Справа № 812/1304/14
Суддя: О.В. Солоніченко
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 квітня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1304/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

судді:
Солоніченко О.В.

при секретарі:
Калашнікові Д.О.

за участю

представника позивача:
Залманова К.О. довіреність від 02.01.2014,

представника першого відповідача
Станчевої О.В. довіреність від 28.11.2013,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Алчевський коксохімічний
завод» до Луганської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Луганській області про
визнання протиправним та скасування
рішення № 702020001/2013/000667/2 від 23.09.2013.,
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації № 702020001/2013/00144 та про
повернення надміру сплаченого ПДВ у
сумі 364 502,38 грн., -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Алчевський
коксохімічний завод» до Луганської
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Луганській області, в
якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та
скасувати рішення Луганської митниці
про визнання митної вартості товарів №
702020001/2013/000667/2 від 23.09.2013;

- скасувати картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України № 702020001/2013/00144;

- повернути на рахунок Публічного
акціонерного товариства «Алчевський
коксохімічний завод» надмірно
сплачене ПДВ у сумі 364 502, 38 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
позивачем зазначено, що між ПАТ
«Алчевський

коксохімічний завод» та компанією
«Сибуглемет Импекс Лимитед» (Кіпр)
31.07.2013 укладено зовнішньоекономічний
контракт № SІ-АК-01/2013, в межах якого
позивачем на митну територію України в
у вересні 2013 року на умовах DАР станція
Комунарськ (ІНКОТЕРМС 2010) ввезено
вантаж: вугільний концентрат марки
«ОС».

На підставі вказаного контракту та
додатків до нього в режимі імпорту
зазначений товар заявлено до митного
оформлення (ВМД № 702020001/2013/009393) за ціною
договору - 135 доларів США за одну тону,
надано декларацію митної вартості і
необхідний пакет документів,
передбачений Митним кодексом України.

23.09.2013 перший відповідач пред'явив
позивачу вимогу про надання: договору
із третіми особами, пов'язаного з
контрактом; рахунків про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами визначеними
договором (угодою, контрактом); виписки
з бухгалтерської документації;
каталогів, специфікацій, прейскурантів
виробника товару; страхових
документів, а також документів, що
містять відомості про страхування;
документів, що містять відомості про
вартість перевезення.

23.09.2013 Луганською митницею прийнято
рішення № 702020001/2013/000667/2 до ВМД №
702020001/2013/009393, згідно з яким визначення
митної вартості товару за ціною угоди
щодо товарів, які імпортуються
неможливо в зв'язку з відмовою
декларанта в наданні додаткових
документів. Також в рішенні зазначено,
у зв'язку з неможливістю застосування
першого методу за ст..58 Митного кодексу
України (надалі - МК України), митну
вартість оцінюваного товару визначено
відповідно до ст.59 МК України за ціною
договору щодо ідентичних товарів на
підставі рівня митної вартості
ідентичного товару «вугілля кам'яне
бітумінозне коксівне марки «ОС» на
однакових умовах поставки із
розрахунку 150 доларів США за тону (МД
від 23.09.2013 № 702020001/2013/ 009395 договір №
39/2012-STL-AL від 28.09.2012, додаток № 7 від
29.03.2013).

23.09.2013 Луганська митниця карткою
відмови № 702020001/2013/00144 відмовила у
митному оформленні товару, з підстав
проведення митної оцінки рішенням про
визначення митної вартості №
702020001/2013/000667/2 від 23.09.2013.

Не погоджуючись із рішеннями та діями
першого відповідача, позивач наводить
норми ст.53 МК України, якими
встановлено перелік обов'язкових для
подання документів для підтвердження
заявлених відомостей про митну
вартість товарів, та вказує, що митному
органу надано всі обов'язкові
документи, які містять всі відомості,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів і
відомості щодо ціни, що була фактично
сплачена за ці товари. У митного органу,
на думку позивача, були відсутні
підстави для витребування додаткових
документів, які не мають відношення до
підтвердження митної вартості товару,
оскільки не можуть свідчити про
наявність та розмір додаткових витрат
імпортера, які мають включатися до
митної вартості імпортованого товару.
З огляду на положення ст.58 МК України,
позивач повинен підтвердити митному
органу лише ціну, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті продавцю
товару, тобто загальну суму всіх
платежів, які були здійснені або які
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів на користь продавця
та/або на користь продавця через третіх
осіб, та/або на пов'язаних з продавцем
осіб.

Луганська митниця безпідставно
визначила митну вартість товару за 2
методом, оскільки у рішеннях не
зазначено жодної підстави, яка б
дозволяла відповідачу дійти висновку
про неможливість визначення заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваного товару, яка базується на
об'єктивних даних, що піддаються
обчисленню у повному обсязі.

