Справа № 435/2025/14-а
Суддя: Жаботинська С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Степіна О.С.
Суддя-доповідач - Жаботинська С.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року справа № 435/2025/14-а

приміщення суду за адресою: 83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі:

судді - доповідача: Жаботинської С.В.,
суддів: Лях О.П., Нікуліна О.А.,
розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Луганська на
постанову Жовтневого районного суду
Луганської області від 24 березня 2014 р.
у справі № 435/2025/14-а за позовом ОСОБА_2
до Управління пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.
Луганська про визнання дій
протиправними щодо відмови у
перерахунку та виплати щомісячного
довічного утримання, зобов'язання
зробити перерахунок та виплату
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Управління пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Луганська про
визнання дій протиправними щодо
відмови у перерахунку та виплпти
щомісячного довічного утримання,
зобов'язання зробити перерахунок та
виплаті щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

Позовні вимоги обґрунтовані, тим, що
вона є суддею Господарського суду
Луганської області у відставці,
знаходиться на обліку в Управлінні
Пенсійного Фонду України в Жовтневому
районі м. Луганська, де отримає
щомісячне довічне грошове утримання
судді у відставці у розмірі 82 відсотків
заробітної плати (грошової винагороди)
працюючого на відповідній посаді
судді Господарського суду Луганської
області. 10 січня 2014 року вона
звернулася до Управління Пенсійного
Фонду України в Жовтневому районі м.
Луганська про перерахунок та виплату
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці з
урахуванням довідки від 10.01.2014 року,
однак рішенням відповідача № 3 від
17.01.2014 року їй відмовлено в перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання, відмова вмотивована тим, що
розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддям в відставці
не підлягає перерахунку у зв'язку з
зміною заробітної плати працюючого
судді відповідно до листа Пенсійного
Фонду України від 13.03.2008 року № 4375/02-50, а
також згідно ст. 138 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» право на
перерахунок мають тільки судді
Конституційного суду України.

Вважає, зазначену відмову
необґрунтованою та посилаючись, на
рішенням Конституційного Суду України
№ 18-рп/2011 від 14.12.2011 року та ч. 3 ст. 138
Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» просить:

- визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Луганська щодо відмови їй у
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
незаконними.

- визнати протиправним рішення
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Луганська № 3 від
17.01.2014 року щодо відмови їй у
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

- зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Луганська здійснити їй перерахунок та
виплату щомісячного довічного
утримання, як судді у відставці з 01.01.2014
року у розмірі 82 % заробітної плати (
грошової винагороди) судді
Господарського суду Луганської
області, що працює на відповідній
посаді за довідкою про заробітну плату
для обчислення щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
Господарського суду Луганської
області № 1 від 10.01.2014 року.

Постановою Жовтневого районного суду
Луганської області від 24 березня 2014 р.
у справі № 435/2025/14-а позовні вимоги
задоволено.

Визнано дії Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Луганська щодо відмови ОСОБА_2 у
здійсненні перерахунку та виплати
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці з 01.01.2014
року з заробітної плати працюючого
суді на відповідній посаді -
протиправними.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі м.
Луганська здійснити ОСОБА_2
перерахунок та виплату щомісячного
довічного грошового утримання, як
судді у відставці, з 01.01.2014 року у
розмірі 82 % з заробітної плати
(грошової винагороди) судді
Господарського суду Луганської
області що працює на відповідній
посаді у сумі 21924 грн. за довідкою
Господарського суду Луганської
області № 1 від 10.01.2014 року без
обмеження розміру щомісячного
довічного грошового утримання з
урахуванням проведених виплат і в
подальшому у разі збільшення
заробітної плати працюючого суді
Господарського суду Луганської
області на відповідній посаді,
проводити перерахунок та виплату
щомісячного довічного грошового
утримання згідно пред'явлених довідок
про збільшену заробітну плату
працюючого суді на відповідній посаді
без додаткових судових рішень.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач звернувся
з апеляційною скаргою, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказує, що підстав для застосування в
даному випадку положення ст. 138 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», немає оскільки зазначене
положення діє тільки відносно суддів
Конституційного суду України.
Законодавством не передбачено
здійснення перерахунку, щовічного
грошового утримання судді, крім суддів
Конституційного суду України. Вважає,
що постанова підлягає скасуванню з
відмовою позивачу у задоволенні
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї
встановила наступне.

