Справа № 821/556/14
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/556/1411
год. 45 хв.

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Рябчич А.М.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Юдіна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Каховської об'єднаної
державної податкової інспекції
Херсонської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У січні 2013 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 (далі - позивач, ФОП
ОСОБА_3.) звернулась до Херсонського
окружного адміністративного суду з
позовом до Каховської об'єднаної
державної податкової інспекції
Херсонської області Державної
податкової служби (далі - відповідач,
Каховська ОДПІ) про скасування
податкового повідомлення - рішення від
25.10.2012 року № про збільшення
податкового зобов'язання по земельному
податку з фізичних осіб у сумі 37 881,98
грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27.01.2014 року скасовано
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 21.02.2013 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 17.09.2013 року
по справі №821/185/13-а та направлено на
новий розгляд вказані позовні вимоги.

Частиною 5 ст. 227 КАС України
передбачено, що висновки і мотиви, з
яких скасовані рішення, є обов'язковими
для суду першої чи апеляційної
інстанції при розгляді справи.

В ухвалі від 27 січня 2014 року Вищим
адміністративним судом зазначено, що
суди попередніх інстанцій відмовляючи
в позові в повному обсязі, зробили
передчасні висновки, оскільки залишили
поза увагою вимоги приписів
Податкового кодексу України щодо
встановлення бази оподаткування
земельним податком.

Отже, в даному адміністративному
проваджені справа розглядається з
урахуванням наведених висновків
Вищого адміністративного суду України.

Як вбачається з адміністративного
позову та письмових пояснень від 20.03.2014
року, позивач в обґрунтування своїх
вимог зазначив про незаконне
нарахування земельного податку за
земельні ділянки, які використовуються
для провадження підприємницької
діяльності, оскільки ФОП ОСОБА_3 є
платником єдиного податку, тому вона
звільняється від обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності з податків і
зборів, у тому числі з земельного
податку. Крім цього, позивач вказує, що
при визначенні грошового зобов'язання
по земельному податку податковим
органом безпідставно завищено
нормативно-грошову оцінку земельної
ділянки, розташованої за адресою
АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з
технічної документації вказаної
земельної ділянки.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

Відповідач надав письмові заперечення,
згідно яких зазначає про правомірне
нарахування позивачу земельного
податку, оскільки згідно свідоцтва
платника єдиного податку на 2012 рік
місця провадження підприємницької
діяльності ФОП ОСОБА_3 не співпадають з
адресами розташування земельних
ділянках, зокрема за адресами АДРЕСА_2,
АДРЕСА_1, АДРЕСА_3, що підтверджує їх не
використання у підприємницькій
діяльності, а тому позивач зобов'язаний
сплачувати земельний податок на
загальних підставах.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав письмові
заперечення та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення сторін, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про
часткове задоволення позовних вимог з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
власником наступних земельних ділянок
-

- земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 а, площею 0,1728 га,
згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку від
23.12.2008 року, зареєстрованого в книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за
№1АА73100230;

- земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2, площею 0,104 га, згідно
державного акту на право власності на
земельну ділянку від 25.03.2008 року,
зареєстрованого в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за
№1АА73100062;

- земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, площею 0,5114 га, згідно
договору купівлі - продажу земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення від 21.04.2010 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_4, та зареєстрованого в
Державному реєстрі прав на нерухоме
майно за №77299.

Відповідно до пункту 286.5 стаття 286
Податкового кодексу України
нарахування фізичним особам сум
податку проводиться органами
державної податкової служби, які
видають платникові до 1 липня поточного
року податкове повідомлення-рішення
про внесення податку за формою,
встановленою у порядку, визначеному
статтею 58 цього Кодексу.

25 жовтня 2010 року Каховською ОДПІ
прийнято податкове повідомлення -
рішення № про визначення ОСОБА_3
грошового зобов'язання за платежем
земельний податок з фізичних осіб за 2012
рік у загальній сумі 37881,98 грн. з
граничним строком сплати 25.12.2012 року.

