Справа № 2а-1970/3973/11
Суддя: Гуляк В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
Справа №
9104/66070/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді:
Гуляка В.В.

суддів:
Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Терполімергаз» на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2012
року в адміністративній справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Терполімергаз» до
Тернопільської митниці, треті особи :
Головне управління державної
казначейської служби України у
Тернопільській області, товариство з
обмеженою відповідальністю «Ескорт», з
участю прокуратури Тернопільської
області, про визнання нечинним рішення,

встановив:

У грудні 2011 року позивач ТзОВ
«Терполімергаз» звернувся в суд із
адміністративним позовом до
відповідача Тернопільської митниці, в
якому просив визнати нечинним рішення
відповідача про визначення митної
вартості № 403000006/2011/002667/1 від 12.08.2011 р. та
стягнути з державного бюджету на
розрахунковий рахунок позивача суму
надміру сплаченого податку на додану
вартість в розмірі 54363,8 грн..

Відповідач Тернопільська митниця
позову не визнав, у суді першої
інстанції подав заперечення, просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Третя особа ГУ ДКС України у
Тернопільській області позову також не
визнав, у суді першої інстанції подав
заперечення, просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20.01.2012 року
у задоволенні позову відмовлено.

З цією постановою суду не погодився
позивач і оскаржив її в апеляційному
порядку. Вважає апелянт, що постанова
суду першої інстанції винесена з
порушенням норм матеріального права, а
тому підлягає скасуванню з підстав,
викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт зазначає, що судом першої
інстанції безпідставно не враховано
наведених позивачем підстав
обґрунтованості позовних вимог. Вказує
апелянт, що позивач через декларанта
ТОВ «Ескорт» в особі митного брокера з
метою митного оформлення товарів подав
вантажно-митну декларацію ВМД №
403000007/2011/009463 від 11.08.2011 р. на ввезення
поліетилену в гранулах високої густини
торгової марки TVK: TIPELIN (PE-HD) 7701M BLACK
чорного кольору в кількості 17500 кг. по
ціні 1730 дол. США за тонну. Ціна товару,
визначена у тимчасовій декларації та
ВМД ІМ 40 за першим методом склала 241334,15
грн. (30902,24 дол. США), а митна вартість -
246334,14 грн. (241334,15 грн. вартість товару та
5000 грн. транспортні витрати). Однак,
відповідач оскарженим рішенням №
403000006/2011/002667/1 від 12.08.2011 р. митну
вартість по вищевказаній ВМД визначив
за другим методом, в результаті чого
ціна товару склала 258074,08 грн. (32375 дол.
США). Зазначає апелянт, що при поданні
декларації митної вартості
декларантом надані всі необхідні
документи, які давали митному органу
змогу визначити митну вартість товару,
а митницею не обґрунтовано, в чому
полягали об'єктивні сумніви у митній
вартості, заявленій позивачем на
підставі ціни товару згідно умов
контракту. Також, звертає увагу апелянт
на те, що позивач ніс витрати на
зберігання товару до його розмитнення
та у зв'язку з тим, що відповідач
відмовлявся пропускати ввезений
позивачем товар у випадку визначення
його митної вартості за ціною
контракту по першому методу, з метою
запобігання збитків, позивач був
змушений задекларувати митну вартість
товару за другим методом та
безпідставно сплатити 54363,8 грн. ПДВ.

За результатами апеляційного розгляду
апелянт просить скасувати постанову
суду першої інстанції від 20.01.2012 р. та
прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги задоволити.

Суд апеляційної інстанції заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи, обговоривши підстави
і межі апеляційної скарги, вважає, що
таку апеляційну скаргу слід залишити
без задоволення, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що між позивачем
ТзОВ «Терполімергаз» (Покупець) та AO TVK,
Угорщина (Постачальник) було укладено
контракт № TVK-CIS-023/2011 від 01.04.2011 р.,
згідно з яким Постачальник продає, а
Покупець придбаває поліетилен і
поліпропілен в гранулах різних марок
для виробництва пластмасових виробів
(а.с. 11-30).