Позивач з 15.05.2013 року є суддею у
відставці і їй нараховано щомісячнє
довічного утримання судді у відставці
в розмірі 80% заробітної плати /а.с. 22/.

Позивач 10.01.2014 року зверталася до
відповідача із заявою про перерахунок
та виплату щомісячного довічного
грошового утримання судді у
відставці, листом № 1053/10 від 04.02.2014 року
відповідач повідомив про відсутність
законних підстав для перерахунку
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці, та
рішенням № 3 від 17.01.2014 року відмовив у
перерахунку довічного грошового
утримання судді у відставці,
посилаючись, що листом Пенсійного
фонду України від 13.03.2008 року № 4375/02-50, в
якому зазначено, що розмір щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці не підлягає перерахунку у
зв'язку зі зміною заробітної плати
працюючих суддів. Перерахунки
щомісячного довічного грошового
утримання судді згідно ст. 138 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», передбачено проводити тільки
діючим суддям Конституційного суду
України.

Відповідно до довідки Господарського
суду Луганської області від 10.01.2014 року
№ 1 про заробітну плату для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці оклад
складає 12180 грн. надбавка 80 відсотків за
вислугу років 9744 грн. /а.с. 9/.

З матеріалів справи вбачається, що
стаж роботи позивачки на посаді
складає 21 рік. 11 місяців 7 днів.

Стаття 129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів», якою
визначені розміри посадового окладу та
доплати за вислугу років відповідного
судді набрала чинності з 1 січня 2012
року.

Відповідно до ст. 8 Конституції України
в Україні визнається і діє принципи
верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України

Згідно зі ст. 22 Конституції України
закріплені права і свободи не є
вичерпними, гарантуються і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових
законів або при внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків відповідно до пункту 31 ч.
1 ст. 85 Конституції України, пункту 19 ч. 1
ст. 92 Конституції України (правовий
режим воєнного і надзвичайного стану),
(Стаття 64 Конституції України).

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого суд
вирішує справи на підставі Конституції
та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України.

Конституційний суд України у
мотивувальній частині рішення від 14
грудня 2011 року № 18-рп/2011,
вказав, що щомісячне довічне грошове
утримання судді є самостійною
гарантією незалежності судді та
складовою його правового статусу, а
правова природа щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
та щомісячного грошового утримання
діючого судді однакова, а самі ці
поняття однорідні та взаємопов'язані,
ідентичні, відрізняються лише за
способом фінансування: судді у
відставці цю виплату сплачує Пенсійний
фонд України за рахунок коштів
Державного бюджету України, діючому
судді виплачується виключно з
Державного бюджету України».

