Справа № 689/233/14-а
Суддя: Соловйов А. В.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ярмолинецький районний суд
Хмельницької області
Справа №
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2014 року
смт.Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Соловйова А.В.,

при секретарі Цмикайло Т.В.,

за участю позивача - не з'явився,

представника позивача -
ОСОБА_1,

представника відповідача -
не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Львівської митниці
Міндоходів України про визнання
протиправними дій по притягненню
позивача до відповідальності за ч. 3 ст.
481 МК України, скасування постанови
№3534/20908/13 від 17.01.2014 р., винесеної
Львівською митницею Міндоходів
України у справі про порушення митних
правил,-

встановив:

ОСОБА_2 звернувся із адміністративним
позовом до Львівської митниці
Міндоходів України про визнання
протиправними дій по притягненню
позивача до відповідальності за ч. 3 ст.
481 МК України, скасування постанови
№3534/20908/13 від 17.01.2014 р., винесеної
Львівською митницею Міндоходів
України у справі про порушення митних
правил.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.02.2013
р. позивач ввіз на територію України в
режимі тимчасового ввезення терміном
до 60 днів під зобов'язання про зворотнє
вивезення, автомобіль, зареєстрований
в РП. 11.02.2013 р. за участю вказаного
автомобіля сталось ДТП, автомобіль
зазнав значних пошкоджень і не
підлягав ремонту. Тому позивач продав
його на запчастини і не зміг вивезти
його за межі України. Однак, ці
пояснення відповідач не врахував.

Представник позивача позов підтримав з
аналогічних мотивів. Додатково
зазначив, що відповідач помилково
кваліфікував дії позивача за ч. 3 ст. 481
МК України, оскільки такі підлягають
кваліфікації за ч. 2 ст. 469 МК України.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча був належно
повідомлений про час і місце розгляду
справи. В запереченнях посилається на
законність оскаржуваної постанови,
ненадання позивачем жодних
підтверджень факту аварії автомобіля
та неповідомлення про це митного
органу, як це вимагає ч. 1 ст. 192 МК
України. Згідно із ч. 4 ст. 380 МК України
тимчасово ввезені транспортні засоби
особистого користування не можуть бути
розукомплектовані чи передані у
володіння іншим особам. Посилається на
те, що у ст. ст. 469 ч. 2 та 381 ч. 3 МК України
передбачена відповідальність за різні
порушення митних правил і що позивачем
було допущено порушення,
відповідальність за яке передбачена
саме у ч. 3 ст. 381 МК України.

Розглянувши матеріали справи в їх
сукупності, суд встановив наступне.

У відповідності до протоколу від 21.12.2013
р. про порушення митних правил
№3534/20908/13, під час перетину ОСОБА_2
митного кордону України 21.12.2013 р.
автомобілем VW Т4 реєстраційний номер
НОМЕР_1, країна реєстрації - РП було
проведено перевірку та встановлено,
ОСОБА_2 09.02.2013 р. через МП «Смільниця»
Львівської митниці ввіз на митну
територію України транспортний засіб
BMW535 НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_3,
країна реєстрації - РП в митному режимі
«тимчасове ввезення» терміном до 60
днів під зобов'язання про зворотнє
вивезення транспортного засобу. Однак,
станом на 21.12.2013 р. вказаний автомобіль
ОСОБА_2 за межі митної території
України не вивіз.

Зазначені обставини позивачем не
заперечуються.

Оскаржуваною постановою у справі про
порушення митних правил від 17.01.2014 р.
№3534/20908/13 за вказане порушення,
передбачене ч. 3 ст. 481 МК України ОСОБА_2
був визнаний винним і притягнутий до
адміністративної відповідальності.

Позивач посилається на те, що 11.02.2013 р.
за участю вказаного автомобіля сталось
ДТП, автомобіль зазнав значних
пошкоджень і не підлягав ремонту. Тому
позивач продав його на запчастини і не
зміг вивезти його за межі України.
Однак, жодних доказів виклику
працівників ДАІ на місце ДТП суду не
надано, а посилання позивача на стан
афекту, внаслідок якого він вирішив не
викликати працівників ДАІ, а одразу
відбуксирувати пошкоджений
транспортний засіб, не звільняє
позивача від обов'язків водія у разі
причетності до дорожньо-транспортної
пригоди, передбачених в п. 2.10. Правил
дорожнього руху України. Не надано
також жодного доказу неможливості
транспортування транспортного засобу
після ДТП для вивезення за межі митної
території України чи доказів
стверджуваної реалізації пошкодженого
автомобіля на запчастини.