Для митного оформлення зазначених
товарів позивачем в особі митного
брокера Бутрин О.М. до Тернопільської
митниці було подано вантажно-митну
декларацію ВМД № 403000007/2011/009463 від 11.08.2011
року на ввезення поліетилену в
гранулах високої густини торгової
марки TVK: TIPELIN (PE-HD) 7701M BLACK чорного
кольору в кількості 17500 кг. по ціні 1730
дол. США за тонну. Ціна товару,
визначена у тимчасовій декларації №
403000007/2011/008190 від 13.07.2011 року та ВМД ІМ 40
за першим методом склала 241334,15 грн.
(30902,24 дол. США), а митна вартість - 246334,14
грн., з яких 241334,15 грн. вартість товару, а
5000 грн. транспортні витрати (а.с. 38, 42).

12.08.2011 року Тернопільською митницею
було прийнято рішення № 403000006/2011/002667/1, в
якому зазначено, що у зв'язку з
ненаданням декларантом додаткових
документів, а саме: копії вантажно
митної декларації країни відправлення;
відомостей про якісні характеристики
товарів; перерахунку коефіцієнту ціни
контракту євро в долар та ін., неможливо
визначити вартість за першим методом
визначення митної вартості товару. В
результаті проведеної консультації з
декларантом, досягнуто згоди про
застосування другого методу
визначення митної вартості товару.
Митна вартість товару визначена за
другим методом визначення митної
вартості з врахуванням раніше
оформленої ВМД № 403000007/2011/009435 від 10.08.2011
р. (а.с. 35).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що рішення про визначення митної
вартості № 403000006/2011/002667/1 від 12.08.2011 р.
прийняте Тернопільською митницею у
межах повноважень та у відповідності
до законодавства України.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, з врахуванням
наступного.

Відповідно до ст. 259 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.265 МК України (в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) митний орган, що
здійснює контроль за правильністю
митної оцінки товарів з урахуванням
положень цього Кодексу, має право
приймати рішення про правильність
заявленої декларантом митної вартості
товарів.

Згідно зі ст.266 МК України визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, можна
здійснювати за такими методами: 1) за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції); 2) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 3) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; 4) на
основі віднімання вартості; 5) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); 6) резервного.

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за першим методом,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості. У ході
таких консультацій митний орган та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, за основу може братися ціна, за
якою оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Також судом першої інстанції вірно
враховано правову позицію Верховного
Суду України в справах наведеної
категорії, згідно якої аналіз ст.266 МК
України, а також положень постанови КМ
України № 339 від 09.04.2008р. «Про
затвердження Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів» та постанови
КМ України № 1766 від 20.12.2006р. «Про
затвердження Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщаються через митний кордон
України» дає підстави вважати, що митні
органи мають виключну компетенцію в
питаннях перевірки, контролю
правильності обчислення декларантом
та визначення митної вартості.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.265 МК
України в разі якщо у митного органу
виникає сумнів щодо правильності
визначення декларантом митної
вартості, то він своїм рішенням має
право зобов'язати останнього визначити
митну вартість іншим способом, ніж він
використав для її визначення.

Із матеріалів справи видно, що
декларування товару ввезеного
позивачем згідно Контракту від 01.04.2011р.
№ TVK-CIS-023/2011 було здійснено митним
брокером ТОВ «Ескорт» Бутрин О.М., на
підставі договору № 35 від 15.04.2009 року,
згідно якого, митний брокер від свого
імені та за рахунок позивача здійснює
декларування товарів та виконує інші
операції необхідні для митного
оформлення і подає сформовані
документи на митницю.

Також встановлено, що під час
здійснення контрою за правильністю
визначення митної вартості
імпортованого позивачем товару за ВМД
№ 403000007/2011/009463 від 11.08.2011р., посадовою
особою відділу контролю митної
вартості та номенклатури
Тернопільської митниці було виявлено,
що рівень митної вартості товару в
порівнянні з рівнем вартості такого ж
товару оформленого в попередні періоди
за одним і тим же зовнішньоекономічним
договором знизився (ВМД № 403000007/2011/007714
від 01.07.2011р.; декларація митної вартості
ДМВ-1 від 01.07.2011р.; інвойс 17.06.2011р.).

З метою встановлення причин та
обставин, що призвели до зниження рівня
митної вартості товару інспектором
відділу КМВ та К, у відповідності до
приписів постанови КМУ від 20.12.2006 р. №
1766 «Про затвердження Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження», митному брокеру Бутрин
О.М., що здійснював декларування, було
запропоновано подати додаткові
документи для підтвердження заявленої
митної вартості.