У цьому ж рішенні Конституційний суд
України вказує про неможливість
звуження змісту та об'єму гарантій
незалежності суддів, а відповідно,
матеріального та соціального
забезпечення.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 3 червня 2013 року у справі за
конституційним поданням Верховного
Суду України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
окремих положень статті другої, абзацу
другого пункту 2 розділу другого
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»,
статті 138 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» права щодо
змін умов виплати пенсій і щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці) було встановлено, що частина
третя статті 138 Закону України № 2453 до
внесених Законом № 3668 змін
передбачала: «Щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання». Таким чином, визначений
Законом № 2453 порядок нарахування
щомісячного довічного грошового
утримання змінено Законом № 3668,
внаслідок чого зменшено розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів. Залишивши незмінним
зміст права на щомісячне довічне
грошове утримання суддів, Закон № 3668
звузив обсяг цього права, встановивши
обмежену базу для нарахування суддям
щомісячного довічного грошового
утримання, та скасував право суддів на
одержання щомісячного довічного
грошового утримання без обмеження
граничного розміру, чим знизив і
досягнутий рівень гарантій
незалежності суддів. Отже, частина
третя статті 138 Закону України № 2453 не
узгоджується з конституційним
положенням про недопустимість
звуження змісту чи обсягу гарантій
незалежності суддів, а тому суперечить
статті 126 Основного Закону України. Цим
же рішенням Конституційного Суду
України встановлено порядок його
виконання, а саме: - підлягають
застосуванню частини перша, друга
статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону
№ 3668 як такі, що не суперечать
Конституції України; частина третя
статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону
України № 3668, яка суперечить
Конституції України не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону України № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668 а саме:
«Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Перше, друге, трете речення
частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, що суперечать
Конституції України, не підлягають
застосуванню як такі, що втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Проте підлягають застосуванню
перше речення частини п'ятої статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме: „Пенсія
або щомісячне довічне грошове
утримання судді виплачується
незалежно від заробітку (прибутку),
одержуваного суддею після виходу у
відставку"‚ та четверте речення
частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 зі
змінами, внесеними Законом № 3668, а
саме: „Довічне грошове утримання
суддям виплачується органами
Пенсійного фонду України за рахунок
коштів Державного бюджету України. Дія
статті 2 Закону № 3668 не поширюється на
Закон № 2453. Дія абзацу другого пункту 2
розділу II „Прикінцеві та перехідні
положення" Закону № 3668 не поширюється
на правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання).

Виходячи з вищенаведених положень
закону, колегія суддів приходить до
висновку, що обчислення щомісячного
довічного утримання суддів у відставці
повинно здійснюватися у відсотковому
відношення до розміру грошового
утримання працюючих суддів, а тому, у
разі зміни розміру грошового утримання
суддів, що працюють на відповідній
посаді, органи Пенсійного фонду
здійснюють відповідний перерахунок
раніше призначеного грошового
утримання судді у відставці.

Суддівська винагорода, з якої підлягає
обчислення пенсії, визначена на
законодавчому рівні та встановлена
Законом України «Про судоустрій і
статус суддів».

Доводи управління щодо відсутності
нормативного документу, який би
встановлював механізм здійснення
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання суддів у
відставці, та як наслідок відсутності
підстав для проведення такого
перерахунку є безпідставним. Законом
України «Про судоустрій і статус
суддів» встановлена гарантія
матеріального забезпечення судді у
відставці, яка не може бути
знівельована у зв'язку з тим, що органи
влади України не встановили порядку, за
яким зазначена гарантія повинна бути
дотримана.

Право на виплату щомісячного довічного
грошового утримання судді у розмірі
грошового утримання судді, який працює
на відповідній посаді врегульовано
пунктом 8 Рішення Конституційного Суду
України від 3 червня 2013 року у справі №
1-2/2013, і виникає з 3 червня 2013 року.

Конституційний Суд України
неодноразово висловлював правові
позиції у відношенні гарантій
незалежності суддів, їх матеріального
та соціального забезпечення у рішеннях
від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20
березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про
пільги, компенсації та гарантії), від 1
грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про
припинення дій чи обмеження пільг,
компенсацій та гарантій), від 11 жовтня
2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та
щомісячне довічне грошове утримання),
від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа
про гарантії незалежності суддів);
рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Рішення Конституційного суду України,
що стосуються правових понять
інституту судді у відставці,
закріплюють поняття щомісячного
довічного грошового утримання,
принципів незалежності суддів, також
конституційним судом вказано про
неможливість відміни та звуження
змісту та об'єму статусу суддів; про
неможливість звуження досягнутого
рівня незалежності суддів; про
неможливість диспропорції у
матеріальному забезпеченні судів та
суддів різних рівнів; про неможливість
суттєвої диспропорції у грошовому
забезпеченні працюючих суддів та
суддів у відставці; про неможливість
відміни принципу, як перегляд
щомісячного довічного грошового
утримання у разі зміни заробітної
плати працюючим суддям, виходячи з її
нового розміру.

