Справа № 805/2478/14
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Крилова М.М.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
справа №805/2478/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Шишова О.О., суддів
Сіваченка І.В., Сухарька М.Г., секретарі
судового засіданні Сульженко А.В., за
участю представника позивача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17 березня
2014 року у справі № 805/2478/14 за позовом
ОСОБА_4 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області про визнання дій
протиправними, визнання недійсними та
скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду задоволені
позовні вимоги ОСОБА_4 до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області про
визнання протиправними дії щодо
винесення припису №385 від 29.10.2013 року та
наказу №267 від 07.11.2013 року та визнання
протиправними та скасування припису №
385 від 29.10.2013 року та наказу № 267 від
07.11.2013 року.

Визнано протиправними дії Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Донецькій області щодо
винесення припису №385 від 29.10.2013 року та
наказу №267 від 07.11.2013 року.

Визнано протиправним та скасовано
припис Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Донецькій області № 385 від 29.10.2013 року.

Визнано протиправним та скасовано
наказ Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Донецькій області № 267 від 07.11.2013 року.

З рішенням суду першої інстанції не
погодився відповідач та звернувся з
апеляційною скаргою у якій вказав, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Зазначив, що в
ході перевірки перебудованого об'єкту
позивача було встановлено порушення,
на підставі яких було винесено
обґрунтований та законний припис та
наказ. Просив скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позовних вимог
позивача.

У судовому засіданні представник
позивача вважав, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права. Просив залишити
апеляційну скаргу без задоволення а
постанову суду першої інстанції без
змін.

Представник відповідача у судове
засідання не прибув, хоча був належним
чином повідомлений про дату, час і
місце судового засідання, тому
відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції розглянув
справу у відсутність особи, яка не
з'явилася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Преамбулою Закону України від 17.02.2011
року № 3038-VI «Про регулювання
містобудівної діяльності» (далі - Закон
№ 3038-VI), із змінами і доповненнями,
внесеними Законом України від 19 травня
2011 року N 3395-VI, цей Закон встановлює
правові та організаційні основи
містобудівної діяльності і
спрямований на забезпечення сталого
розвитку територій з урахуванням
державних, громадських та приватних
інтересів.

Відносини у сфері містобудівної
діяльності регулюються Конституцією
України, Цивільним, Господарським і
Земельним кодексами України, цим
Законом, законами України «Про
Генеральну схему планування території
України», «;Про основи містобудування»,
«;Про архітектурну діяльність», «;Про
комплексну реконструкцію кварталів
(мікрорайонів) застарілого житлового
фонду», «;Про землеустрій», іншими
нормативно-правовими актами (ст.3
Закону № 3038-VI).

Державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил під час
виконання підготовчих і будівельних
робіт. Державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Посадові особи інспекцій державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право:

1) безперешкодного доступу до місць
будівництва об'єктів;

2) складати протоколи про вчинення
правопорушень, акти перевірок та
накладати штрафи відповідно до закону;

3) видавати обов'язкові для виконання
приписи щодо:

а) усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил;

б) зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які виконуються без
реєстрації декларації про початок їх
виконання або дозволу на виконання
будівельних робіт;

4) проводити перевірку відповідності
виконання підготовчих та будівельних
робіт вимогам державних будівельних
норм, стандартів і правил, затвердженим
проектним вимогам, рішенням, технічним
умовам, своєчасності та якості
проведення передбачених
нормативно-технічною і проектною
документацією зйомки, замірів,
випробувань, а також ведення журналів
робіт, наявності у передбачених
законодавством випадках паспортів,
актів та протоколів випробувань,
сертифікатів та іншої документації та
інше (ст.41 Закону № 3038-VI).

29.10.2013 року головним державним
інспектором Центрального управління
державного контролю за будівництвом
об'єктів Інспекції ДАБК в Донецькій
області проведена позапланова
перевірка ОСОБА_4 з питань дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, державних стандартів
і правил на об'єкті будівництва -
реконструкція АДРЕСА_1, за результатами
якої складений акт від 29.10.2013 року, яким
встановлено, що реконструкція квартири
виконувалась на підставі декларації
про початок виконання будівельних
робіт, зареєстрованої 01.03.2012 року за
№ДЦ1 та проектної документації,
розробленої ТОВ «Інститут технічного
нагляду», декларації про готовність
об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої 13.03.2013 року за №ДЦ
97, свідоцтва про право власності
від 06.09.2013 року. У п.13 декларації про
початок виконання будівельних робіт
від 01.03.2012 року №ДЦ1 відсутня
інформація щодо містобудівних умов і
обмежень забудови земельної ділянки.
Крім того, оглядом об'єкту встановлено,
що в приміщенні є вихід з житлової
частини будинку, розміри пандусу не
відповідають затвердженим проектним
рішенням. Також встановлено, що роботи
з виносу теплових мереж над входом
виконані відповідно до робочого
проекту, який розроблений ТОВ «АКМ Нова
будова» у 2008 році, проект погоджений КП
«Служба єдиного замовника Київського
району м. Донецька» та ККП
«Донецькміськтепломережа» у 2008 році,
що свідчить про те, що будівельні
роботи виконувались без отримання
документів, що надають право на
виконання будівельних робіт.