Твердження першого відповідача щодо
неможливості перевірки повноти
включення витрат на транспортування до
ціни угоди, на думку позивача,
спростовується таким: згідно митної
декларації країни відправлення та
рахунку ціна виробника на кордоні
складає 121,5 доларів США за одну тону, що
підтверджено гр.46 митної декларації
країни відправлення (розрахунок 2 133 124
дол. США (гр..46) : 18 472 т (гр. 35, 38) = 115,48 дол.
США). В цю вартість включено:
транспортування від станції
відправлення до кордону (тариф), плата
за користування вагонами, комісійні
експедитора, страхування вантажу та
інші транспортні витрати. Таким чином,
вартість товару від виробника - 126
доларів США за одну тону. Ціна по
контракту - 135 доларів США за одну тону.
Такий розрахунок та надані документи
підтверджують заявлену митну вартість
товару та спростовують твердження
митниці про наявність сумнівів при
визначенні митної вартості товару.
Позивач вказує, що в даному випадку
ціна імпортованого вугілля визначена
контрактом та додатком до нього, за
умовами яких позивач не несе
додаткових витрат, що можуть
обумовлювати коригування митної
вартості. Поставка вугілля
здійснюється продавцем на умовах DАР
ст. Комунарськ, який і несе всі витрати
та ризики, пов'язані з доставкою товару.

Також позивач вважає, що вчинення
відповідачем дій з порівняння ціни
договору з рівнями митної вартості
ідентичних та подібних товарів, в
рамках застосування обраного
позивачем першого методу визначення
митної вартості оцінюваного товару, не
передбачено приписами МК України та
фактично свідчить про незаконне та
безпідставне застосування
відповідачем другого методу
визначення митної вартості
імпортованих товарів.

Крім того, позивач зазначає, що на
підставі рішення Луганської митниці
про визнання митної вартості товарів №
702020001/2013/000667/2 від 23.09.2013 до ВМД №
702020001/2013/009393 у вересні 2013 року ПАТ
«Алчевський коксохімічний завод»
подано до митного оформлення нову ВМД і
декларацію митної вартості, в якій
зазначена митна вартість товару за
другим методом за ціною, визначеною
митним органом в рішенні - 150 доларів
США за одну тону та сплачено ПДВ у сумі 3
645 023,81 грн., замість 3 280 521,43 грн. при
визначенні митної вартості по ціні
контракту - 135 доларів США за одну тону,
переплата ПДВ (із розрахунку 150 дол. США)
складає - 364 502,38 грн.

На думку позивача, повернення позивачу
різниці між сумою ПДВ, визначеної
декларантом, та сумою ПДВ, яка
визначена митним органом, є наслідком
скасування рішень про визначення
митної вартості товару.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги, надав пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, просив суд
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник першого відповідача -
Луганської митниці Міндоходів у
судовому засіданні позов не визнала з
підстав, викладених у письмових
запереченнях проти позову, в яких,
серед іншого, з посиланням на ст.ст.54,
336, 337 МК України, зазначено, що митний
орган здійснює контроль правильності
визначення митної вартості товарів під
час проведення митного контролю та
митного оформлення, а саме: митний
орган має право упевнитись в
достовірності або точності будь-якої
заяви, документа чи розрахунку, поданих
для цілей визначення митної вартості.

Першим відповідачем зазначено, що
позивачем для митного оформлення
вугільного концентрату була надана МД
№ 702020001/2013/009393 разом із пакетом
документів, вказаних у гр. 44 . За умовами
контракту продавцем вугілля є компанія
«Сибуглемет Импекс Лимитед» (Кіпр), а
відправником та виробником вугілля -
ВАТ «ОФ «Междуреченская» (Росія). Тобто
наявні зовнішньоекономічна операція, в
якій вантаж спрямовується в Україну з
Росії через Кіпрського посередника,
який при цьому не є ані виробником ані
експортером вантажу.

Наводячи норми ст. 53 МК України, перший
відповідач вказує, що при наявності
розбіжностей у документах, наданих для
митного оформлення, або якщо такі
документи не містять всіх відомостей,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості, декларант
на письмову вимогу митного органу
зобов'язаний надати додаткові
документи за їх наявності.

Крім, того, при розгляді наданого
позивачем пакету документів,
враховуючи спрацювання профілю ризику
системою АСАУР було встановлено, що
надані для підтвердження митної
вартості документи не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості та
відомостей щодо формування ціни, що
була фактично сплачена (або підлягає
сплаті).

Посилаючись на вимоги наказу Мінфіну
України від 30.05.2012 № 631 «Про
затвердження Порядку виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа», перший
відповідач вказує, що витребування
додаткового пакету документів є
можливим вже після спрацювання системи
АСАУР.

Відповідно до ч.3 ст.53 МК України у
зв'язку із тим, що подані для митного
оформлення документи не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості,
позивачу запропоновано подати
додаткові документи, у наданні яких
позивачем відмовлено листом від 23.09.2013
№ 003-2264/1.

