Справа № 1716/2814/2012
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"17" квітня 2014 р.
Справа № 1716/2814/2012

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Моніча Б.С.

суддів:
Бондарчука І.Ф.

Хаюка С.М.,

при секретарі
Степанській А.В. ,

за участю

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Олександрійської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області на постанову Рівненського
районного суду Рівненської області від
"17" грудня 2013 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 до Олександрійської
сільської ради Рівненського району
Рівненської області про визнання
незаконним і скасування
рішення,стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу,відшкодування
правової допомоги ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Рівненського
районного суду Рівненської області з
позовом до Олександрійської сільської
ради Рівненського району Рівненської
області про:

- визнання незаконним (протиправним) та
скасування рішення Олександрійської
сільської ради Рівненського району №
330 від 26 січня 2012 року "Про скасування
рішення сесії сільської ради від 17.11.2010
№ 3 "Про обрання секретаря сільської
ради";

- стягнення з Олександрійської
сільської ради Рівненського району
8000,00 грн. відшкодування моральної
шкоди;

- стягнення з відповідача на користь
позивача 13481,42 грн. середньомісячного
заробітку за час мого вимушеного
прогулу.

Постановою Рівненського районного
суду Рівненської області від 17.12.2013 р.
позов задоволено.

Визнано протиправними дії
Олександрійської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області по прийняттю рішення №330 від
26.01.2012 р. "Про скасування рішення сесії
сільської ради" від 17.11.2010 р. №3 "Про
обрання секретаря сільської ради" та
скасовано вказане рішення.

Стягнуто з Олександрійської сільської
ради Рівненського району Рівненської
області на користь ОСОБА_3
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу, відшкодування
завданої моральної шкоди,
відшкодування витрат на правову
допомогу та понесені судові витрати в
загальній сумі 24588 грн.72 коп.

Не погоджуючись із цим судовим
рішенням Олександрійська сільська
рада Рівненського району Рівненської
області подала апеляційну скаргу, в
якій, просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову - про
відмову у задоволенні позову. В
апеляційній скарзі посилається на
порушення судом норм матеріального,
процесуального права та неповне
з'ясування обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст.195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 відповідно до рішення
Олександрійської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області №3 від 17.11.2010 р. було обрано
секретарем Олександрійської сільської
ради Рівненського району Рівненської
області. Рішенням №232 від 18.10.2011 р. цієї
ж сільської ради було припинено
повноваження ОСОБА_3 як секретаря
сільської ради. В подальшому
постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 24.01.2012 р.
визнано протиправним та скасовано
рішення Олександрійської сільської
ради Рівненського району Рівненської
області від 18.10.2011 р. за №232 про
дострокове припинення повноважень
секретаря Олександрійської сільської
ради Рівненського району та поновлено
на даній посаді з 19.10.2011 р.

Незважаючи на це, 26.01.2012 р. відповідачем
винесено рішення №330 "Про скасування
рішення сесії сільської ради від 17.11.2010
р. №3 "Про обрання секретаря сільської
ради".

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що рішення сільської ради №330 "Про
скасування рішення сесії сільської
ради від 17.11.2010 р. №3 "Про обрання
секретаря сільської ради" є
протиправним, порушує трудові права
позивача та суперечить вимогам Закону
України "Про місцеве самоврядування".

Згідно з ч.4 ст.59 Закону України "Про
місцеве самоврядування" рішення
сільської, селищної, міської ради у
п'ятиденний строк з моменту його
прийняття може бути зупинено
сільським, селищним, міським головою і
внесено на повторний розгляд
відповідної ради із обґрунтуванням
зауважень. Рада зобов'язана у
двотижневий строк повторно розглянути
рішення. Якщо рада відхилила
зауваження сільського, селищного,
міського голови і підтвердила
попереднє рішення двома третинами
депутатів від загального складу ради,
воно набирає чинності.

Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України
"Про місцеве самоврядування" акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

Крім того, відповідно до п.5 рішення
Конституційного Суду України від 16.04.2009
р. №7-рп/2009 у Конституції України
зазначено, що рішення органів
місцевого самоврядування з мотивів їх
невідповідності Конституції чи
законам України зупиняються у
встановленому законом порядку з
одночасним зверненням до суду (частина
друга статті 144). Цьому конституційному
положенню відповідають Закон, у
частині десятій статті 59 якого
визначено, що акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їх невідповідності
Конституції або законам України
визнаються незаконними в судовому
порядку.

Зі змісту частини другої статті 144
Конституції України та частини десятої
статті 59 Закону вбачається, що рішення
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Також Конституційний Суд України
зазначав, що в Конституції України
закріплено принцип, за яким права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність
(стаття 3). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону).
Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин" між
органами місцевого самоврядування і
громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від 13
травня 1997 року № 1-зп у справі щодо
несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу
місцевого самоврядування є актами
одноразового застосування, вичерпують
свою дію фактом їхнього виконання, тому
вони не можуть бути скасовані чи
змінені органом місцевого
самоврядування після їх виконання.

В даному випадку оскаржуване рішення
Олександрійської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області є ненормативним актом органу
місцевого самоврядування, вичерпало
свою дію і не могло бути скасоване
органом місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, судом першої
інстанції обґрунтовано задоволено
позовні вимоги та скасоване зазначене
рішення.

Також матеріали справи свідчать, що
позивача вже було поновлено на
займаній посаді секретаря сільської
ради постановою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 24.01.2012 р.

