченим нормами права.

На підставі вищевикладеного, позовні
вимоги в цій частині є обгрунтованими
та підлягають до задоволення.

З приводу господарських операцій ТОВ
«Західенергоресурси» та ТОВ
«Юніверсал Карго Транс» судом
встановлено та враховано наступне.

Відповідно до п.1.2 договору про
організацію перевезень вантажів
№186/9303054 від 19.01.2012, ТОВ «Юніверсал Карго
Транс» (Експедитор) зобов'язувалося на
підставі заявок Клієнта (ТОВ
«Західенергоресурси»), за його рахунок
та за винагороду (плату) організовувати
перевезення вантажів в залізничому
рухомому складі й пов'язані з цим
послуги шляхом укладення договорів з
підприємствами, уповноваженими
здійснювати перевезення або
організацію перевезень вантажів,
підприємствами-власниками
(балансоутримувачами) залізничного
рухомого складу, іншими юридичними
особами, а ТОВ «Західенергоресурси»
сплачувати і приймати надані
Експедитором послуги на умовах цього
договору.

На підтвердження вказаних
взаємовідносин позивачем було
долучено до матеріалів справи звіти
експедитора, акти виконаних робіт,
податкові накладні, виписані ТОВ
«Юніверсал Карго Транс».

Відповідно до звіту експедитора від
06.10.2012 у графі «Вантажоодержувач»
зазначені наступні підприємства: ПВКП
«Ремікс», ТОВ «Енергооснова», у графі
«Станція призначення» - Гречати та
Гнідава (Т-2, а.с.129).

Відповідно до звіту експедитора від
13.10.2012 у графі «Вантажоодержувач»
зазначено ПП ОСОБА_8 та ПФ «Лінком», у
графі «Станція призначення» -
Хмельницький, Шепетівка-Подольська,
Чернівці-Південна (Т-2, а.с.130).

Згідно звіту експедитора від 25.10.2012 у
графі «Вантажоодержувач» зазначено ПП
ОСОБА_8 та ТОВ «Енергооснова», у графі
«Станція призначення» -
Чернівці-Південна та Гнідава (Т-2, а.с.137).

Як вбачається із звіту експедитора від
19.11.2012 у графі «Вантажоодержувач»
зазначено ПП ОСОБА_8, у графі «Станція
призначення» - Чернівці-Південна (Т-2,
а.с.132).

Як вбачається із звіту експедитора від
26.11.2012 у графі «Вантажоодержувач»
зазначено ПП ОСОБА_8, у графі «Станція
призначення» - Чернівці-Південна (Т-2,
а.с.133).

Відповідно до актів виконаних робіт
№1065 від 31.10.2012, №1237 від 30.11.2012, №1392 від
31.12.2012 судом встановлено, що ТОВ
«Юніверсал Карго Транс» надавало
експедиторські послуги для позивача.
Проте, у вказаних актах не міститься
перелік тих послуг, які ТОВ «Юніверсал
Карго Транс» надало для позивача на
виконання договору з організації
перевезень. Не зазначено підприємств
та інших суб'єктів господарювання, які
залучалися ТОВ «Юніверсал Карго Транс»
для надання експедиторськихї послуг
для позивача.

Суд зазначає, що ні звіти експедитора -
ТОВ «Юніверсал Карго Транс», ні акти
виконаних робіт не підтверджеють факт
надання експедиторських послуг для
позивача, оскільки вони не
підтверджують факт поставки товару від
контрагентів постачальників до
позивача.

Із долучених позивачем залізничних
накланих вбачається, що відправником
було - ВП «Волиньвузлезбутпостач» ДП
«Волиньвугілля», а одержувачем - ОСОБА_8
(Т-2, а.с.173-181).

Таким чином, вказане вугілля
поставлялося не до позивача, а напряму
до контрагентів з якими позивач
заключив договори на відповідальне
зберігання.

Проте, між ТОВ «Юніверсал Карго Транс»
та ТОВ «Енергооснова», ПП ОСОБА_8, ПФ
«Лінком» та ПВКП «Ремікс» таких
договорів укладено не було. Акти
прийому-передачі укладалися та
підписувалися між ТОВ
«Західенергоресурси» та контрагентами
- зберігачами.

Отже, за таких обставин не можливо
підтвердити факт надання
експедиторських послуг ТОВ «Юніверсал
Карго Транс» для позивача та якимось
чином поєднати його з ТОВ
«Західенергоресурси».

Також, позивачем не було надано суду
будь-яких документів, які б
підтверджували приймання товару від
ТОВ «Юніверсал Карго Транс».

На думку суду, ТОВ «Юніверсал Карго
Транс» повинно було поставляти вказане
вугілля напряму позивача. А позивач в
кінцевому результаті передавати його
на відповідальне зберігання
підприємствам, з якими було укладено
договори на відповідальне зберігання.

Частиною 1 статті 71 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Оскільки позивачем не доведено факт
надання експедиторськх послуг ТОВ
«Юніверсал Карго Транс», суд вважає, що
в цій частині позовні вимоги є
необгрунтовані та до задоволення не
підлягають.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства.

З урахуванням встановлених у судовому
засіданні обставин справи, суд прийшов
до висновку, що податкові
повідомлення-рішення Дубенської
об'єднаної державної податкової
інспекції № в частині
податкового зобов'язання на суму 163 813,54
грн. - основного платежу та 81 906,77 -
штрафних (фінансових) санкцій, №
від 09.08.2013 в частині податкового
зобов'язання на суму 60 982,60 грн. -
основного платежу та 30 491,30 грн. -
штрафних (фінансових) санкцій є
протиправними, а тому підлягають до
скасування. В решті позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Дубенської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Рівненській
області № від 09.08.2013 р. в частині
податкового зобов'язання на суму 163 813, 54
грн. - основного платежу та 81 906, 77 грн -
штрафних (фінансових) санкцій, №
від 09.08.2013 р. в частині податкового
зобов'язання на суму 60 982, 60 грн. -
основного платежу та 30 491 , 30 грн -
штрафних (фінансових) санкцій.

У решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь позивача
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Західенергоресурси"
із Державного бюджету судовий збір у
розмірі 255, 92 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Жуковська Л.А.