Відповідач вказує, що, що керуючись
положеннями ст..ст. 55, 57 МК України, з
позивачем проведено процедуру
консультації, за результатами якої при
здійсненні обміну інформацією, було
досягнуто згоди щодо застосування
другого методу визначення митної
вартості.

Враховуючи неможливість застосування
першого методу - за ціною контракту,
Луганською митницею прийнято рішення
про коригування митної вартості
товарів за другим методом - за рівнем
митної вартості ідентичного товару №
702020001/2013/000667/2 від 23.09.2013 та складено
картку відмови в прийнятті митної
декларації № 702020001/2013/00144.

Відповідно до прийнятого митним
органом рішення позивачем було
оформлено МД № 702020001/2012/009413 від 23.09.2013 із
заявленням митної вартості за методом
визначення митної вартості за ціною
договору щодо ідентичних товарів та зі
сплатою митних платежів згідно з
митною вартістю, визначеною митним
органом. Таким чином, відповідач
вважав, що позивач з урахуванням норм
ст.52 МК України, погодився з митною
вартістю, визначеною митним органом.

Щодо позовних вимог про стягнення
коштів з Державного бюджету України
представник відповідача зазначив, що
суму, заявлену позивачем до стягнення,
сплачено позивачем із самостійним
визначенням митної вартості товарів за
другим методом. Відповідач вважає, що в
разі добровільного внесення позивачем
даних до ВМД він не може посилатися на
порушення свого права, оскільки у
правовідносинах між митним органом та
декларантом право останнього є
порушеним у випадку письмової відмови
митниці в митному оформленні товару за
ціною, визначеною декларантом, та
самостійного визначення митної
вартості товару. Крім того, відповідач
зазначає, що митна декларація
прирівнюється до податкової
декларації для цілей нарахування
та/або сплати податкових зобов'язань, а
згідно із п.56.11 ст.56 ПК України не
підлягає оскарженню грошове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків.

Крім того, виходячи з листа СДПІ з
обслуговування ВП у м. Луганську
Міжрегіонального ГУ Міндоходів від
12.03.2014 № 2889/810/28-05-40-08 сума ПДВ за ВМД №
702020001/2013/009413 від 23.09.2013 вплинула на
розмір суми бюджетного відшкодування у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
наступних звітних (податкових)
періодів, заявлених в декларації з ПДВ
за жовтень 2013 року.

Представник другого відповідача -
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Луганській області у судове засідання
не прибув, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, подав до матеріалів справи
письмові заперечення проти позову, у
яких просив розглянути справу за його
відсутності, та, серед іншого зазначив,
що відповідно до Порядку взаємодії
митних органів з органами Державного
казначейства України в процесі
повернення з Державного бюджету
помилково та/або надмірно зарахованих
до бюджету митних та інших платежів,
контроль за справлянням яких
покладається на митні органи,
затвердженого наказом Державної
митної служби України, Державного
казначейства України від 20 липня 2007
року № 611/147, зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 25 вересня
2007 року за № 1095/14362, митний орган на
підставі заяви платника готує висновок
про повернення з Державного бюджету
України помилково та/або надмірно
зарахованих до бюджету митних та інших
платежів, контроль за справлянням яких
покладається на митні органи та
направляє його до органу Казначейства.
На підставі отриманого висновку про
повернення відповідний орган
Казначейства готує платіжні документи
на перерахування коштів з рахунку з
обліку доходів державного бюджету на
рахунок, зазначений у висновку та
протягом п'яти робочих днів від дати
отримання висновку здійснює
повернення коштів з бюджету.

Відповідно до Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 03
серпня 2011 року № 845, безспірне списання
коштів державного та місцевих бюджетів
і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету або у
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень до бюджету,
здійснюється органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

На теперішній час до Головного
управління Державної казначейської
служби України у Луганській області не
надходило відповідних документів, на
підставі яких можливо здійснити
повернення надмірно сплачених митних
платежів та податку на додану вартість.

На підставі вищевикладеного
представник другого відповідача у
задоволенні позовних вимог просив
відмовити.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Позивач - Публічне акціонерне
товариство «Алчевський коксохімічний
завод», ідентифікаційний код 00190816,
зареєстрований в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, про що внесено
відповідний запис 18.12.1995 № 1 000194.

Між позивачем та Компанією
«Сибуглемет Импекс Лимитед» (Кіпр)
укладено контракт № SІ-АК-01/2013 від 01.07.2013
на поставку вугільної продукції
(а.с.22-34). Згідно з додатком № 1 до
контракту предметом поставки є
вугільний концентрат марки «ОС»,
виробник - ВАТ «ОФ «Междуреченская»
(Росія), умови поставки DАР ст.
Комунарськ (Інкотермс 2010), за ціною 135
доларів США за 1 тону, строки поставки -
серпень-вересень 2013 року (а.с. 35-36).