При цьому судові рішення, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України. Невиконання
судових рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом.
Такий догмат є основою інституту
виконання судових рішень та
відображений у статті 124 Конституції
України та ст.13 Закону "Про судоустрій і
статус суддів". В основі даної норми
лежить принцип загальнообов'язковості
закону, відповідно до якого ухвалене
судове рішення. Обов'язковість рішень
суду полягає у тому, що вони не можуть
бути скасовані або змінені будь-якими
адміністративними або державними
органами, громадськими організаціями
тощо та їх посадовими чи службовими
особами; ці органи та особи не можуть
винести іншого рішення у цій судовій
справі; ці органи та особи не можуть
приймати актів, що суперечать рішенню
суду, виходячи із припущення про його
неправильність; жоден орган, крім
вищестоящого суду, не може скасувати
рішення суду.

В даному випадку замість виконати
рішення суду, яке набрало законної
сили, відповідач удався до дій, які
прямо йому суперечать - скасував своє
рішення, яке вже вичерпало дію.

Такими діями позивача фактично вдруге
було звільнено із займаної посади, а
тому, виходячи із положень ч.2 ст.11 та
ст.162 КАС України, які надають суду
право вийти за межі позовних вимог для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять колегія
суддів виходить за межі позовних вимог
та зазначає у рішенні, що позивача слід
поновити на попередній посаді.

Що стосується задоволення позовних
вимог в частині стягнення з
Олександрійської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області на користь ОСОБА_3
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
завданої моральної шкоди,
відшкодування витрат на правову
допомогу та понесених судових витрат в
загальній сумі 24588 грн.72 коп., то судова
колегія вважає вказати на наступне.

За змістом статті 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. В даному випадку судове
рішення не містить жодного
обґрунтування стягнутих з відповідача
сум.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

З огляду на положення статей 21, 105, 162
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання його вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконним рішенням, дією чи
бездіяльністю.

За наведених вище положень чинного
законодавства, суд зобов'язує
відповідача нарахувати та виплатити
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу, а не стягує
конкретну суму.

Вини позивача у тому, що справа
розглядалась понад рік, колегія суддів
з матеріалів справи не вбачає. Навпаки
провадження у справі було зупинене
судом першої інстанції (а.с.44).

Оскільки судом встановлено, що
позивача звільнено з роботи з
порушенням вимог діючого
законодавства, то суд першої інстанції
дійшов вірних висновків щодо наявності
підстав для задоволення позовних вимог
у частині відшкодування моральної
шкоди.

Порушення відповідачем законних прав
позивача призвело до моральних
страждань останнього, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагало від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Проте, виходячи з принципу розумності
та справедливості та, враховуючи
обставини справи, зокрема, період
вимушеного прогулу (фактично позивачу
має бути виплачено кошти за досить
великий проміжок часу), колегія суддів
вважає, що розмір моральної шкоди слід
зменшити до 1000 грн., що буде достатнім
для справедливої сатисфакції.

Щодо вимог заявника про стягнення
витрат на оплату послуг адвоката,
колегія суддів приходить до висновку,
що цій частині вимог необхідно
відмовити, на підставі наступного.

У розумінні ст. 90 КАС України - витрати
на правову допомогу - витрати, пов'язані
з оплатою допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, які надають
правову допомогу за договором, несуть
сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги,
передбачених законом. Граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та адвокатом ОСОБА_4 23.02.2012
року укладено договір про надання
правової допомоги, представництво
інтересів громадянина в суді.

Фактичні витрати робочого часу
адвоката або іншого фахівця у галузі
права на здійснення захисту інтересів
позивача у суді, а саме витрати
робочого часу є підставою для
розрахунку компенсації витрат на
правову допомогу в адміністративних
справах відповідно до Закону України
"Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах" №4191-VI від
20.12.2011 р. та постанови Кабінету
Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року
(Із змінами, внесеними згідно з
Постановою КМ № 127 від 22.02.2012 р).

Заявником не надано доказів фактичних
витрат робочого часу адвоката на
вчинення тих чин інших дій та належних
розрахунків цього, а тому суд відмовляє
у задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Невідповідність висновків суду першої
інстанції обставинам справи, а так само
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання є підставою для скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення згідно ст.202 КАС України.

Враховуючи викладене, судове рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового - про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Олександрійської
сільської ради Рівненського району
Рівненської області задовольнити
частково, постанову Рівненського
районного суду Рівненської області від
"17" грудня 2013 р. скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії
Олександрійської сільської ради
Рівненського району Рівненської
області по прийняттю рішення №330 від
26.01.2012 р. "Про скасування рішення сесії
сільської ради від 17 листопада 2010 року
№3 "Про обрання секретаря сільської
ради" та скасувати вказане рішення.

Поновити ОСОБА_3 на попередній посаді.

Зобов'язати Олександрійську сільську
раду Рівненського району Рівненської
області нарахувати та виплатити ОСОБА_3
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Стягнути з Олександрійської сільської
ради Рівненського району Рівненської
області на користь ОСОБА_3 1000 (одну
тисячу) грн. на відшкодування моральної
шкоди.

В решті позовних вимог відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)
Б.С. Моніч

судді: (підпис)
І.Ф.Бондарчук

(підпис)
С.М.Хаюк

З оригіналом згідно: суддя
________________________________ Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення
виготовлено "22" квітня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам:
Олександрійська сільська рада
Рівненського району Рівненської
області
вул.Свято-Преображенська,66,с.Олександр
ія,Рівненський район, Рівненська
область,35320

4 - представник Олександрійської
сільської ради Калита Тарас
Миколайович м. Рівне вул. Міцкевича, 32
оф 63

5 представник позивача ОСОБА_4 АДРЕСА_2

- ,