Справа № К/9991/80244/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/80244/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Мойсюка М.І., Олексієнка
М.М.розглянувши у попередньому
судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Консоль ЛТД" на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 10
березня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2011 року у справі за позовом Кримського
республіканського відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Консоль ЛТД" про
стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2010 року позивач звернувся до
суду із позовом до відповідача про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання 4% нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2008 році.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 10 березня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2011 року, позов задоволено. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Консоль ЛТД" на
користь Кримського республіканського
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів 645105 грн. 00 коп.
адміністративно-господарських
санкцій.

У касаційній скарзі ставиться питання
про скасування вказаних судових рішень
судів першої та апеляційної інстанцій
з підстав порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі у межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

За змістом статті 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів» (далі - Закон № 875-ХII)для
підприємств, установ, організацій
встановлюється норматив робочих місць
для забезпечення працевлаштування
інвалідів.

Частиною першою статті 20 Закону № 875-XII
встановлено, що підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю,де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року №
1251-XII «Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом з тим відповідно до частини 1
статті 218 Господарського Кодексу
України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону
№ 875-ХІІ підприємства, установи,
організації, фізичні особи, які
використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Частиною 3 статті 18-1 вказаного закону
передбачено, що державна служба
зайнятості здійснює пошук підходящої
роботи відповідно до рекомендацій
МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації
та знань, з урахуванням його побажань.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
яким погодився суд апеляційної
інстанції виходив з того, що актом
планової виїзної перевірки виконання
вимог ст. ст.19, 20 Закону № 875-ХII від 12
липня 2010 року встановлено
середньооблікову кількість штатних
працівників облікового складу, що
працювали у Товаристві з обмеженою
відповідальністю "Консоль ЛТД" у 2008
році у кількості 1093 особи, з них
середньооблікова чисельність штатних
працівників, яким за висновками МСК
встановлена інвалідність - 15 осіб. Не
створено відповідачем у 2008 році 29
робочих місць для інвалідів.

Згідно листа Сімферопольського
міського центру зайнятості від 27
жовтня 2010 року відповідач за період з 1
січня 2008 року до 1 січня 2010 року не надав
до центру зайнятості відомості про
необхідність в працівниках із кола
осіб з обмеженими фізичними
можливостями по формі № 3-ТН «Про
наявність вакансій».

Враховуючи те, що протягом 2008 року
відповідачем не вжито усіх
передбачених чинним законодавством
заходів для забезпечення
працевлаштування інвалідів, на нього
повинна бути покладена
відповідальність за не направлення
органами соціального захисту
населення необхідної кількості
інвалідів на підприємство для
працевлаштування та відсутність
інвалідів, які бажають
працевлаштуватися. Тому, висновок
судів попередніх інстанцій про
обгрунтованість вимог позивача є
правильним.

Доводи касаційної скарги про порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
безпідставні, спростовуються
матеріалами справи та не ґрунтуються
на законі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 КАС України, суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення -без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а судові
рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Консоль
ЛТД" залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 10
березня 2011 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2011 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Судді: В.В. Тракало
М.І. Мойсюк М.М. Олексієнко