Встановлене перевіркою свідчить про
порушення позивачем ст.ст. 34, 36 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», ст.ст. 9, 27
Закону України «Про архітектурну
діяльність» та п.2.53 ДБН В.2.2-15-2005
«Житлові будинки. Основні положення».

За результатами зазначеної перевірки
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Донецькій області винесений припис №385
від 29.10.2013 року, відповідно до якого
позивача зобов'язано привести
нежитлове приміщення в житловому
будинку АДРЕСА_1 у первісний стан до
01.05.2014 року.

Крім того, 07.11.2013 року Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю в Донецькій області винесений
наказ №267, яким скасована реєстрація
декларації про початок виконання
будівельних робіт «Реконструкція (без
зміни геометричних параметрів)
АДРЕСА_1» від 13.03.2012 року №ДЦ1;
скасована реєстрація декларації про
готовність об'єкта до експлуатації
«Реконструйована АДРЕСА_1» від 13.03.2012
року №ДЦ97.

Позивач оскаржує рішення Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Донецькій області, а саме
припис №385 від 29.10.2013 року та наказ №267
від 07.11.2013 року, посилаючись при цьому
на відсутність з його боку порушень
законодавства у сфері містобудівної
діяльності.

Суд першої інстанції зазначив, що
завданням адміністративного суду є
перевірка правомірності (легальності)
даних рішень з огляду на чіткі
критерії, які зазначені у частині 3
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

"На підставі" - означає, що суб'єкт
владних повноважень: 1) повинен бути
утвореним у порядку, визначеному
Конституцією та законами України; 2)
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним. "У
межах повноважень" - означає, що суб'єкт
владних повноважень повинен приймати
рішення, а дії вчиняти відповідно до
встановлених законом повноважень, не
перевищуючи їх."У спосіб" - означає, що
суб'єкт владних повноважень
зобов'язаний дотримуватися
встановленої законом процедури і форми
прийняття рішення або вчинення дії і
повинен обирати лише визначені законом
засоби.

Щодо повноважень Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Донецькій області на проведення
позапланової перевірки, правомірності
призначення та проведення якої ставить
під сумнів позивач, суд зазначає
наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Повноваження Держархбудінспекції щодо
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
визначені статтею 41 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» та Порядком здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 N
553 (із змінами і доповненнями, внесеними
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.02.2012 N 148).

Відповідно до пункту 1 Порядку
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2011 N 553 (далі -
Порядок), визначено процедуру
здійснення заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у
сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил та ліцензійних умов
провадження господарської діяльності,
пов'язаної з будівництвом об'єкта
архітектури, який за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється за дотриманням:

1) вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, проектної
документації, будівельних норм,
державних стандартів і правил,
технічних умов, інших нормативних
документів під час виконання
підготовчих і будівельних робіт,
архітектурних, інженерно-технічних і
конструктивних рішень, застосування
будівельної продукції;

2) порядку здійснення авторського і
технічного нагляду, ведення
загального та (або) спеціальних
журналів обліку виконання робіт (далі
- загальні та (або) спеціальні журнали),
виконавчої документації, складення
актів на виконані будівельно-монтажні
та пусконалагоджувальні роботи;

3) інших вимог, установлених
законодавством, будівельними нормами,
правилами та проектною документацією,
щодо створення об'єкта будівництва.

Аналіз наведених положень
законодавства дає змогу дійти до
висновку, що обмеження щодо категорії
складності встановлені для перевірок
дотримання ліцензійних умов
провадження господарської діяльності,
а проведення перевірок дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності не обмежене
категорією складністю об'єкта.

Згідно пункту 7 Порядку визначено, що
підставою для проведення позапланової
перевірки є звернення фізичних чи
юридичних осіб про порушення суб'єктом
містобудування вимог містобудівного
законодавства.

