Справа № 2-а-1060/11/0229
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-1060/11/0229
Головуючий у 1-й інстанції: Гарник М.С.
Суддя-доповідач: Залімський І. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Залімський І. Г.

судді: Граб Л.С. Смілянець Е. С.

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області на постанову Чечельницького
районного суду Вінницької області від
05 травня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з
адміністративним позовом до
управління управління Пенсійного
фонду України у Чечельницькому районі
Вінницької області про визнання дій
управління Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області неправомірними; зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплату державної та додаткової пенсії
як особі, що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи, категорії 1,
інваліду 1 групи захворювання,
пов'язаного з наслідками аварії на
ЧАЕС, відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Постановою Чечельницького районного
суду Вінницької області від 05.05.2011 року
позов задоволено: визнано
протиправними дії управління
управління Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області; зобов'язано відповідача
провести перерахунок та виплату
позивачу державної пенсії як особі,
постраждалій від наслідків
Чорнобильської катастрофи, у розмірі
десяти мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 100% мінімальної
пенсії за віком починаючи з 14.10.2011 року
відповідно до ст. ст. 50,54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Чечельницького районного
суду Вінницької області , як таку, що
винесена з неправильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Згідно зі ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Вивчивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши наявні у ній докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що позивач є
потерпілим від Чорнобильської
катастрофи та має право на часткову
доплату за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до статтей 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Згідно ст. 50 Закону України "Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" особам, віднесеним до
постраждалих першої категорії, що є
інвалідами 1 групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, в розмірі 100 %
мінімальної пенсії за віком.

Ч. 4 ст. 54 вказаного Закону встановлено,
що в усіх випадках розмір пенсії для
інвалідів 1 групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не може бути нижчим 10
мінімальних пенсій за віком.

Відповідач відмовив позивачу
виплачувати державну та додаткову
пенсію у розмірах визначених ст.ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
посилаючись на те, що йому повинна
виплачуватись державна та додаткова
пенсія у розмірі, визначеному
Постановами Кабінету Міністрів
України №530 від 28.05.2008 року та № 654 від
16.07.2008 року.

З огляду на те, що Закон України "Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" має вищу юридичну силу в
порівняні з Постановами Кабінету
Міністрів України №530 від 28.05.2008 року
та № 654 від 16.07.2008 року відмова
відповідача є неправомірною щодо
виплати державної та додаткової пенсії
в меншому розмірі ніж це передбачено
ст.ст. 50, 54 зазначеного Закону.

Своїми діями відповідач допустив
звуження змісту та обсягу прав та
свобод позивача, передбачених статтею
22 Конституції України, в якій
зазначено, що права і свободи людини і
громадянина, закріплені цією
Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів
не допускається звуження змісту та
обсягу існуючих прав і свобод.

При цьому колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції, що
розмір мінімальної пенсії за віком
необхідно обраховувати відповідно до
частини 1 статті 28 Закону України "Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування", оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого частиною першою
цієї статті, мінімального розміру
пенсії за віком.

З огляду на викладене, колегія суддів,
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не взяв до уваги
положення частини 3 статті 28
зазначеного Закону, з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом 1 частини 1 цієї
статті, застосовується виключно для
визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом,
оскільки наявність такої норми та
відсутність іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії, встановленої
статтею 46 Конституції України та права
на отримання доплати до пенсії,
передбаченої статтями 50, 54 Закону
України "Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного судова колегія
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб, строках та
межах визначених законом.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
для висновку про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи, тобто прийнята
постанова відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України , суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Чечельницькому районі Вінницької
області, -залишити без задоволення, а
постанову Чечельницького районного
суду Вінницької області від 05 травня 2011
року, -без змін.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Залімський І. Г.

Судді
Граб Л.С.

Смілянець Е. С.