Справа № 2а-11527/09/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
м. Київ К/9991/5358/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
16.03.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 18.01.2010 у справі № 2а-11527/09/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український-цукор"

до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва

про скасування акту та
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2009 року Товариством до суду
заявлений позов про визнання
неправомірними дій державного
податкового органу з прийняття акту
про анулювання реєстрації платника
податку на додану вартість від 17.07.2009 №
257/15-4, скасування вказаного акту та
зобов'язання відповідача поновити
реєстрацію Товариства як платника
податку на додану вартість.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного адміністративного суду,
позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції, з думкою
якого погодився апеляційний суд,
вмотивоване тим, що анулювання
податковою інспекцією реєстрації
платника податку на додану вартість
здійснено за відсутності правових
підстав.

Не погодившись із судовими рішеннями,
відповідач до Вищого
адміністративного суду України подав
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у позові
відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідь судді, перевіривши
повноту встановлених обставин справи
та правильність їх юридичної оцінки
судами, Вищий адміністративний суд
України не вбачає підстав для
задоволення касаційної скарги.

Судами першої і апеляційної інстанції
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що правовою
підставою для анулювання реєстрації
платника податку на додану вартість
податковою інспекцією в акті від 17.07.2009
№ 257/15-4 визначено пп. "в" п. 9.8 ст. 9 Закону
України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок
на додану вартість" та п. 2
Розпорядження Кабінету Міністрів
України від 01.07.2009 № 757-р "Деякі питання
адміністрування податків, зборів
(обов'язкових платежів)". Фактичною
підставою податковою інспекцією
визначено факт заниження позивачем
податкових зобов'язань, обсяг яких за
оподатковуваними операціями перевищує
суму, визначену у пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 3 Закону
№ 168/97-ВР, - 300 000,00 грн., що було
встановлено відповідно до системи
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів.

Згідно з пп. "в" п. 9.8 ст. 9 Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на
додану вартість" (втратив чинність з
01.01.2011) підставою для анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартістю є реєстрація особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, платником єдиного
податку або набуття такою особою
статусу суб'єкта інших спрощених
систем оподаткування, які визначають
особливий порядок нарахування чи
сплати податку на додану вартість,
відмінний від тих, що встановлені цим
Законом, чи звільняють таку особу від
сплати цього податку за рішенням суду
або з будь-яких інших причин.

При цьому словосполучення "з будь-яких
інших причин" законодавцем вжито у
такій граматичній конструкції як
"особа, зареєстрована як платник
податку, стає суб'єктом інших спрощених
систем оподаткування, які звільняють
таку особу від сплати цього податку за
рішенням суду або з будь-яких інших
причин".

Отже, пп. "в" п. 9.8 ст. 9 Закону № 168/97-ВР
містить вичерпний перелік випадків, за
яких податкова інспекція анулює
реєстрацію платника податку на додану
вартість, до якого не входить такий
випадок як наявність будь-якої іншої
причини, що не визначена у цьому Законі,
та який не підлягає розширеному
тлумаченню.

Абзац 3 п. 2 Розпорядження Кабінету
Міністрів України № 757-р, з огляду на
загальні засади пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами, не
може бути підставою для анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість, оскільки він суперечить
положенням п. 9.8 ст. 9 Закону № 168/97-ВР,
яким регламентуються підстави для
анулювання реєстрації платника
податку.

Також суд касаційної інстанції вважає
за потрібне зазначити, що будь - яке
автоматизоване співставлення не
віднесено до засобів перевірки
правильності та повноти визначення
податкових зобов'язань, а тому добуті
таким чином докази не можуть
визнаватись належними.

За таких обставин висновок судів
першої та апеляційної інстанцій про
неправомірність анулювання
відповідачем реєстрації Товариства як
платника ПДВ на підставі пп. "в" п. 9.8 ст. 9
Закону № 168/97-ВР ґрунтується на
правильному застосуванні норм
матеріального права.

Згідно п. 25.4 Положення про реєстрацію
платників ПДВ, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 01.03.2000 № 79, у редакції, яка
діяла на момент спірних правовідносин,
підставою для внесення до Реєстру
запису про відміну анулювання
реєстрації, що відбулась за
ініціативою органу державної
податкової служби, є рішення суду, яке
набрало законної сили, або рішення
органу державної податкової служби про
відміну анулювання реєстрації та
скасування акта про анулювання
реєстрації платника ПДВ.

У разі набрання законної сили рішенням
про визнання протиправним рішення про
анулювання реєстрації платника ПДВ
відповідне рішення податкового органу
вважається протиправним з моменту його
прийняття.

Наведене означає, що таке рішення
податкового органу не створює
будь-яких правових наслідків. Тому
протиправно анульоване свідоцтво
платника ПДВ слід вважати чинним
протягом усього часу від моменту його
видачі, у тому числі в період від дати
прийняття протиправного рішення про
анулювання такого свідоцтва.

Отже, суди правомірно зобов'язали
Державну податкову інспекцію поновити
реєстрацію Товариства від дати
прийняття протиправного рішення про
анулювання свідоцтва платника ПДВ до
моменту отримання позивачем нового
свідоцтва.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що порушень судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин по справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 16.03.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.01.2010 у
справі № 2а-11527/09/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К. Голубєва

А.О. Рибченко