Як вбачається з направлення на
проведення позапланової перевірки від
29.10.2013 року, проведення перевірки
ініційоване за зверненням Київської
районної у м. Донецьку ради від 16.10.2013
року № 01/15-1287.

З огляду на викладене, відсутні
підстави вважати, що позапланова
перевірка позивача, за результатами
якої прийняті оскаржувані рішення,
проведена без дотримання вимог
законодавства, що регулює порядок
проведення таких перевірок.

Щодо обґрунтованості висновків
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю у Донецькій
області про порушення ОСОБА_4 п.2 ч.1 ст.
34, ст.36 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», ст.ст. 9, 27
Закону України «Про архітектурну
діяльність» та п.2.53 ДБН В.2.2-15-2005
«Житлові будинки. Основні положення»,
суд першої інстанції зазначив
наступне.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону
№ 3038-VI замовник має право виконувати
будівельні роботи після реєстрації
відповідною інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорій складності.

Частиною 1 статті 36 Закону № 3038-VI
встановлено, що право на виконання
підготовчих робіт (якщо вони не були
виконані раніше згідно з повідомленням
або зареєстрованою декларацією про
початок виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт на об'єктах, що
належать до I - III категорій складності,
підключення об'єкта будівництва до
інженерних мереж та споруд надається
замовнику та генеральному підряднику
чи підряднику (у разі, якщо будівельні
роботи виконуються без залучення
субпідрядників) після реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт.

Частиною 2 статті 36 Закону № 3038-VI
встановлено, що реєстрацію декларації
про початок виконання будівельних
робіт проводить орган державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі протягом п'яти
робочих днів з дня надходження
декларації.

Частина 8 статті 36 Закону № 3038-VI
встановлює, що замовник відповідно до
закону несе відповідальність за
повноту та достовірність даних,
зазначених у поданій ним декларації
про початок виконання будівельних
робіт.

Згідно із статтею 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність» будівництво
(нове будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Стаття 27 Закону України «Про
архітектурну діяльність» встановлює,
що замовники та підрядники під час
створення об'єкта архітектури
зобов'язані, зокрема забезпечувати
будівництво об'єктів архітектури
згідно з робочою документацією.

Із системного аналізу наведених
положень норм права випливає, що для
застосування вимог цих статей суд
повинен встановити наявність певних
обставин, які свідчать про те, що особа
виконувала будівельні роботи без
реєстрації відповідною інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю декларації про початок
виконання будівельних робіт та
виконувала такі роботи поза
затвердженої проектної документації,
державних стандартів, норм і правил,
всупереч порядку, визначеному Законом
України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Наявність (відсутність) зазначених
обставин суд повинен встановити за
допомогою належних доказів. При цьому
суд повинен оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Як встановлено судом, ОСОБА_4
виконувались будівельні роботи на
підставі декларації про початок
виконання будівельних робіт,
зареєстрованої 13.03.2012 року за №
ДЦ1 та проектної документації,
розробленої ТОВ «Інститут технічного
нагляду», декларації про готовність
об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої 13.03.2013 року за №ДЦ
97.

Крім того, будівельні роботи виконані
відповідно до робочого проекту, який
розроблений ТОВ «АКМ Нова будова» та
погоджений КП «Служба єдиного
замовника Київського району м.
Донецька», ККП
«Донецькміськтепломережа».

Відповідно до змісту декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області 13.03.2013 року за №
ДЦ97 вбачається, що на об'єкті
виконано всі передбачені проектною
документацією згідно з державними
будівельними нормами, стандартами і
правилами роботи, обладнання
встановлено згідно з актами про його
прийняття після випробування у
визначеному порядку. Заходи з охорони
праці, забезпечення вибухобезпеки,
пожежної безпеки, охорони
навколишнього природного середовища
антисейсмічні заходи, передбачені
проектом, проведені в повному обсязі.

За твердженням відповідача, в ході
перевірки встановлено, що приміщення
має другий вихід, який є евакуаційним
та розташований з внутрішньої житлової
частини будинку, що є порушенням пункту
2.53 ДБН.2.2-15-2005.

Так, згідно пункту 2.53 ДБН.2.2-15-2005
«Будинки і споруди. Житлові будинки.
Основні положення» приміщення
громадського призначення, крім
приміщень громадського призначення
гуртожитків і житлових будинків для
осіб похилого віку та сімей з
інвалідами, повинні мати входи та
евакуаційні виходи, ізольовані від
житлової частини будинку.

