Справа № 591/11467/13-а
Суддя: Водолажська Н.С.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський апеляційний
адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 р.Справа № 591/11467/13-а

Головуючий 1 інстанції: Клименко А.Я.

Доповідач: Водолажська Н.С.

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Водолажська Н.С.,

Суддя Філатов Ю.М., Суддя Тацій Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Сумах на постанову
Зарічного районного суду м. Суми від
26.02.2014р. по справі № 591/11467/13-а

за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України
в м. Сумах

про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися
до Зарічного районного суду м. Суми з
адміністративним позовом, в якому
просили визнати протиправними дії УПФ
України в м. Сумах щодо відмови у
прийнятті заяви про призначення пенсії
за віком ОСОБА_2 та ОСОБА_1; визнати
протиправною бездіяльність УПФ
України в м. Сумах щодо не призначення
пенсії за віком ОСОБА_2 та ОСОБА_1;
зобов'язати УПФ України в м. Сумах
призначити пенсію за віком ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 з 19.11.13 р.

Постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 26.02.14 р. по справі № 591/11467/13-а
позов був задоволений: визнана
незаконною відмова УПФ України в м.
Сумах щодо не призначення та не
нарахування пенсії за віком ОСОБА_2,
ОСОБА_1 протягом 10 днів після отримання
заяви, як громадянам України, та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Суми призначити,
нарахувати та виплатити ОСОБА_2, ОСОБА_1
пенсію за віком з 19.11.13 р., як громадянам
України.

Відповідач не погодився з рішенням
суду першої інстанції та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову Зарічного
районного суду м. Суми від 26.02.14 р. по
справі № 591/11467/13-а та прийняти нове
судове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

Позивачі письмові заперечення на
апеляційну скаргу не надали.

Сторони по справі в судове засідання
суду апеляційної інстанції не
з'явилися, про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Колегія суддів на підставі п. 2 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду першої
інстанції, дослідивши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що до грудня 1999 р. позивачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали за адресою:
АДРЕСА_1, надалі виїхали на постійне
місце поживання до Ізраїлю. ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 є громадянами України, що
підтверджується копією паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон. Також судом встановлено, що
19.11.13 р. представником позивачів, після
того як йому було відмовлено
відповідачем у прийнятті заяв про
призначення пенсії, були направлені до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Суми поштою дані заяви разом з
необхідними для призначення пенсії
документами. За результатами розгляду
заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Управлінням
Пенсійного фонду України в м. Суми була
надана відповідь № 33648/08-08 від 18.12.13 р.
про відсутність підстав для розгляду
документів на призначення пенсії
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, оскільки встановлена
відсутність документів, які
засвідчують факт їх проживання на
території України та довіреність
представника не була засвідчена
нотаріально.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
відповідачем безпідставно відмовлено
позивачам, які є громадянами України, у
реалізації конституційного права на
пенсійне забезпечення

Згідно ст. 92 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» громадянам, які
виїхали на постійне проживання за
кордон, пенсії не призначаються.
Пенсії, призначені в Україні до виїзду
на постійне проживання за кордон,
виплачуються за 6 місяців наперед перед
від'їздом за кордон. За час перебування
цих громадян за кордоном виплачуються
тільки пенсії, призначені внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання. Порядок переведення
пенсій, призначених внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, в інші країни
визначається Кабінетом Міністрів
України.

З 01.04.04 р. набув чинності Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», відповідно п. 2
ч. 1 ст. 49 якого виплата пенсії
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Необхідно зазначити, що міжнародних
договорів між Україною та Ізраїлем
стосовно призначення та виплати пенсії
не укладалося. Між тим, рішенням
Конституційного Суду України від 07.10.09
р. по справі № 1-32/2009 визнані такими, що
не відповідають Конституції України,
положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення
ст. 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.03 р. № 1058-IV. В п. 3 та
п. 4 резолютивної частини вказаного
рішення Конституційний суд України
звернув увагу Верховної Ради України
на необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, а також
прийняття закону про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої фізичним або юридичним особам
актами і діями, що визнані
неконституційними.

Відповідно ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність. З огляду на
зазначене, положення п. 2 ч. 1 ст. 49 та
другого речення ст. 51 Закону втрачають
чинність з 07.10.09 р., тобто від дати
прийняття рішення Конституційним
Судом України № 25-рп/2009.

Відповідно ч. 2 ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» поновлення виплати
пенсії здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачі, як громадяни України, які
проживають в державі Ізраїль, мають
такі ж самі конституційні права, як й
інші громадяни України, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

З огляду на викладене, відповідач,
відмовляючи у призначенні позивачам
пенсії за віком, діяв в порушення вимог
чинного законодавства.

Відповідно ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, оскільки доводи апеляційної
скарги їх не спростували.

Зважаючи на те, що постанова Зарічного
районного суду м. Суми від 26.02.14 р. по
справі № 591/11467/13-а прийнята з
дотриманням вимог чинного
законодавства, колегія суддів не
виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах на
постанову Зарічного районного суду м.
Суми від 26.02.14 р. по справі № 591/11467/13-а -
залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м.
Суми від 26.02.14 р. по справі № 591/11467/13-а за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в м. Сумах про
визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити певні дії -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Водолажська
Н.С.Судді(підпис) (підпис) Філатов Ю.М.
Тацій Л.В.