Справа № 805/2803/14
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 р.
Справа № 805/2803/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд у складі судді Кравченко Т.О.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Центрально-Міському районі м.
Горлівки, Горлівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки), -

встановив:

28 лютого 2014 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 (далі -
Позивач) звернулася до Донецького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки
(далі - Відповідач 1 або УПФУ), в якому
просило визнати протиправною та
скасувати вимогу УПФУ про сплату боргу
(недоїмки) від 06 лютого 2014 року № Ф-617-07 в
сумі 498,60 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, ОСОБА_1
зазначила, що вона є пенсіонером за
віком та фізичною особою-підприємцем,
який обрав спрощену систему
оподаткування, отже вона звільнена від
сплати єдиного внеску. Вважаючи
оспорювану вимогу протиправною,
позивач наполягала на задоволенні
позову (а.с.3-4).

Відповідач 1 - УПФУ позовні вимоги не
визнав, надав письмові заперечення
(а.с.53-34), сутність яких полягала у тому,
що на момент передачі повноважень з
адміністрування єдиного внеску від
органів Пенсійного фонду України до
органів доходів і зборів у ОСОБА_1
обліковувалась переплата з єдиного
внеску. Спірна вимога винесена 06 лютого
2014 року, тобто у час, коли повноваження
з адміністрування єдиного внеску вже
здійснювали органи доходів і зборів, а
тому УПФУ не може бути належним
відповідачем у справі.

У зв'язку з тим, що предметом спору є
вимога, сформована не УПФУ, а іншим
суб'єктом владних повноважень, який не
був залучений до участі у справі, а
також у зв'язку з відсутністю згоди
позивача на заміну первісного
відповідача на належного, ухвалою від 25
березня 2014 року до участі у справі у
якості другого відповідача залучена
Горлівська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (далі - Відповідач 2 або
Горлівська ОДПІ) (а.с.22).

02 квітня 2014 року представником
позивача надана заява про уточнення
позовних вимог, а саме про визнання
протиправною та скасування вимоги
Горлівської ОДПІ про сплату боргу
(недоїмки) від 06 лютого 2014 року № Ф-617-07 в
сумі 498,60 грн. (а.с.44).

Відповідач 2 - Горлівська ОДПІ позовні
вимоги не визнав, надав письмові
заперечення (а.с.48-49), сутність яких
полягала в тому, що ОСОБА_1 не досягла
пенсійного віку, передбаченого ст.26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а тому відсутні підстави
для звільнення її від сплати єдиного
внеску.

Про дату, час і місце судового розгляду
сторони повідомлені належним чином з
дотриманням вимог ст.ст.33-38 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), що підтверджено
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення
(а.с.85-87).

30 квітня 2014 року представники позивача
та відповідача 2 надали заяву про
розгляд справи в письмовому
провадженні.

15 квітня 2014 року представник
відповідача 1 надав клопотання про
розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням наведеного та відповідно
до положень ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України
розгляд справи здійснено в письмовому
провадженні на підставі наявних у ній
доказів.

З'ясовуючи чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, а також чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, що
встановлено на підставі паспорту
громадянина України серії НОМЕР_2 (а.с.6).

ОСОБА_1 зареєстрована у якості фізичної
особи-підприємця Виконавчим комітетом
Горлівської міської ради Донецької
області, про що 16 січня 2006 року до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
внесений запис за номером 2 006876.

Вказані обставини встановлені на
підставі свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії НОМЕР_3 (а.с.7) та даних ресурсу
«Пошук відомостей в ЄДР» державного
підприємства «Інформаційно-ресурсний
центр» (а.с.13-14).

З 16 січня 2006 року позивач перебуває на
обліку як платник податків за
реєстраційним номером 6350. З 19 квітня 2013
року ОСОБА_1 перебуває на податковому
обліку у Центрально-Міському
відділенні Горлівської ОДПІ, про що
свідчать дані ресурсу «Пошук
відомостей в ЄДР» державного
підприємства «Інформаційно-ресурсний
центр» (а.с.13-14, 68-69).

З 01 січня 2012 року позивач перебуває на
спрощеній системі оподаткування -
єдиному податку, що встановлено на
підставі свідоцтва про сплату єдиного
податку серії НОМЕР_4 від 01 червня 2012
року (а.с.8).

Одночасно із цим ОСОБА_1 є пенсіонером
за віком, що підтверджено посвідченням
серії НОМЕР_5, виданим Пенсійним фондом
України 05 березня 2013 року (а.с.10).

Як пенсіонер ОСОБА_1 перебуває на
обліку в УПФУ та з 29 квітня 2004 року
отримує пенсію за віком, призначену на
пільгових умовах за Списком № 1, про що
свідчить заява про призначення пенсії
від 29 квітня 2004 року (а.с.81),
розпорядження 4 від 19 лютого 2013 року
(а.с.82), заява від 06 лютого 2013 року (а.с.83),
протокол 448 від 21 травня 2004 року (а.с.84).