Відповідно до наданого ОДПІ розрахунку
оскаржуваного грошового зобов'язання
судом встановлено, що

- по земельній ділянці за адресою
АДРЕСА_1 а, площею 0,1728 га, нараховано
земельний податок у сумі 8946,20 грн. з
урахуванням нормативно-грошової
оцінки 894620,16 грн. помноженої на 1%;

- по земельній ділянці за адресою
АДРЕСА_1, площею 0,5114 га, нараховано
земельного податку у сумі 26476,08 грн. з
урахуванням нормативно-грошової
оцінки 2647608,00 грн. помноженої на 1%;

- по земельній ділянці за адресою
АДРЕСА_2, площею 0,1040 га, нараховано
земельного податку у сумі 2459,71 грн. з
урахуванням нормативно-грошової
оцінки 245970,40 грн. помноженої на 1%.

Оцінюючи правомірність прийняття
оскаржуваного податкового
повідомлення - рішення, суд виходить з
встановлених в ході розгляду справи
фактичних обставин та їх узгодженості
з діючими положеннями податкового
законодавства.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 ст. 14
податкового кодексу України,
передбачено, що плата за землю -
загальнодержавний податок, який
справляється у формі земельного
податку та орендної плати за земельні
ділянки державної і комунальної
власності.

Відповідно до п. 7.1 ст. 7 Податкового
кодексу України під час встановлення
податку обов'язково визначаються такі
елементи: платники податку; об'єкт
оподаткування; база оподаткування;
ставка податку; порядок обчислення
податку; податковий період; строк та
порядок сплати податку; строк та
порядок подання звітності про
обчислення і сплату податку.

Згідно із статтею 269 Податкового
кодексу України платниками податку є
власники земельних ділянок, земельних
часток (паїв) та землекористувачі.

У статті 270 Податкового кодексу України
зазначено, що об'єктами оподаткування є
земельні ділянки, які перебувають у
власності або користуванні, та
земельні частки (паї), які перебувають у
власності.

Як встановлено судом, об'єктами
оподаткування у даних спірних
правовідносинах є земельні ділянки,
розташовані за адресами: АДРЕСА_3;
АДРЕСА_1; АДРЕСА_2, власником яких є
ОСОБА_3

Одночасно судом встановлено, що ОСОБА_3
є фізичною особою - підприємцем
відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію.

Відповідно до свідоцтва платника
єдиного податку серія НОМЕР_2 від 31.05.2012
р. ФОП ОСОБА_3 з 01.01.2012 р. перебуває на
спрощеній системі оподаткування за
ставкою 5% - ІІІ група. Місце провадження
господарської діяльності вказано
АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6. Види
господарської діяльності - діяльність
ресторанів, надання послуг мобільного
харчування; надання в оренду й
експлуатацію власного чи орендованого
нерухомого майна; роздрібна торгівля з
лотків і на ринках іншими товарами;
інші види роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах.

Аналогічна інформація міститься у
заяві ФОП ОСОБА_3 про застосування
спрощеної системи оподаткування від
30.05.2012 р., поданої до Каховської ОДПІ.

В судовому засіданні представник
позивача стверджував, що перебуваючи
на спрощеній системі оподаткування та
використовуючи вищевказані земельні
ділянки у підприємницькій діяльності
шляхом передачі їх в оренду одночасно з
об'єктами нерухомості, ФОП ОСОБА_3
відповідно до п.297.1 ст.297 Податкового
кодексу України звільняється від
сплати земельного податку щодо
вказаних земельних ділянок.

Перевіряючи вказаний довід позивача на
предмет його узгодженості з нормами
Податкового кодексу України, суд
встановив наступне.

Статтею 116 Земельного кодексу України
передбачено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, або за результатами
аукціону.

Відповідно до статті 126 Земельного
кодексу право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків, визначених частиною
другою цієї статті. Право власності на
земельну ділянку, набуту у власність із
земель приватної власності без зміни
її меж, цільового призначення,
посвідчується: а) цивільно-правовою
угодою щодо відчуження земельної
ділянки, укладеною в порядку,
встановленому законом, у разі набуття
права власності на земельну ділянку за
такою угодою; б) свідоцтвом про право на
спадщину.