Відповідно до п.5.9 Державних
будівельних норм України В.1.1.7-2002
«Захист від пожежі. Пожежна безпека
об'єктів будівництва», затверджених
наказом Держбуду України №88 від 03
грудня 2002 року, виходи відносяться до
евакуаційних, якщо вони ведуть із
приміщень: а) першого поверху - назовні
безпосередньо або через коридор,
вестибюль (фойє), сходову клітку; б)
будь-якого надземного поверху, крім
першого: через коридор, хол, (крім холу,
зазначеного в підпункті а) пункту 5.22),
фойє до сходової клітки або сходів типу
С3; безпосередньо до сходової клітки
або сходів типу С3; в) у сусіднє
приміщення на тому ж поверсі, яке
забезпечено виходами, зазначеними в
підпунктах а) та б), за винятком
випадків, обумовлених НД; г) цокольного,
підвального, підземного поверхів -
назовні безпосередньо, через сходову
клітку або через коридор, який веде до
сходової клітки, що має вихід назовні
безпосередньо або ізольований від
розташованих вище поверхів.

Позивачем другий вихід визначений як
евакуаційний, відповідно до Державних
будівельних норм України В.1.1.7-2002. Суд
першої інстанції зазначив, що
положення Державних будівельних норм
України В.1.1.7-2002 «Захист від пожежі.
Пожежна безпека об'єктів будівництва»
встановлюють поняття та види
евакуаційних виходів та поширюються на
нове будівництво, розширення,
реконструкцію, технічне переоснащення,
реставрацію, капітальний ремонт
будинків і приміщень різного
призначення. В даному випадку суд
вважає можливим здійснювати на нього
посилання, оскільки його положення не
суперечать ані Законам України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
та «;Про архітектурну діяльність» ані
ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні
положення».

Також суд першої інстанції звернув
увагу, що відповідач при посиланні на
невідповідність даних у п. 13 декларації
зазначає про відсутність
містобудівних умов та обмежень
забудови земельної ділянки.

Стаття 31 Закону № 3038-VI встановлює, що
проектна документація на
будівництво об'єктів розробляється у
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування, з
урахуванням вимог містобудівної
документації та вихідних даних і
дотриманням вимог законодавства,
будівельних норм, державних
стандартів і правил та затверджується
замовником.

Відповідно до частин 2, 5 статті 26,
статті 29 Закону № 3038-VI, суб'єкти
містобудування зобов'язані
додержуватися містобудівних умов та
обмежень під час проектування і
будівництва об'єктів.

Проектування та будівництво об'єктів
здійснюється власниками або
користувачами земельних ділянок,
зокрема, шляхом отримання замовником
або проектувальником вихідних даних,
основними складовими яких є
містобудівні умови та обмеження.

За висновками відповідача, до яких він
дійшов за результатом проведеної
перевірки, оскільки фактично позивачем
існуючу лоджію у квартирі, що підлягала
реконструкції, було реконструйовано у
приміщення, тобто змінено геометричну
конфігурацію приміщення, тому
необхідним є отримання містобудівних
умов та обмежень забудови земельної
ділянки.

Проте не беруться до уваги твердження,
що відповідно до п.25 Переліку об'єктів
будівництва, для проектування яких
містобудівні умови та обмеження не
надаються, затвердженого наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 07.07.2011 року №
109, такі умови не надаються при
реконструкція житлових та нежитлових
приміщень без зміни їх зовнішньої
конфігурації, улаштування в існуючих
житлових будинках,
адміністративно-побутових будівлях
підприємств та громадських будівлях
вбудованих приміщень громадського
призначення.

В даному випадку зміни зовнішньої
конфігурації нежитлового приміщення
не відбулось.

Щодо правомірності винесення
Інспекцією державного архітектурно -
будівельного контролю у Донецькій
області оскаржуваного наказу №267 від
07.11.2013 року суд першої інстанції
зазначив наступне.

Відповідно пункту 2 частини 1 Закону №
3038-VI замовник має право виконувати
будівельні роботи після реєстрації
органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I-III
категорій складності.

Відповідно до статті 39 Закону №3038-VI
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, що належать до I -
III категорій складності, та об'єктів,
будівництво яких здійснювалося на
підставі будівельного паспорта,
здійснюється шляхом реєстрації
органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Частиною 2 статті 39-1 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» передбачено право
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
скасовувати реєстрацію декларації про
готовність об'єкта до експлуатації у
разі виявлення інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
факту подання недостовірних даних,
наведених у зареєстрованій декларації,
які є підставою вважати об'єкт
самочинним будівництвом, зокрема якщо
він збудований або будується на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту або
будівельного паспорта.