Докази укладання позивачем договору
про добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування суду не надані.

За даними УПФУ станом на момент
передачі повноважень з
адміністрування єдиного внеску від
органів Пенсійного фонду України
органам доходів і зборів у ОСОБА_1
існувала переплата з єдиного внеску в
розмірі 1 914,00 грн., про що свідчить
картка особового рахунку (а.с.36).

06 лютого 2014 року Центрально-Міським
відділенням Горлівської ОДПІ
сформована вимога про сплату боргу
(недоїмки) за № Ф-611-17, згідно з якою
станом на 31 січня 2014 року у позивача
наявна заборгованість зі сплати
єдиного внеску в сумі 498,60 грн. (недоїмка
зі сплати єдиного внеску за
відсутності штрафів та пені) (а.с.9, 67).

На підставі даних облікової картки
встановлено, що станом на 31 грудня 2013
року у ОСОБА_1 обліковувалась переплата
з єдиного внеску в сумі 720,07 грн.

20 січня 2014 року Горлівською ОДПІ
здійснено нарахування єдиного внеску
за 4 квартал 2013 року до його
мінімального розміру в сумі 1 218,67 грн.
Сума нарахованого єдиного внеску
зменшена на суму переплати, внаслідок
чого в облікових даних позивача
відображена недоїмка в сумі 498,60 грн. (1
218,67 грн. - 720,07 грн. = 498,60 грн.), яка
існувала станом на 31 січня 2014 року
(а.с.71-72). Вказані обставини
підтверджені також розрахунком суми
боргу, який виник станом на 20 січня 2014
року і існував станом на 31 березня 2014
року (а.с.70).

08 лютого 2014 року вимога про сплату
боргу (недоїмки) від 06 лютого 2014 року №
Ф-617-07 надіслана на адресу ОСОБА_1
рекомендованою поштовою
кореспонденцією та отримана останньою
12 лютого 2014 року, що підтверджено
фіскальним чеком (а.с.65) та
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.66).

Крім того, спірна вимога отримана
ОСОБА_1 23 лютого 2014 року, про що свідчить
її особистий підпис (а.с.9).

Із вказаним позовом ОСОБА_1 звернулася
28 лютого 2014 року, надавши його
безпосередньо до відділу діловодства
та документообігу Донецького
окружного адміністративного суду, що
підтверджено штампом реєстрації
вхідної кореспонденції (а.с.3), тобто в
межах строку звернення до
адміністративного суду, визначеного ч.5
ст.99 КАС України.

Вирішуючи справу по суті, до спірних
правовідносин суд застосовує
нижченаведені норми права.

Ст.3 Конституції України визначено, що
людина, її життя і здоров'я, честь і
гідність, недоторканність і безпека
визнаються в Україні найвищою
соціальною цінністю. Права і свободи
людини та їх гарантії визначають зміст
і спрямованість діяльності держави.
Держава відповідає перед людиною за
свою діяльність. Утвердження і
забезпечення прав і свобод людини є
головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства, крім іншого, є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, їхніх посадових і службових
осіб, інших суб'єктів при здійсненні
ними владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень
шляхом справедливого, неупередженого
та своєчасного розгляду
адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку, що передбачено ч.3 ст.2 КАС
України.

Отже, вирішуючи по суті
публічно-правовий спір, суд має
перевірити відповідність оскаржуваної
вимоги критеріям, наведеним в ч.3 ст.2
КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначені
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від 8
липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464).

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464 фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
є платниками єдиного внеску.

Законом України «Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» від 7
липня 2011 року № 3609-VI, який набув
чинності з дня, наступного за днем його
опублікування в газеті «Голос України»
від 05 серпня 2011 року № 188, а саме з 06
серпня 2011 року, ст.4 Закону № 2464
доповнена ч.4 наступного змісту: «Особи,
зазначені у п.4 ч.1 цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування».

Зазначеною нормою визначені дві умови
звільнення фізичної особи-підприємця,
який обрав спрощену систему
оподаткування, від сплати єдиного
внеску: наявність статусу пенсіонера
за віком або інваліда та факт отримання
відповідно до закону пенсії або
соціальної допомоги. Тобто критерієм
звільнення від сплати єдиного внеску
разом із фактом отримання пенсії, є
наявність у особи, яка обрала спрощену
систему оподаткування, статусу
пенсіонера за віком, що встановлюється
відповідно до умов, визначених законом,
зокрема, досягнення певного віку.

Згідно з правовою позицією
Конституційного Суду України,
викладеною в рішенні у справі № 1-7/99 за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення ч.1
ст.58 Конституції України (справа про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів) 9 лютого 1999
року № 1-рп/99: «В регулюванні суспільних
відносин застосовуються різні способи
дії в часі нормативно-правових актів.
Перехід від однієї форми регулювання
суспільних відносин до іншої може
здійснюватися, зокрема, негайно
(безпосередня дія), шляхом перехідного
періоду (ультраактивна форма) і шляхом
зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у ч.1 ст.58
Конституції України, за якою дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Аналізуючи дію в часі ч.4 ст.4 Закону №
2464, суд приходить до висновку, що з 06
серпня 2011 року фізичні
особи-підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільнені від
сплати єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV
(далі - Закон № 1058) пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом; пенсія -
щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом, а
також зазначає, що умови призначення
пенсії за віком визначені ст.26 цього
Закону.