Колегія суддів вважає, що суддя у
відставці має право на отримання
щомісячного довічного грошового
утримання з 03.06.2013 року відповідно
Рішення Конституційного Суду України
від 3 червня 2013 року у справі № 1-2/2013 без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання у зв'язку з чим, відповідач,
виплачуючи таке утримання в меншому
розмірі, діє всупереч вимогам чинного
законодавства, тобто протиправно,
обчислення щомісячного довічного
утримання суддів у відставці повинно
здійснюватися у відсотковому
відношенні до розміру грошового
утримання працюючих суддів, тому, у
разі зміни розміру грошового утримання
суддів, що працюють на відповідній
посаді, органи Пенсійного фонду
здійснюють відповідний перерахунок
раніше призначеного грошового
утримання судді у відставці.

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги посилання Управління
Пенсійного фонду на ч. 4 ст. 138 Законом
України «Про судоустрій та статус
суддів», що будь яких інших
перерахунків довічного грошового
утримання, крім перерахунків довічного
грошового утримання діючих суддів
Конституційного суду України не
передбачено, оскільки суперечить
вимогам вищезазначеного закону та
рішення Конституційного суду України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, п. 1 ч. 3 ст. 2 та ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи має
керуватися принципом законності,
відповідно до якого має перевіряти чи
діяли органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи лише на
підставі закону в межах повноважень та
у спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Згідно ч. 2 та 3 ст. 11 КАС України, суд
розглядає адміністративні справи не
інакше, як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять. Кожна особа,
яка звернулась за судовим захистом,
розпоряджається своїми вимогами на
свій розсуд.

З матеріалів справи (а. с. 2-5) вбачається,
що суд першої інстанції помилково
вийшов за межи позовних вимог ОСОБА_2
забовязуючи відповідача «і в
подальшому у разі збільшення
заробітної плати працюючого суді
Господарського суду Луганської
області на відповідній посаді,
проводити перерахунок та виплату
щомісячного довічного грошового
утримання згідно пред'явлених довідок
про збільшену заробітну плату
працюючого суді на відповідній посаді
без додаткових судових рішень»,
оскільки згідно ст. 6 КАС України
необхідною умовою для звернення особи
до суду є обов'язкова наявність
порушення прав, свобод чи інтересів
особи у сфері публічно-правових
відносин. Також судовому захисту
підлягає вже порушене право, а не те,
яке може бути порушене в майбутньому.

Відповідно до статті 201 КАС України
підставами для зміни постанови або
ухвали суду першої інстанції є:
правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права; вирішення не
всіх позовних вимог або питань.

Враховуючи викладене колегія суддів
приходить до висновку, що постанова
суду першої інстанції підлягає зміні
цієї частині.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої
інстанції припустився помилкового
застосування норм матеріального права,
що є підставами для зміни судового
рішення.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 197 ,198,
202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління
пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м. Луганська - задовольнити
частково.

Постанову Жовтневого районного суду
Луганської області від 24 березня 2014 р.
у справі № 435/2025/14-а - змінити.

Виключити із пункту 3 резолютивної
частини постанови Жовтневого
районного суду Луганської області від
24 березня 2014 р. у справі № 435/2025/14-а
слова: «і в подальшому у разі
збільшення заробітної плати
працюючого суді Господарського суду
Луганської області на відповідній
посаді, проводити перерахунок та
виплату щомісячного довічного
грошового утримання згідно
пред'явлених довідок про збільшену
заробітну плату працюючого суді на
відповідній посаді без додаткових
судових рішень.»

В інший частині постанову суду
залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні набирає законної сили
через п'ять днів після направлення їх
копій особам, які беруть участь у
справі, і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Колегія суддів
С.В. Жаботинська

О.П. Лях

О.А. Нікулін