Враховуючи вказане обмеження та вимоги
до документа, який посвідчує право
власності на земельну ділянку,
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України №449 від 02.04.2002 року, в
редакції постанови від 03.08.2009 року,
реєстрація права власності на земельну
ділянку за суб'єктом підприємницької
діяльності - фізичною особою, або
фізичною особою-підприємцем, не
передбачена.

Відповідно до норм ст. 42, 44, 47
Господарського кодексу України
підприємництво - це безпосередня
самостійна, систематична на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Правові засади застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності, а також справляння єдиного
податку встановлено у главі 1 розділу XIV
Податкового кодексу України.

Згідно статті 291 цього Кодексу спрощена
система оподаткування обліку та
звітності - це особливий механізм
справляння податків і зборів, що
встановлює заміну сплати окремих
податків і зборів, встановлених пп. 297.1
ст. 297 Кодексу.

Відповідно до пп. 298.1.1 п. 298.1 ст. 298
Податкового кодексу України для
обрання або переходу на спрощену
систему оподаткування фізична особа -
підприємець подає до органу державної
податкової служби заяву про
застосування спрощеної системи
оподаткування за формою, затвердженою
наказом Міністерства фінансів України
від 20.12.2011 р. № 1675 "Про затвердження
форми свідоцтва платника єдиного
податку та порядку видачі свідоцтва,
форми та порядку подання заяви про
застосування спрощеної системи
оподаткування та форми розрахунку
доходу за попередній календарний рік"
(далі - наказ N 1675), у якій зазначаються
такі відомості:

- найменування суб'єкта господарювання,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків фізичної особи -
підприємця або серія та номер паспорта
(для фізичних осіб, які через свої
релігійні переконання в установленому
порядку відмовляються від прийняття
реєстраційного номера облікової
картки платника податків);

- дані документа, що підтверджує
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця;

- податкова адреса суб'єкта
господарювання;

- місце провадження господарської
діяльності;

- обрані фізичною особою - підприємцем
види господарської діяльності, у разі
здійснення виробництва - також види
товару (продукції), що нею виробляються;

- ставки єдиного податку або зміна
ставки, обрані суб'єктами
господарювання;

- кількість осіб, які одночасно
перебувають з фізичною особою -
підприємцем у трудових відносинах, та
середньооблікова чисельність
працівників у юридичної особи;

- дата (період) обрання або переходу на
спрощену систему оподаткування.

Свідоцтво платника єдиного податку
видається суб'єкту господарювання,
який подав до органу державної
податкової служби заяву про
застосування спрощеної системи
оподаткування (п. 299.1 ст. 299 Кодексу).

У свідоцтві платника єдиного податку
зазначаються аналогічні відомості,
серед яких зокрема: місце провадження
господарської діяльності.

Отже, фізичні особи - підприємці, які за
власним бажанням обрали спрощену
систему оподаткування, при подачі
заяви про застосування спрощеної
системи оподаткування та отриманні
свідоцтва платника єдиного податку
повинні дотримуватись вимог глави 1
розділу XIV Податкового кодексу України
та наказу Міністерства фінансів
України № 1675.

Як вбачається із свідоцтва про сплату
єдиного податку від 31.05.2012 р., позивачу
надавалося право провадити такий вид
діяльності, як: здавання в оренду
власного нерухомого майна, за місцями
провадження господарської діяльності -
АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6.

З матеріалів справи встановлено, що ФОП
ОСОБА_3 з метою здійснення
підприємницької діяльності уклала 01
січня 2012 року договір №2 оренди
автозаправних станцій, за яким
передала у строкове платне володіння
та користування автозаправні станції
та земельні ділянки, розташовані за
адресами АДРЕСА_3, АДРЕСА_2, АДРЕСА_6

Оскільки будівля згідно із ст. 181
Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК
України) є нерухомою річчю, то
володіння і користування такою
будівлею неможливе без володіння та
користування земельною ділянкою, на
якій така будівля знаходиться.

Отже, суд розглядає використання
спірних земельних ділянок у
підприємницькій діяльності позивача з
урахуванням розміщення на їх площі
будівель та споруд, які є об'єктами
оренди за вказаним договором оренди.