23.09.2013 позивачем для митного оформлення
товару за вказаним контрактом надано
митну декларацію - МД № 702020001/2013/009393,
разом з пакетом документів, який
зазначено в графі 44 МД (а.с.37-40).

Рішенням першого відповідача №
702020001/2013/000667/2 від 23.09.2013 здійснено
коригування митної вартості
оцінюваних товарів за 2 методом
відповідно до положень ст.59 МК України
на підставі рівня митної вартості
ідентичного товару «вугілля кам'яне
бітумінозне коксівне марки «ОС» на
однакових умовах поставки із
розрахунку 150 доларів США за одну тону
(МД від 23.09.2013 № 702020001/2013/009395, договір №
39/2012-STL-AL від 28.09.2012, додаток № 7 від
29.03.2013) (а.с.16-17).

Карткою відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення №
702020001/2013/00144 від 23.09.2013 позивача
повідомлено про відмову у митному
оформленні (випуску) товарів на
підставі п.2 ст.54 МК України у зв'язку з
неподанням документів згідно з
переліком та відповідно до умов,
зазначених у ч.2-ч.4 ст.53 МК України.
Також, роз'яснено, що можливість
митного оформлення товарів
забезпечить виконання вимог про
необхідність заявити митну вартість
товарів у порядку і на умовах,
визначених розділом ІІІ МК України, з
урахуванням рішення про коригування
митної вартості від 23.08.2013 №
702020001/2013/000667/2 (а.с.18-21).

З урахуванням рішення про коригування
митної вартості від 23.09.2013 №
702020001/2013/000667/2 та картки відмови №
702020001/2013/00144 від 23.09.2013 позивачем подано
до першого відповідача МД №
702020001/2013/009413 від 23.09.2013, у якій зазначено
митну вартість товару за 2 методом за
ціною 150 доларів США за одну тону, та
сплачено ПДВ у сумі 3594667,91 грн. (а.с.50-52).

Також з урахуванням рішення про
коригування митної вартості від 23.09.2013
№ 702020001/2013/000667/2 позивачем 24.09.2013 для
митного оформлення товару за
вищевказаним контрактом подано до
першого відповідача МД № 702020001/2013/009442, у
якій заявлено митну вартість вугілля
за 2 методом за ціною 150 доларів США та
тону, та сплачено ПДВ в 50355,90 грн.
(а.с.53-54).

Всього за МД № 702020001/2013/009413 від 23.09.2013 та
МД № 702020001/2013/009442 від 24.09.2013 позивачем
сплачено ПДВ 3 645 023,81 грн.

Зазначені обставини сторонами не
заперечувались.

Вирішуючи спір по суті заявлених
позовних вимог суд виходить з
наступного.

Засади організації та здійснення
митної справи в Україні, економічні,
організаційні, правові, кадрові та
соціальні аспекти діяльності митної
служби України регулює Митний кодекс
України від 11 липня 2002 року № 92-IV
(надалі - МК України).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.4 МК України
декларація митної вартості - документ
встановленої форми, що подається
декларантом і містить відомості щодо
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України чи стосовно яких змінюється
митний режим.

Згідно з ч.1 ст.49 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно до ст.52 МК України заявлення
митної вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані:

1) заявляти митну вартість, визначену
ними самостійно, у тому числі за
результатами консультацій з органом
доходів і зборів;

2) подавати органу доходів і зборів
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати,
пов'язані з коригуванням митної
вартості або наданням органу доходів і
зборів додаткової інформації.

У випадках, визначених цим Кодексом,
для заявлення митної вартості товарів,
що переміщуються через митний кордон
України відповідно до митного режиму
імпорту, органу доходів і зборів, який
проводить митне оформлення цих
товарів, разом з митною декларацією та
іншими необхідними для митного
оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості.

Відповідно до ч.1 ст.53 МК України у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає органу доходів і
зборів документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.

За припсами ч.2 ст.53 МК України
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини (ч.3 ст.53 МК України).

Відповідно до ч.4 ст.53 МК України у разі
якщо орган доходів і зборів має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи:

1) виписку з бухгалтерських та
банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України;

2) довідкову інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам;

3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта
або уповноваженої ним особи будь-які
інші документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті. Декларант або
уповноважена ним особа за власним
бажанням може подати додаткові наявні
у них документи для підтвердження
заявленої ними митної вартості товару
(ч.5, ч.6 ст.53 МК України).

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.54 МК України
контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу. За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів орган доходів
і зборів визнає заявлену декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 4 статті 54 МК України
встановлено, що орган доходів і зборів
під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів зобов'язаний,
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Відповідно до ч.6 ст.54 Митного кодексу
України орган доходів і зборів може
відмовити у митному оформленні товарів
за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у раз, зокрема:
неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Статтею 55 МК України надано право
митному органу коригувати митну
вартість товарів.

Рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається митним органом у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо митним органом у
випадках, передбачених частиною шостою
статті 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Аналіз наведених вище норм
законодавства свідчить, що до
виключної компетенції митних органів
належить перевірка та контроль
правильності обчислення декларантом
митної вартості товару. Саме митний
орган встановлює достатність наданих
декларантом документів для
підтвердження митної вартості товару.

Законом України від 10.04.2008 № 250-VI
ратифіковано Протокол про вступ
України до Світової організації
торгівлі (надалі - СОТ), відповідно до
якого Україна приєдналася до Угоди про
СОТ, чим взяла на себе зобов'язання,
серед іншого, дотримуватися положень
Генеральної угоди про тарифи та
торгівлю 1994 року (ГАТТ 1994).

Відповідно до статті VII п.2. (a)
Генеральної угоди по тарифам и
торгівлі 1947 року (ГАТТ 1947) оцінка
імпортованого товару для митної мети
повинна ґрунтуватись на дійсній
вартості імпортованого товару, який
обкладається митом, або аналогічного
товару, та не повинна ґрунтуватись на
вартості товару національного
походження або на вільних чи фіктивних
оцінках.

В статті VII п.2 "b" цієї угоди вказано, що
під "дійсною вартістю" слід розуміти
ціну, за яку, під час та в місці,
визначеними законодавством
імпортуючої країни, такий чи подібний
товар продається або пропонується до
продажу при звичайному ході торгівлі
за умов повної конкуренції. У тому
ступені, в якому на ціну такого чи
подібного товару впливає кількість
окремої трансакції, ціна, що
розглядається, повинна єдиним способом
пов'язуватися або і) з порівнюваними
кількостями, або іі) з кількостями, не
менш сприятливими для імпортерів, ніж
ті, в яких більший обсяг товарів
продається у торгівлі між країнами
експорту та імпорту.

Статтею 17 Угоди про застосування
статті VII ГАТТ 1994 року визначено, що
ніщо в цій Угоді не тлумачиться як
обмежуюче або таким, що ставить під
сумнів право податкових адміністрацій
переконуватися у правдивості або
точності будь якої заяви, документу або
декларації, що надаються для цілей
митної оцінки.

З оскаржуваного рішення першого
відповідача про коригування митної
вартості товарів № 702020001/2013/000667/2 від
23.09.2013, вбачається, що митний орган,
керуючись положеннями ч.ч.2, 3 ст.53 , ч.5
ст. 54 МК України, враховуючи
спрацювання профілю ризику системою
АСАУР 105-2 - обов'язкове (можливе
заниження митної вартості,здійснити
порівняння з ідентичними та подібними
товарами) та 106-2 - обов'язкове
(витребування документів, які
підтверджують митну вартість товарів),
у зв'язку з тим, що подані декларантом
документи не містять всіх даних
відповідно до обраного декларантом
методу визначення митної вартості за
заявленою МД для підтвердження
числового значення митної вартості
заявленого до митного оформлення
товару, зазначив про необхідність
подання додаткових документів, а саме:

- договору (угоди, контракту) із
третіми особами, пов'язаного з
договором (угодою,

контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається;

- рахунків про здійснення платежів
третім особам на користь продавця,
якщо такі

платежі здійснюються за умовами за
умовами, визначеними договором (угодою
контрактом);

- якщо здійснювалося страхування -
страхових документів, а також
документів, що

містять відомості про страхування;

- документів, що містять відомості
про вартість перевезення товарів;

- виписки з бухгалтерської
документації;

- каталогів, специфікацій,
прейскурантів (прайс-листів) виробника
товару;

- інших додаткових наявних у
декларанта документів для
підтвердження заявленої

митної вартості товару.

В оскаржуваному рішенні також вказано,
що листом № 003-2264/1 від 23.09.2013 (у вигляді
електронного повідомлення) позивач
надав першому відповідачу інформацію
про неможливість надання додаткових
документів, що позивачем не
заперечувалось.

У зв'язку з цим, відповідач вказав, що
відповідно до положень Угоди про
застосування статті VII ГАТТ 1994 року, ч.6
ст. 54, ч.2 ст. 58 МК України, визначення
митної вартості за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються, є
неможливим.

Оцінюючи визначені відповідачем
підстави прийняття оскаржуваного
рішення суд враховує наступне.