У зв'язку з цим посадовою особою
митниці зроблено відповідну відмітку
на декларації митної вартості форми
ДМВ-1 від 11.08.2011 р., що подавалася до
митного оформлення разом і
вищевказаною ВМД, де вказано перелік
документів для підтвердження
заявленої митної вартості, а саме:
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс - листи) фірми-виробника товару;
копії ВМД країни відправлення;
відомості про якісні характеристики
товару; коефіцієнт перерахунку ціни
контракту євро в долар; інші документи,
та ознайомлено декларанта із цією
інформацією, про що свідчить запис на
звороті декларації митної вартості
(а.с. 146).

Під час порівняння заявленого цінового
рівня товару з ціновою інформацією, що
наявна в митному органі, митним органом
було з'ясовано, що інформація вказана у
наданих декларантом документах, а саме
у листі виробника ТVК від 29.07.2011 р.
(прайс-лист) та «підтвердження
замовлення» до ВМД № 403000007/2011/9463 від
11.08.2011 р. не підтвердила заявленого
декларантом під час митного оформлення
рівня митної вартості товару.

Крім того, декларант не надав усіх
документів, які вимагалися
Тернопільською митницею. Тому митний
орган прийшов до висновку про
неможливість застосування методу № 1
визначення митної вартості.

Виходячи зі змісту ст. 266 МК України, між
декларантом і митним органом були
проведені в установленому порядку
консультації щодо обміну інформацією
для визначення митної вартості.

Так, з метою обґрунтованого вибору
підстав для визначення митної вартості
товару, між Тернопільською митницею та
декларантом були проведені
консультації, в ході яких було
здійснено обмін наявною у кожного з них
інформацією та досягнуто згоди про
застосування другого методу
визначення митної вартості (за ціною
договору щодо ідентичних товарів), про
що свідчать відмітки декларанта на
звороті декларації митної вартості
(а.с.146).

Враховуючи наведені вище обставини
справи, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що посадові особи
відповідача, при здійсненні контролю
за митною вартістю товарів
імпортованих позивачем, діяли
відповідно до своєї компетенції та у
спосіб передбачений законодавством.

Крім цього, суд апеляційної інстанції
звертає увагу на те, що рішення
відповідача про визначення митної
вартості № 403000006/2011/002667/1 від 12.08.2011 р.
було підписане декларантом - митним
брокером Бутрин О.М., який діє за
дорученням позивача на підставі
договору № 35 від 15.04.2009 року про надання
послуг щодо митного оформлення
товарів.

Статтею 26 МК України визначено, що
інтереси імпортера можуть бути
представлені через митного брокера,
який згідно зі статтею 176 цього Кодексу
є підприємством, що здійснює
декларування товарів і транспортних
засобів, які переміщуються через
митний кордон України. Положеннями
частини другої статті 177 МК України
передбачено, що взаємовідносини
митного брокера з особою, яку він
представ визначаються договором
доручення.

Також, судом першої інстанції вірно
враховано, що декларант самостійно
узгодив та сплатив суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість, розрахованого у графі 47 ВМД №
403000007/2011/009992 від 25.08.2011 р., виходячи з
митної вартості товару визначеної за
другим методом.

Згідно ст. 56.11 ПК України не підлягає
оскарженню податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків. Відповідно до пункту 1 ст. 54
цього Кодексу платник податку
самостійно обчислює суму податкового
зобов'язання, яку зазначає у податковій
(митній) декларації. Отже, податкове
зобов'язання вважається самостійно
визначеним (узгодженим) з дня подання
такої податкової (митної) декларації.

Таким чином, кошти сплачені в рахунок
погашення податкового зобов'язання зі
сплати податку на додану вартість не
можуть вважатися такими, що сплачені
надміру, а у позивача відсутні правові
підстави для задоволення вимоги про
повернення з Держбюджету сплачених
коштів.

З врахуванням наведеного вище, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що судом першої інстанції при
розгляді адміністративної справи
всебічно і об'єктивно встановлено
обставини справи, висновки суду
відповідають обставинам справи,
постанова суду винесена з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, а тому немає підстав для її
скасування.

Керуючись ст.ст. 41 ч.1, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Терполімергаз» - залишити без
задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2012
року в адміністративній справі за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Терполімергаз» до
Тернопільської митниці про визнання
нечинним рішення - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
В.В. Гуляк

Судді:
Л.Я. Гудим

Н.М. Судова-Хомюк