З розрахунку ДПІ щодо нарахованих сум
земельного податку, судом встановлено,
що об'єктами оподаткування визначено
земельні ділянки, які розташовані за
адресами: АДРЕСА_3; АДРЕСА_1, АДРЕСА_2

З огляду на вищевказані обставини,
судом встановлено, що за місцями
розташування земельних ділянок за
адресами: АДРЕСА_3; АДРЕСА_1, АДРЕСА_2
позивач не здійснював підприємницьку
діяльність щодо здавання в оренду
власного нерухомого майна, оскільки у
свідоцтві про сплату єдиного податку
від 31.05.2012 р. передбачено місця
провадження підприємницької
діяльності за іншими адресами.

Суд відмічає, що обов'язковість
дотримання платником податку
заявлених місць провадження
підприємницької діяльності у
свідоцтві про сплату єдиного податку
при фактичному здійсненні такої
діяльності, обумовлено, зокрема,
реєстрацією права власності на
земельну ділянку за фізичною особою та
використання нею у підприємницькій
діяльності вказаних об'єктів
власності, про що підприємець повинен
повідомити податковий орган та, в
даному випадку, підтверджується
поданою ФОП ОСОБА_3 до податкового
органу заявою про застосування
спрощеної системи оподаткування з
визначенням конкретних місць
провадження своєї підприємницької
діяльності.

Відповідно до п.297.1 ст.297 Податкового
кодексу України платники єдиного
податку звільняються від обов'язку
нарахування, сплати та подання
податкової звітності, зокрема із
земельного податку, крім земельного
податку за земельні ділянки, що не
використовуються ними для провадження
господарської діяльності.

Отже, судом встановлено, оскільки місця
розташування земельних ділянок, які
визначені як об'єкти оподаткування у
розрахунку земельного податку, не
зазначені у переліку місць провадження
господарської діяльності згідно заяви
ФОП ОСОБА_3 про застосування спрощеної
системи оподаткування та виданого на
її підставі свідоцтва про сплату
єдиного податку, тому суд приходить до
висновку про наявність у позивача
обов'язку сплачувати земельний податок
на загальних підставах за земельні
ділянки, які розташовані за адресами: м.
АДРЕСА_3 АДРЕСА_1, АДРЕСА_2

Щодо правомірності нарахованих сум
грошових зобов'язань з земельного
податку за оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням, то суд
зазначає наступне.

Підпунктом 271.1.1 п. 271.1 ст. 271 Податкового
кодексу України передбачено, що базою
оподаткування є нормативна грошова
оцінка земельних ділянок з урахуванням
коефіцієнта індексації, визначеного
відповідно до порядку, встановленого
розділом XIII цього Кодексу.

Згідно із пп. 14.1.125 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України
нормативно грошова оцінка земельних
ділянок - капіталізований рентний
дохід із земельної ділянки, визначений
відповідно до законодавства
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.

Відповідно до п. 286.1. ст. 286 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування земельного податку є дані
державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що
реалізують державну політику у сфері
земельних відносин та у сфері
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно, щомісяця, але не
пізніше 10 числа наступного місяця, а
також за запитом відповідного
контролюючого органу за
місцезнаходженням земельної ділянки
подають інформацію, необхідну для
обчислення і справляння плати за землю,
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Отже, обчислення суми плати за землю
власникам земельних ділянок та
землекористувачу здійснюється з
урахуванням даних державного
земельного кадастру, який відповідно
до підпункту 14.1.42 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України містить
сукупність відомостей і документів про
місце розташування та правовий режим
земельних ділянок, їх оцінку,
класифікацію земель, кількісну та
якісну характеристики, розподіл серед
власників землі та землекористувачів,
підготовлених відповідно до закону.

В ході розгляду справи судом було
витребувано від податкового органу
дані державного земельного кадастру,
на підставі яких було нараховані
позивачу оскаржувані суми земельного
податку.

На виконання даної вимоги суду
відповідачем надано лист відділу
Держкомзему у м. Каховці Херсонській
області від 23.10.2012 р. за № 01-02/675 щодо
нормативно грошової оцінки земельних
ділянок по фізичній особі ОСОБА_3,
зокрема по земельній ділянці за
адресою АДРЕСА_3, у розмірі 894620,16 грн., по
земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2, у
розмірі 245970,40 грн. Проте, відповідач не
надав суду документального
підтвердження розміру нормативно
грошової оцінки земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1.