Як зазначалось, за контрактом позивача
з Компанією «Сибуглемет Импекс
Лимитед» (Кіпр) № SІ-АК-01/2013 від 31.07.2013 та
додатком № 1 до контракту предметом
поставки є вугільний концентрат марки
«ОС», виробник - ВАТ «ОФ
«Междуреченская» (Росія), умови
поставки DАР ст. Комунарськ (Інкотермс
2010), за ціною 135 доларів США за 1 тону,
строки поставки - серпень-вересень 2013
року. Отже, за умовами контракту
продавцем вугілля є компанія
«Сибуглемет Импекс Лимитед» (Кіпр). При
цьому за документами, поданими
позивачем до митного оформлення
вугільної продукції, в тому числі ВМД №
702020001/2013/009393, відправником та
виробником вугілля вказано ВАТ «ОФ
«Междуреченская» (Росія). Тобто,
вугільний концентрат ввезено за
непрямим контрактом - за контрактом з
підприємством, яке не є виробником
цього товару, за наявності
посередників та залученням інших
організацій для забезпечення
транспортування.

Як вбачається з матеріалів справи та
оскаржуваного рішення першого
відповідача, за результатами
здійснення порівняння заявленої
декларантом митної вартості з рівнями
митної вартості ідентичних та подібних
товарів, митне оформлення яких вже
здійснено, встановлено, що за ціновою
інформацією ЄАІС ДМСУ здійснені митні
оформлення ідентичних товарів, час
експорту яких наближений до часу
експорту вищезазначеного товару. Так,
зокрема, митним органом враховано
митну вартість ідентичного товару
вугілля кам'яне бітумінозне коксівне
марки «ОС» на однакових умовах
поставки із розрахунку 150 доларів США
за 1 тону за МД від 23.09.2013 № 702020001/2013/009395,
контракт № 39/2012-STL-AL від 28.09.2012 між
позивачем та компанією «Стройсервіс
Трейдінг Лімітед», додаток № 7 від
29.03.2013(а.с.71-88).

Позивачем не заперечувалась наявність
у відповідача інформації щодо ціни
угоди ідентичного товару, митне
оформлення якого здійснено, та який був
проданий на експорт в Україну з тієї ж
країни, і час експорту якого
максимально наближений до часу
експорту оцінюваного товару, а саме,
інформації про митну вартість
вугільного концентрату марки «ОС»,
виробник - ВАТ «ОФ «Междуреченская»
(Росія), ціна угоди за якими складає 150
дол. США/т на підставі ВМД від 23.09.2013 №
700000010/2010/009395.

Тому суд погоджується з першим
відповідачем, що заявлений позивачем
рівень митної вартості 135 дол. США не
відповідає цінам угод щодо ідентичних
товарів - 150 дол. США.

Зазначене, на думку суду, підтверджує
обґрунтованість наявності сумнівів
посадових осіб відповідача щодо
заявленої позивачем митної вартості,
відтак, суд вбачає правомірними
пропозиції відповідача щодо надання
додаткових документів, що відповідає
наведеним вимогам МК України.

Як було вказано, декларант відмовився
від надання додаткових документів на
запит митного органу, що також не
заперечувалось позивачем.

Таким чином, декларантом не виконано
вимоги п.2 ч.2 ст.52 МК України щодо
обов'язку надання органу доходів і
зборів достовірних відомостей про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню, та ч.3 ст.53 МК
України щодо обов'язку надання
додаткових документів на вимогу
Луганської митниці.

Відтак, на думку суду, відповідач мав
підстави для прийняття рішення №
702020001/2013/000667/2 від 23.09.2013 про коригування
митної вартості товарів відповідно до
ст.55 МК України, та відмови у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом у митній декларації №
702020001/2013/009393 від 23.09.2013 митною вартістю,
про що складено картку відмови №
702020001/2013/00144 від 23.09.2013.

Що стосується визначення Луганською
митницею митної вартості товару за
другим методом (за ціною договору щодо
ідентичних товарів), суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.57 МК України
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(ч.2 ст.57 МК України).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу (ч.3
ст.57 МК України).

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності (ч.4 ст.57 МК України).

Відповідно до ч.2 ст.58 МК України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути
визначена за основним методом,
застосовуються другорядні методи,
зазначені у пункті 2 частини першої
статті 57 цього Кодексу (ч.3 ст.58 МК
України).

Згідно ч.5 ст.58 МК України ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
- це загальна сума всіх платежів, які
були здійснені або повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних товарів
продавцю або на користь продавця через
третіх осіб та/або на пов'язаних із
продавцем осіб для виконання
зобов'язань продавця.

Платежі можуть бути здійснені прямо чи
опосередковано. Прикладом
опосередкованого платежу може бути
врегулювання покупцем повністю чи
частково боргу продавця (ч.6 ст.58 МК
України).

Розрахунки згідно із цією статтею
робляться лише на основі об'єктивних
даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню (ч.9 ст.58 МК України).