При цьому, покази допитаних в судовому
засіданні свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
ствердили, що автомобіль позивача був
пошкоджений, оскільки злетів з дороги
та буксирувався на територію
Ярмолинецької сільгосптехніки, не
впливають на висновки суду та не
свідчать про критичний характер
пошкодження автомобіля, який би
унеможливлював його вивіз за межі
митного кордону України. При цьому,
покази свідків щодо ушкоджень, які
отримав автомобіль, спростовуються
поясненнями самого позивача від 21.12.2013
р., який ствердив, що пошкодження
автомобіля полягало лише у
несправності коробки автомат, при чому,
не внаслідок ДТП.

У відповідності до ч. ч. 3, 4, 6 ст. 380 МК
України в редакції, чинній на час
існування відповідних відносин,
тимчасове ввезення
громадянами-нерезидентами на митну
територію України транспортних
засобів особистого користування
дозволяється на строк до одного року.
Цей строк може бути продовжено
органами доходів і зборів з
урахуванням дії обставин непереборної
сили та особистих обставин громадян,
які ввезли такі транспортні засоби, за
умови документального підтвердження
цих обставин, але не більш як на 60 днів.
Строки, передбачені абзацами першим та
другим цієї частини, можуть бути
продовжені органами доходів і зборів з
урахуванням дії обставин непереборної
сили та особистих обставин громадян,
які ввезли транспортні засоби, за умови
документального підтвердження цих
обставин, але не більш як на 60 днів.
Тимчасово ввезені транспортні засоби
особистого користування можуть
використовуватися на митній території
України виключно тими громадянами, які
ввезли їх в Україну, для їх особистих
потреб, не можуть бути
розкомплектовані, а також відчужені чи
передані у володіння, користування або
розпорядження іншим особам. У разі
втрати чи повного зіпсування тимчасово
ввезених транспортних засобів
особистого користування внаслідок
аварії або дії обставин непереборної
сили перебіг строку тимчасового
ввезення зупиняється за умови надання
органам доходів і зборів власниками
таких транспортних засобів достатніх
доказів їх втрати чи зіпсування.

Відтак, факт вчинення позивачем
зазначеного порушення відповідає
матеріалам справи. Посилання
представника позивача на помилкову
кваліфікацію дій позивача за ч. 3 ст. 481
МК України, а не за ч. 2 ст. 469 МК України
спростовується змістом зазначених
норм. Так, за ч. 2 ст. 469 МК України
передбачена відповідальність за зміну
стану товарів, митне оформлення яких не
закінчено, або товарів, що перебувають
на тимчасовому зберіганні під митним
контролем на складі тимчасового
зберігання, на складі організації -
отримувача гуманітарної допомоги або
на митному складі, користування та
розпорядження ними без дозволу органу
доходів і зборів, а так само невжиття
передбачених частиною четвертою
статті 204 цього Кодексу заходів щодо
товарів, строк тимчасового зберігання
яких під митним контролем на складі
тимчасового зберігання, на складі
організації - отримувача гуманітарної
допомоги або на митному складі
закінчився. У той же час, допущене
позивачем порушення полягало у
перевищенні строку вивезення товарів
за межі митної території України
більше ніж на десять діб,
відповідальність за яке передбачена ч.
3 ст. 481 МК України.

Згідно із ст. 280 КУпАП, орган (посадова
особа) при розгляді справи про
адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчиненні, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадської
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Порушень зазначених
положень судом встановлено не було. З
урахуванням наведеного, дії посадової
особи щодо складання постанови за
наслідками розгляду справи про
адміністративне правопорушення закону
відповідають.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 283 КУпАП,
розглянувши справу про
адміністративне правопорушення, орган
(посадова особа) виносить постанову по
справі. Постанова повинна містити:
найменування органу (посадової особи),
який виніс постанову, дату розгляду
справи; відомості про особу, щодо якої
розглядається справа; опис обставин,
установлених при розгляді справи;
зазначення нормативного акта, який
передбачає відповідальність за дане
адміністративне правопорушення;
прийняте по справі рішення.

Згідно із ст. 284 КУпАП, по справі про
адміністративне правопорушення, орган
(посадова особа) виносить одну з таких
постанов: 1) про накладення
адміністративного стягнення; 2) про
застосування заходів впливу,
передбачених статтею 241 цього Кодексу;
3) про закриття справи. При цьому,
постанова про закриття справи
виноситься лише при оголошенні усного
зауваження, передачі матеріалів на
розгляд громадської організації чи
трудового колективу або передачі їх
прокурору, органу досудового
розслідування, а також при наявності
обставин, передбачених статтею 247 цього
Кодексу. Однак, належних доказів
наявності передбачених законом
підстав у даному випадку для винесення
відповідачем іншої постанови чи
безпідставного винесення оскаржуваної
постанови, суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 159 - 162, 171-2 КАС України, ст. 293 КУпАП,
суд

постановив:

У позові відмовити повністю.

Постанова є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Суддя підпис.

Копія вірна:

Суддя
А.В.Соловйов