При цьому, суд відмічає, що в ході
розгляду даного спірного питання,
представником позивача в судовому
засіданні не заперечувалось, що суми
нормативно грошових оцінок по
земельним ділянкам за адресами
АДРЕСА_3, та АДРЕСА_2 відповідають даним
державного земельного кадастру. Проте,
представник позивача зазначив, що
застосування податковим органом в
якості бази оподаткування нормативної
грошової оцінки по земельній ділянці
за адресою АДРЕСА_1, у розмірі 2647608,00 грн.
не відповідає дійсності, оскільки
згідно витягу з технічної документації
про нормативну грошову оцінку
земельної ділянки, наданого
управлінням Держземагентства у
Каховському районі Херсонської
області від 06.11.2013 року №1550/03-10,
нормативна грошова оцінка земельної
ділянки за місцезнаходженням
Херсонська область, АДРЕСА_1, площею 0,5114
га, складає 1270829,00 грн.

Представник відповідача в судовому
засіданні вказані обставини ні яким
чином не спростовував, при цьому,
доказів застосування нормативної
грошової оцінки у розмірі 2647608,00 грн.
при розрахунку земельного податку по
вказаній земельній ділянці суду не
надав.

Отже, з урахуванням наявних в
матеріалах доказів, суд приходить до
висновку, що всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС
України податковим органом, як
суб'єктом владних повноважень не
доведено, що при визначенні податкових
зобов'язань з земельного податку
ОСОБА_3 по земельній ділянці,
розташованій за адресою АДРЕСА_1,
керувався даними державного
земельного кадастру, як єдиною
підставою для обчислення та
нарахування земельного податку, а тому
застосування нормативної грошової
оцінки у розмірі 2647608,00 грн. при
розрахунку земельного податку по
земельній ділянці, розташованої за
адресою АДРЕСА_1 є неправомірним.

Статтею 274 Податкового кодексу України
передбачено, що ставка податку за
земельні ділянки, нормативну грошову
оцінку яких проведено, встановлюється
у розмірі 1 відсотка від їх нормативної
грошової оцінки, за винятком земельних
ділянок, зазначених у статтях 272, 273, 276
цього Кодексу.

Згідно розрахунку грошового
зобов'язання по земельному податку
судом встановлено, що податковим
органом правомірно була застосована
ставка податку у розмірі 1% від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки.

Однак, враховуючи, що відповідачем
неправомірно застосована нормативна
грошова оцінка земельної ділянки за
адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 2647608,00 грн.,
замість нормативно грошової оцінки в
сумі 1270829,00 грн. згідно витягу з
технічної документації про нормативну
грошову оцінку земельної ділянки,
наданого управлінням Держземагентства
у Каховському районі Херсонської
області від 06.11.2013 року №1550/03-10, тому в
частині визначення грошового
зобов'язання по земельному податку у
розмірі 13767,79 грн. (26476,08 грн. ( 2647 608,00 грн.
х 1%) - 12708,29 грн. (1270829,00 грн. х 1%)) податкове
повідомлення - рішення від 25.10.2012 року
№ є неправомірним та підлягає
скасуванню.

На підставі викладеного та приймаючи
до уваги ч. 1 ст. 71 КАС України, якою
передбачено обов'язок кожної сторони
по справі довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу,
суд приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено (ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Оскільки позовні вимоги задоволені в
частині грошового зобов'язання за
податковим повідомленням - рішенням у
сумі 13767,79 грн., тому розмір судового
збору який стягується на користь
позивача складає 137,68 грн.

Керуючись ст.ст. 7-11, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення від 25.10.2012 року
№ в частині збільшення
податкового зобов'язання по земельному
податку з фізичних осіб у сумі 13767,79 грн.

В частині позовних вимог щодо
скасування податкового
повідомлення-рішення від 25.10.2012 року
№ про збільшення податкового
зобов'язання по земельному податку з
фізичних осіб у сумі 24114,10 грн. -
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
судові витрати зі сплати судового
збору в сумі 137,68 грн. (сто тридцять сім
гривень 68 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 30 квітня 2014 р.

Суддя
Дубровна
В.А.

кат. 8.3.13