Відповідно до ч.1 ст.59 МК України, у разі
якщо митна вартість оцінюваних товарів
не може бути визначена згідно з
положеннями статті 58 цього Кодексу, за
основу для її визначення береться
вартість операції з ідентичними
товарами, що продаються на експорт в
Україну з тієї ж країни і час експорту
яких збігається з часом експорту
оцінюваних товарів або є максимально
наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться прийнята органом доходів і
зборів вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. При цьому під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як:

1) фізичні характеристики;

2) якість та репутація на ринку;

3) країна виробництва;

4) виробник (ч.2 ст.59 МК України).

Ціна договору щодо ідентичних товарів
береться за основу для визначення
митної вартості товарів, якщо ці товари
ввезено приблизно в тій же кількості та
на тих же комерційних рівнях, що й
оцінювані товари (ч.4 ст.59 МК України).

У разі відсутності такого продажу
використовується вартість операції з
ідентичними товарами, що продавалися в
Україну в іншій кількості та/або на
інших комерційних рівнях. При цьому їх
ціна коригується з урахуванням
зазначених розбіжностей незалежно від
того, чи веде це до збільшення або
зменшення вартості. Інформація, що
використовується при здійсненні
коригування, повинна бути
документально підтверджена (ч.5 ст.59 МК
України).

Матеріалами справи підтверджено, та
сторонами не заперечувалось, що митним
органом проведено консультацію з
декларантом згідно з вимогами ч.4 ст.57
МК України, в процесі якої декларанту
надано роз'яснення щодо причин
незастосування першого методу
визначення митної вартості,
повідомлено про рівень цін на подібні
та ідентичні товари, запропоновано
здійснити коригування митної вартості
оцінюваного товару за другим методом
визначення митної вартості товару (за
ціною договору щодо ідентичних
товарів) відповідно до ст.59 МК України
на підставі рівня митної вартості
ідентичного товару - вугілля кам'яне
марки "ОС" на однакових умовах поставки
із розрахунку 150 доларів США за тону.

З огляду на вищевикладене, з
урахуванням неподання декларантом
всіх документів згідно з переліком та
відповідно до умов, зазначених у ч.2 та
ч.3 ст.53 МК України, що потягло за собою
відсутність відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, та
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за такі
товари, судом встановлено, що
Луганською митницею правомірно
відмовлено декларанту у застосуванні
методу визначення митної вартості за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються.

За умови відсутності підстав для
скасування оскаржуваного рішення
відповідача про визначення митної
вартості товарів відсутні й підстави
для скасування картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України .

З урахуванням викладеного суд вважає,
що Луганська митниця при прийнятті
оскаржуваного рішення про визначення
митної вартості товарів, при складанні
та видачі карток відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України
діяла на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені Митним
кодексом України, а, відтак, у
задоволенні таких позовних вимог слід
відмовити.

Розглядаючи вимоги позивача про
повернення надмірно сплаченого ПДВ у
розмірі 364 502,38 грн., суд виходить з
наступного.

Як зазначалось, позивачем подано до
митного оформлення митну декларацію №
702020001/2013/009393 від 23.09.2013, у якій визначено
суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету
3 235 201,12 грн.

На виконання рішення про коригування
митної вартості від 23.09.2013 №
702020001/2013/000667/2 та картки відмови №
702020001/2013/00144 від 23.09.2013 позивачем подано
до першого відповідача МД №
702020001/2013/009413 від 23.09.2013, у якій зазначено
митну вартість товару за 2 методом за
ціною 150 доларів США за одну тону, та
сплачено ПДВ у сумі 3 594 667,91 грн. (а.с.50-52).

Також з урахуванням рішення про
коригування митної вартості від 23.09.2013
№ 702020001/2013/000667/2 позивачем 24.09.2013 для
митного оформлення товару за
вищевказаним контрактом подано до
першого відповідача МД № 702020001/2013/009442, у
якій заявлено митну вартість вугілля
за 2 методом за ціною 150 доларів США та
тону, та сплачено ПДВ в 50 355,90 грн.
(а.с.53-54).

Всього за МД № 702020001/2013/009413 від 23.09.2013 та
МД № 702020001/2013/009442 від 24.09.2013 позивачем
сплачено ПДВ 3 645 023,81 грн.

Проте, матеріали справи підтверджують,
що першим відповідачем коригування
митної вартості товару, включеного до
МД № 702020001/2013/009442 від 24.09.2013, не
здійснювалось, при цьому митну
вартість товару позивачем самостійно
визначено за другим методом.

Отже, на виконання рішення першого
відповідача про коригування митної
вартості товарів № 702020001/2013/000667/2 від
23.09.2013 позивачем до Луганської митниці
подано МД № 702020001/2013/009413 від 23.09.2013, за
якою різниця між сумою ПДВ, визначеною
декларантом та митним органом, складає
359 466,79 грн.

