Справа № К/9991/53733/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/53733/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення Луцької
районної державної адміністрації
Волинської області про визнання дій
незаконними та стягнення недоплаченої
суми допомоги по догляду за дитиною до
трьох років за касаційною скаргою
управління праці та соціального
захисту населення Луцької районної
державної адміністрації Волинської
області на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 17 червня 2009 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 4 липня 2011
року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що є матір'ю двох малолітніх
дітей та відповідно до статті 15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» має право на допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років на
кожну дитину. Проте управління праці та
соціального захисту населення Луцької
районної державної адміністрації
Волинської області проводило
нарахування та виплату вказаної
допомоги в меншому розмірі, тому
позивач просила визнати
неправомірними дії відповідача з
призначення, нарахування і виплати
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку;
стягнути з відповідача на користь
позивача недоотриману суму допомоги по
догляду за двома дітьми до досягнення
ними трирічного віку за період з липня
2007 року по грудень 2008 року в розмірі
10422,70 грн. В заяві про уточнення
позовних вимог від 17 червня 2009 року
позивач просила зобов'язати
відповідача перерахувати та виплатити
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 17 червня
2009 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано неправомірними дії управління
праці та соціального захисту населення
Луцької районної державної
адміністрації Волинської області щодо
відмови ОСОБА_1 у виплаті недоплаченої
суми допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до статті 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з
дітьми». Зобов'язано управління праці
та соціального захисту населення
Луцької районної державної
адміністрації Волинської області
перерахувати та виплатити ОСОБА_1
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 4 липня 2011
року апеляційну скаргу управління
праці та соціального захисту населення
Луцької районної державної
адміністрації Волинської області
залишено без задоволення, а постанову
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 17 червня 2009
року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління праці та соціального
захисту населення Луцької районної
державної адміністрації Волинської
області, судами неповне з'ясування
обставин, які мають значення у справі,
та порушення норм чинного
матеріального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 є матір'ю двох
малолітніх дітей: ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
відповідно до статті 15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
має право на виплату допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку на кожну дитину.

Відповідно до частини першої статті 15
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» в редакції, чинній на
час виникнення правовідносин, допомога
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років.

Згідно з пунктом 3 розділу VIII
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
розмір державної допомоги сім'ям з
дітьми, передбаченої статтею 15 цього
Закону, визначається Верховною Радою
України в законі про Державний бюджет
України на відповідний рік у
відсотковому відношенні до
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку з поступовим
наближенням до прожиткового мінімуму,
але при цьому не може бути нижчим за
величину, що дорівнює 25 відсоткам
зазначеного прожиткового мінімуму, а з
1 січня 2006 року - 50 відсоткам цього
прожиткового мінімуму.

Пунктом 14 статті 71 Закону України «Про
державний бюджет України на 2007 рік» дію
частини першої статті 15 та пункту 3
розділу VIII «Прикінцеві положення»
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми» було зупинено на 2007
рік.

При нарахуванні та виплаті позивачу
цього виду державної допомоги у 2007 році
відповідач керувався абзацом третім
частини другої статті 56 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік», яким передбачено, що у 2007 році
допомога при народженні дитини та по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» здійснюється за рахунок
коштів відповідної субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам у
розмірі, що дорівнює різниці між 50
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для непрацездатних, та
середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менше 90
гривень для незастрахованих осіб та не
менше 23 відсотків прожиткового
мінімуму, встановленого для
працездатних осіб, для застрахованих
осіб, у порядку встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, зокрема, абзац третій частини
другої статті 56, пункт 14 статті 71 «Про
Державний бюджет України на 2007 рік».

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року відповідач був
зобов'язаний нараховувати та
сплачувати позивачу на дитину ОСОБА_2
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку в
розмірі, встановленому статтею 15 та
пунктом 3 розділу VIII «Прикінцеві
положення» Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Апеляційний суд, погоджуючись з
рішенням суду першої інстанції,
в мотивувальній частині
помилково зазначив, що судом першої
інстанції неправомірно задоволені
позовні вимоги щодо стягнення допомоги
по догляду за дітьми до досягнення ними
трирічного віку за 2008 рік.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржувані судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
доводами касаційної скарги висновки,
викладені в судових рішеннях, не
спростовуються, підстави для їх
скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення Луцької
районної державної адміністрації
Волинської області залишити без
задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 17 червня 2009 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 4 липня 2011
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.