Справа № 805/4734/14
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 р.
Справа № 805/4734/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардейської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Циганенка А.І., суддів Скріпніка А.І.,
Спасової Н.В., розглянувши в поряду
письмового провадження
адміністративну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області, Міністерства
внутрішніх справ України, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, Виконавчий комітет
Артемівської міської ради Донецької
області про зобов'язання вчинити певні
дії,

В С Т А Н О В
И В:

14 квітня 2014 року позивач, ОСОБА_1,
звернувся до суду з адміністративним
позовом до відповідача-1, Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області,
відповідача-2, Міністерства внутрішніх
справ України, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, Виконавчий комітет Артемівської
міської ради Донецької області про
зобов'язання вчинити певні дії. Позовні
вимоги вмотивовані тим, що
відповідачі-1,2 порушили житлові права
позивача, оскільки не подали
клопотання до органу місцевого
самоврядування про виключення
житлового приміщення, яке займає
позивач, з числа службового. З
посиланням на статтю 9 Житлового
кодексу України, «Положення про
порядок надання службових жилих
приміщень і користування ними особами
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ України»,
затвердженого наказом МВС України від
10.09.2004 №1039, позивач просив зобов'язати:

- відповідача-1 звернутися до третьої
особи з клопотанням про виключення
однокімнатної квартири АДРЕСА_1 з числа
службових, з наданням її для постійного
проживання позивачу,

- відповідача-2 погодити клопотання
відповідача-1 до третьої особи про
виключення однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 з числа службових, з наданням
її для постійного проживання позивачу.

У судовому засіданні представник
відповідачів-1,2 Какоркіна З.М. позов не
визнала, надала заперечення проти
позову та витребувані судом докази. У
вирішенні питання про розгляд справи у
письмовому провадженні посилалася на
розсуд суду.

У судове засідання позивач та його
представник не прибули, надали заяву
про розгляд справи у їх відсутність.

Представник третьої особи у судове
засідання не прибув, надав заяву про
розгляд справи без його участі.

Оскільки немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
у справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд, керуючись
частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, визнав за можливе розглянути
справу у письмовому провадженні.

Дослідивши докази, наявні у справі, суд
встановив наступне.

З 26 листопада 1990 року по 26 липня 2011 року
позивач проходив службу в органах
внутрішніх справ України, що
підтверджується відповідними записами
у трудовій книжці позивача (а.с. 6, 7).

15 лютого 2011 року виконавчим комітетом
Артемівської міської ради був виданий
ордер на службове житлове приміщення
№000367 на право займання позивачем,
разом із сім'єю у складі 3 чоловік,
квартири АДРЕСА_1, у якій позивач мешкає
по теперішній час (а.с. 5, 8).

28 березня 2013 року позивач звернувся із
заявою до відповідача-1 у якій просив,
застосувавши вимоги абзацу 2 пункту 4.2
«Положення про порядок надання
службових жилих приміщень і
користування ними особами рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України»,
затвердженого наказом МВС України № 1039
від 10.09.2004 року, надати йому для
постійного проживання вищевказану
службову квартиру із подальшим
виключенням її з числа службових (а.с. 9,
30).

8 квітня 2013 року Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області листом за
№818/Е-ок/Бг повідомило позивача про
направлення клопотання до
Міністерства внутрішніх справ України
про виключення займаної ним квартири з
числа службових (а.с. 32).

11 квітня 2013 року Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області звернулося до
заступника Міністра внутрішніх справ
України з листом за №15/354 про передачу у
комунальну власність, зокрема,
квартири АДРЕСА_1, у якій проживає
позивач (а.с. 31).

25 травня 2013 року заступник Міністра
внутрішніх справ України листом за
№8678/Лк повідомив Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області про не підтримання
пропозиції щодо виключення займаної
позивачем квартири з числа службових
(а.с. 33).

12 червня 2013 року Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області листом за №15/599
повідомило позивача про те, що
Міністерства внутрішніх справ України
не підтримує ініціативи щодо
виключення займаної позивачем
квартири з числа службових (а.с. 10, 34).

При прийнятті судового рішення суд
виходив з наступних мотивів та
керувався такими положеннями
законодавства.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 121 Житлового
кодексу України (далі - ЖК України)
порядок надання службових жилих
приміщень установлюється цим Кодексом
та іншими актами. Службові жилі
приміщення надаються за рішенням
адміністрації підприємства, установи,
організації.

Статтею 123 ЖК України визначено, що
порядок користування службовими
жилими приміщеннями встановлюється
цим Кодексом та іншими актами.

10 вересня 2004 року наказом Міністерства
внутрішніх справ України №1039 було
затверджено «Положення про порядок
надання службових жилих приміщень і
користування ними особами рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України» (далі -
Положення). На час виникнення спірних
правовідносин Положення діє в редакції
наказів Міністерства внутрішніх справ
України від 29 квітня 2006 року №458, від 12
травня 2008 року №216.

Дане Положення розроблене відповідно
до Житлового кодексу УРСР, Положення
про порядок надання службових жилих
приміщень і користування ними в
Українській РСР та «Переліку категорій
працівників, яким може бути надано
службові жилі приміщення»,
затверджених постановою Ради
Міністрів УРСР від 04.02.88 №37, і визначає
порядок надання службових жилих
приміщень особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ України в будинках
державного і громадського житлового
фонду та користування ними.

Згідно пункту 1.4 Положення
визначено, що жиле приміщення
включається до числа службових за
рішенням органу місцевого
самоврядування за місцем знаходження
приміщення на підставі клопотання
відповідного органу внутрішніх справ
України за наявності на це дозволу МВС
України.

Пунктом 1.7 Положення встановлено, що
жиле приміщення виключається з числа
службових, якщо відпала потреба в
такому його використанні, а також у
випадках, коли в установленому порядку
воно виключено з числа жилих. Сам за
собою факт проживання в службових
жилих приміщеннях громадян - колишніх
працівників, які звільнені зі служби,
не є підставою для виключення цих
приміщень з числа службових.
Виключення жилого приміщення з числа
службових здійснюється на підставі
клопотання відповідного органу
внутрішніх справ України, погодженого
з МВС України, рішенням органу
місцевого самоврядування.

З наведених законодавчих положень
випливає, що подання до органу
місцевого самоврядування клопотання
про виключення жилого приміщення з
числа службових є правом відповідачів,
а не обов'язком.

За приписами статті 162 КАС України суд
може прийняти постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
у сфері публічно-правових відносин у
разі їх порушень з боку суб'єктів
владних повноважень.

Постанова про зобов'язання відповідача
вчинити певні дії приймається у
справах, в яких позивач оскаржує
неправомірну бездіяльність
відповідача. В цьому випадку суд
повинен зазначити, яку саме дію повинен
вчинити відповідач, але не може
втручатися в його компетенцію.

Проаналізувавши позовні вимоги можна
дійти висновку про те, що позивач
просить суд зобов'язати відповідачів
реалізувати їх право, передбачене
законом, тобто в даному випадку позивач
просить суд втрутитися в компетенцію
відповідачів.

З урахуванням наведеного, суд
приходить до висновку, що відповідачі
не порушували права, свободи або
інтереси позивача, а тому у задоволені
позову слід відмовити в повному обсязі.

Зважаючи на відмову в задоволенні
позовних вимог, судові витрати
присудженню позивачу з Державного
бюджету України не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 122,
128, 158-164, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н
О В И В:

Відмовити повністю у задоволенні
адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
за правилами, встановленими статтею 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, через Донецький окружний
адміністративний суд.

Головуючий суддя
Циганенко А.І.

Судді
Скріпнік А.І.

Спасова Н.В.