Оскільки судом встановлено
правомірність та обґрунтованість
рішення про коригування митної
вартості товарів № 702020001/2013/000667/2 від
23.09.2013, відповідно, відсутні підстави
для стягнення з Державного бюджету
України на користь позивача суму ПДВ за
МД№ 702020001/2013/009413 від 23.09.2013, оскільки
вимога про повернення надмірно
сплаченого ПДВ за цією декларацією є
похідною від вимог про визнання
протиправним та скасування рішення про
коригування митної вартості товарів,
карток відмови у митному оформленні
товарів.

Відповідно до ч.1 ст.246 МК України метою
митного оформлення є забезпечення
дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

Згідно з ч.1 ст.248 МК України митне
оформлення розпочинається з моменту
подання органу доходів і зборів
декларантом або уповноваженою ним
особою митної декларації або
документа, який відповідно до
законодавства її замінює, та
документів, необхідних для митного
оформлення, а в разі електронного
декларування - з моменту отримання
органом доходів і зборів від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України
податкова декларація - документ, що
подається платником податків (у тому
числі відокремленим підрозділом у
випадках, визначених цим кодексом)
контролюючому органу у строки,
встановлені законом, на підставі якого
здійснюється нарахування та/або сплата
податкового зобов'язання, чи документ,
що свідчить про суму доходу,
нарахованого (виплаченого) на користь
платника податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.

Митні декларації прирівнюються до
податкових декларацій для цілей
нарахування та/або сплати податкових
зобов'язань.

Згідно з п.54.1 ст.54 ПК України крім
випадків, передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку визначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Не підлягає оскарженню грошове
зобов'язання, самостійно визначене
платником податків (п.56.11 ст.56 ПК
України).

Отже, судом встановлено, що позивачем у
митних деклараціях № 702020001/2013/009442 від
24.09.2013, самостійно визначено суму
грошового зобов'язання з ПДВ.

Суд зазначає, що згідно з нормами КАС
України, позивач має право звернутись
до адміністративного суду з позовом
лише у разі, якщо він вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідача (суб'єкта владних
повноважень) порушено його права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів позивача має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Права та інтереси позивача можуть
порушуватись рішеннями митного органу
у разі прийняття відповідачем рішення
про коригування митної вартості
товарів та картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, та саме на оскарження цих
рішень позивач має право, встановлене
законом.

Таким чином, судом встановлено, що у
даному випадку, права ПАТ "Алчевський
коксохімічний завод" Луганською
митницею не порушувались, а відтак
відсутня можливість захисту судом
порушеного права та, відповідно,
прийняття судом рішення на користь
позивача в цій частині позовних вимог.

Суд вважає, що за наведених обставин
позовні вимоги є необґрунтованими,
відтак та у їх задоволенні слід
відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст.ст.88-94 КАС України
судові витрати зі сплати судового
збору покладаються на позивача.

Статтею 4 Закону України «Про судовий
збір» визначено, що судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно з п.п.8 п.1 ст.40 Бюджетного кодексу
України розмір мінімальної заробітної
плати визначається в Законі про
Державний бюджет на відповідний рік.

Згідно зі ст.4 Закону України "Про
судовий збір" за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру сплачується судовий збір у
розмірі 2 відсотків розміру майнових
вимог, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Під час подання адміністративного
позову майнового характеру
сплачується 10 відсотків розміру ставки
судового збору. Решта суми судового
збору стягується з позивача або
відповідача пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимоги.

Позивачем за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового та
немайнового характеру сплачено 560,28
грн., що підтверджено платіжним
дорученням № 7846 від 18.92.2014 (а.с.2).

Оскільки рішення суду постановлено не
на користь позивача, суд вважає за
необхідне стягнути з ПАТ «Алчевський
коксохімічний завод» різницю між сумою
сплаченого судового збору та ставкою
судового збору за подання до
адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру у розмірі 4311,72 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Алчевський
коксохімічний завод» до Луганської
митниці Міндоходів, Головного
управління Державної казначейської
служби України в Луганській області
про визнання протиправним та
скасування рішення № 702020001/2013/000667/2 від
23.09.2013., скасування картки відмови в
прийнятті митної декларації №
702020001/2013/00144 та про повернення надміру
сплаченого ПДВ у сумі 364 502,38 грн.
відмовити повністю за
необґрунтованістю.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Алчевський коксохімічний
завод» на користь Державного бюджету
України 4 311,72 (чотири тисячі триста
одинадцять грн. 72 коп.) на розрахунковий
рахунок: 4006, ,
одержувач: УДКСУ у м. Луганську, банк
одержувача:ГУДКСУ у Луганській
області, код ОКПО 37991503, МФО: 804013, код
бюджетної класифікації доходів: 22030001,
символ: 206, призначення платежу:
судовий збір.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів після її проголошення а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
- з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого ст.
186 КАС України, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження,
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанову в повному обсязі складено 30
квітня 2014 року.

Суддя
О.В. Солоніченко