У письмових запереченнях представник
відповідача зазначив, що реконструкція
АДРЕСА_1, проведена без належним чином
розробленого та затвердженого проекту,
що, в свою чергу, відповідно до вимог
статті 39-1 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
є підставою для скасування реєстрації
декларації.

Суд першої інстанції не погодився з
вказаною позицією відповідача,
оскільки вважає, що при розгляді
правомірності скасування реєстрації
декларації в судовому порядку,
необхідно встановити законні підстави
для її скасування.

Отже, скасування реєстрації декларації
про готовність об'єкта до експлуатації
за ст. 39-1 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
можливе у разі виявлення інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю факту подання недостовірних
даних, наведених у надісланому
повідомленні чи зареєстрованій
декларації, які є підставою вважати
об'єкт самочинним будівництвом.

З аналізу положень частини 2 статті 39-1
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» вбачається,
що для визнання об'єкту самочинним
будівництвом необхідним є
встановлення факту будівництва такого
об'єкту на земельній ділянці, що не була
відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту або
будівельного паспорта.

Відповідно до акту перевірки від 29
жовтня 2013 року, позивачем у п.13
декларації про початок виконання
будівельних робіт з реконструкції
спірного об'єкту відсутня інформація
щодо містобудівних умов та обмежень
забудови земельної ділянки, що дає
підстави стверджувати про самовільне
виконання будівельних робіт. При цьому
відповідач в акті перевірки, який був
підставою для винесення оскаржуваного
рішення про скасування декларації, не
наводить фактів здійснення позивачем
будівництва на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту або
будівельного паспорта.

Як встановлено, ОСОБА_4 будівельні
роботи були розпочаті після реєстрації
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області декларації про
початок будівельних робіт 13.03.2012 року
за №ДЦ1.

Будівельні роботи виконувались на
підставі проектної документації,
розробленої ТОВ «Інститут технічного
нагляду», декларації про готовність
об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої 13.03.2013 року за №ДЦ
97.

Право власності позивача на нежитлове
приміщення на 1-му поверсі житлового
будинку АДРЕСА_1 набуто на підставі
свідоцтва про право власності від
06.09.2013 року та зареєстровано у
встановленому законом порядку.

Будівельні роботи проведені
відповідно до робочого проекту, який
розроблений ТОВ «АКМ Нова будова» у 2008
році, який погоджений КП «Служба
єдиного замовника Київського району м.
Донецька» та ККП
«Донецькміськтепломережа» у 2008 році.

За таких обставин об'єкт
«Реконструкція (без зміни геометричних
параметрів) АДРЕСА_1» не може бути
віднесеним до категорії самочинного
будівництва, в розумінні частини 2
статті 39-1 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

Відповідно до статті 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Стаття 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлює правила належності доказів,
які визначають об'єктивну можливість
доказу підтверджувати обставину, що
має значення для вирішення справи, а
також правила допустимості доказів, що
визначають легітимну можливість
конкретного доказу підтверджувати
певну обставину у справі. Вирішуючи
питання щодо належності доказу, суд
з'ясовує, чи належить обставина до
предмета доказування, чи може бути
об'єктивний зв'язок між доказом і
обставиною, що належить встановити.

Жодних беззаперечних доказів які
вказували б на реконструкцію АДРЕСА_1,
як на об'єкт самочинного будівництва
відповідачем не надано, тому відсутні
підстави для скасування декларації.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Отже,
вказана норма встановлює презумпцію
протиправності рішення суб'єкта
владних повноважень, та покладає на
нього обов'язок довести суду
правомірність свого рішення.

З огляду на це, суд кв. № 2 вважав, що
відповідач не виконав вимог,
встановлених ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в частині доказування та обґрунтування
правомірності прийнятих рішень та
вчинених дій, тому суд вважає, що
оскаржувані припис №385 від 29.10.2013 року
та наказ №267 від 07.11.2013 року прийняті
відповідачем на підставі, у межах
повноважень, у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
однак прийняті необґрунтовано, тобто
без урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення;
недобросовісно.

З вказаними висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому при таких
обставинах апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення а
рішення суду без змін.

Повний текст рішення складений 28
квітня 2014 року.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198,
200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17 березня
2014 року у справі № 805/2478/14 - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17 березня
2014 року у справі № 805/2478/14 - залишити без
змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
складення рішення у повному обсязі
відкласти на строк - до 5 днів.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів з дня складення в
повному обсязі.

Головуючий
О.О.Шишов

Судді:
І.В.Сіваченко

М.Г.Сухарьок