Ч.1 ст.9 Закону № 1058 визначено, що
відповідно до цього Закону за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Відповідно до абз.2 п.16 Прикінцевих
положень Закону № 1058 положення Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі -
Закон № 1788) застосовуються в частині
визначення права на пенсію за віком на
пільгових умовах і за вислугу років.

Види державних пенсій, які
призначаються за Законом № 1788,
визначені ст.2 цього Закону.

Системний аналіз положень ст.ст.12-18
Закону № 1788 свідчить, що законодавець
розрізнив пенсії за віком в залежності
від умов їх призначення, визначивши
загальні умови призначення пенсії за
віком (ст.12), пільгові умови призначення
пенсії за віком (ст.13), а також особливі
умови призначення цього виду пенсії
окремим категоріям громадян
(працівникам, зайнятим на підземних і
відкритих гірничих роботах та в
металургії, громадянам, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи, інвалідам, учасникам війни,
сім'ям загиблих (померлих)
військовослужбовців та осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, багатодітним
матерям і матерям інвалідів з
дитинства тощо) (ст.ст.14-18).

Як встановлено судом, позивач отримує
пенсію за віком, є фізичною
особою-підприємцем, який обрав
спрощену систему оподаткування, отже
вона належить до категорії осіб,
звільнених від сплати єдиного внеску, а
тому не зобов'язана нараховувати,
обчислювати та сплачувати єдиний
внесок, а також надавати звіт про суми
нарахованого доходу застрахованих
осіб та суми нарахованого єдиного
внеску.

Суд не приймає до уваги доводи
Горлівської ОДПІ про наявність у
позивача обов'язку сплачувати єдиний
внесок, так як пенсію позивачу
призначено на пільгових умовах до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого ст.26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», через невідповідність
цих доводів приписам ч.4 ст.4 Закону
України № 2464, яка єдиною умовою її
застосування передбачає набуття
фізичною особою-підприємцем статусу
пенсіонера за віком та не пов'язує
звільнення від сплати єдиного внеску
із досягненням особою певного віку, до
того ж обмежень застосування цієї
статті до осіб, яким пенсію за віком
призначено на пільгових умовах, нею
також не встановлено.

Оскільки позивач як пенсіонер за віком
не зобов'язана був сплачувати єдиний
внесок, вона може бути платником
єдиного внеску виключно за умови
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, однак договір
про добровільну участь у
загальнообов'язковому державному
пенсійному страхуванні позивач не
укладала.

Аналогічна правова позиція висловлена
Вищим адміністративним судом України в
ухвалах від 27 лютого 2014 року по справах
№№ К/800/47624/13, К/800/44328/13, К/800/44677/13,
К/800/41570/13, К/800/41432/13, в постанові від 27
лютого 2014 року по справі № К/800/40590/13, в
ухвалі від 26 лютого 2014 року по справі №
К/800/8822/14, в ухвалах від 20 лютого 2014 року
по справах №№ К/800/41185/13, К/800/40678/13,
К/800/42204/13, К/800/36876/13, в ухвалі від 13 лютого
2014 року по справі № К/800/40610/13 тощо, в
яких судом касаційної інстанції
зазначено, що на пенсіонерів, які
отримують пенсію за віком відповідно
до ст.13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», з серпня 2011 року згідно
ч.4 ст.4 Закону №2464 не розповсюджується
обов'язок зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Приймаючи до уваги той факт, що до
спірної вимоги Горлівською ОДПІ
включена недоїмка зі сплати єдиного
внеску, яка виникла за 4 квартал 2013 року,
тобто після набрання чинності ч.4 ст.4
Закону № 2464 в редакції від 06 серпня 2011
року, суд дійшов висновку, що вимога про
сплату боргу (недоїмки) від 06 лютого 2014
року № Ф-617-07 підлягає визнанню
протиправною та скасуванню, а позовні
вимоги - задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, беручи до уваги, що ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов висновку
про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

ОСОБА_1 документально підтверджені
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 182,70 грн. (а.с.2), які
підлягають присудженню на її користь з
Державного бюджету України.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 69-72, 94, 98, 159-163, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

постановив:

Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Центрально-Міському районі м. Горлівки,
Горлівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу
(недоїмки) - задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Горлівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області (Центрально-Міське
відділення) про сплату боргу (недоїмки)
від 06 лютого 2014 року № Ф-617-07 в сумі 498,60
грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
код НОМЕР_1) судові витрати по сплаті
судового забору в сумі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 копійок.

Постанова прийнята, складена і
підписана у нарадчій кімнаті 30 квітня
2014 року.

Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецькій окружний адміністративний
суд в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Кравченко Т.О.