Справа № 810/1348/14
Суддя: Брагіна О.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року
Справа №810/1348/14

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Брагіна О.Є.;

при секретарі судового засідання -
Луценко К.Ю.;

за участю:

представника позивача- Невзорова О.Б.;

представника відповідача- Хиби А.В.
(довіреність від 11.03.2014 р. №5);

представника третьої особи- Довбаша
С.М. (довіреність від 24.03.2014 р. б/н),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу:

за позовом заступника
Бориспільського міжрайонного
прокурора

до реєстраційної служби
Бориспільського міськрайонного
управління юстиції Київської обаласті

третя особа - ОСОБА_1,

про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т
а н о в и в:

заступник Бориспільського
міжрайонного прокурора Київської
області звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Бориспільського
міськрайонного управління юстиції у
Київській області про визнання
протиправним та скасування рішення
відповідача №5154874 від 20.08.2013 р. про
реєстрацію за ОСОБА_1 права власності
на житловий будинок з надвірними
будівлями, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 та зобовязання внести запис до
Державного реєстру прав про скасування
державної реєстрації вказаного
будинку.

Підставою звернення позивача до суду
стало виявлене ним порушення порядку
проведення державної реєстрації прав
на нерухоме майно, що виявилося у
реєстрації об?єкта нерухомого майна не
прийнятого в експлуатацію. Вважає, що
рішення суду про визнання права
власності на об?єкт самочинного
будівництва є лише фактичним
підтвердженням права власності особи
на будівельні матеріали, які були
використані при здійснення
будівництва, тому у державного
реєстратора були формальні підстави
для відмови у проведенні реєстраційних
дій.

Прокурор Бориспільської міжрайнної
прокуратури у судовому засіданні
заявлені вимоги підтримав з підстав,
викладних у позовній заяві та пояснив,
що відповідачем було допущено
порушення Закону при здійсненні
реєстрації об?єкта нерухомого майна, а
саме житлового будинку з надвірними
будівлями, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, позаяк рішення про набуття
права власності не є достанім для
проведення реєстраційних дій. Вказав,
що згідно із ст.5 Закону України «Про
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно та їх обмежень» визначений
вичерпний перелік об?єктів нерухомого
майна, стосовно яких здійснюється
державна реєстрація прав. Зокрема, у
Державному реєстрі прав реєструються
речові права та їх обтяження на
земельні ділянки, а також об?єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення. Якщо законодавством
передбачено прийняття в експлуатацію
об?єкта нерухомого майна, державна
реєстрація прав на такий реєстрація на
цей об?єкт проводиться після прийняття
його в експлуатацію в установленому
законодавством порядку.

Представник відповідача вимоги не
визнала, просила відмовити у їх
задоволенні, оскільки нею були вчинені
дії по реєстрації об?єкта нерухомого
майна у законний спосіб, з дотриманням
відповідних правил та процедур,
просила у задоволенні позову
відмовити.

Представник третьої особи проти
задоволення позову заперечував з тих
самих підстав.

Заслухавши надані пояснення
представників сторін та третьої особи,
дослідивши наявні у справі докази та
оцінивши їх за власним переконанням, у
співставленні з фактичними
обставинами справи, суд дійшов
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позову, з урахуванням
наступного:

рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 18.02.2013 р. у цивільній справі
№1005/11995/2012, яке набуло законної сили, за
ОСОБА_1 було визнано право власності на
житловий будинок з надвірними
будівлями, що розташований АДРЕСА_1

На підставі заяви ОСОБА_1, за
результатами її розгляду та перевірки
документів, поданих для проведення
державної реєстрації права власності
на об?єкт нерухомого майна
відповідачем було прийнято рішення
№5154874 від 20.08.2013 р. про реєстрацію за
ОСОБА_1 права власності на вказаний
будинок з надвірними будівлями з
одночасним внесенням відповідного
запису до Державного реєстру прав на
нерухоме майно.

Частиною другою статті 19 Конституції
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації, та їх обтяжень
визначає Закон України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (далі - Закон №
1952-IV).

Відповідно до наданих у ч.1 ст.2 Закону №
1952-IV термінів, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація) це - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав.

Орган державної реєстрації прав
проводить державну реєстрацію прав та
їх обтяжень або відмовляє у їх
реєстрації п. 1 ч.1 ст.8 Закону № 1952-IV.

Повноваження державного реєстратора
встановлені ч.2 ст.9 Закону № 1952-IV, до
яких, зокрема, належать прийняття
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень та про відмову в
державній реєстрації.

Порядок проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень
встановлений ч. 1 ст.15 Закону № 1952-IV та
полягає в наступному: прийняття і
перевірка документів, що подаються для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень;
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру прав; видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених ст. 18 цього Закону;надання
витягів з Державного реєстру прав про
зареєстровані права та/або їх
обтяження.

За приписами ч. 1 ст.19 Закону № 1952-IV
державна реєстрація прав проводиться
на підставі: договорів, укладених у
порядку, встановленому законом;
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно, рішень судів, що
набрали законної сили; інших
документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою тощо.

Процедура державної реєстрації прав та
перелік документів, необхідних для її
проведення визначені Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011р. № 703 (далі - Порядок № 703).

Згідно даного Порядку № 703, для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.
Перелік таких документів для
здійснення державної реєстрації прав
визначено пунктами 27-30 Порядку №703.

Відповідно до п. 27 Порядку №703
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є, зокрема і рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно;

Частиною першою статті 24 Закону №1952-IV
обумовлені випадки відмови у
реєстрації прав на нерухоме майно.

Дослідивши перелік поданих документів
для проведення державної реєстрації
ОСОБА_1 та дії, які були вчинені
відповідачем, суд вважає їх
правомірними.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд врахував таке: частиною 2 ст.5
Закону №1952-IV встановлено, що якщо
законодавством передбачено прийняття
в експлуатацію об'єкта нерухомого
майна, державна реєстрація прав на
такий об'єкт проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.

Питання щодо прийняття в експлуатацію
об?єктів будівництва вперше на
законодавчому рівні було вирішено
шляхом затвердження Порядку та умов
прийняття в експлуатацію об'єктів
будівництва постановою Кабінету
Міністрів України від 05.08.1992 року № 449
«Про порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів
державного замовлення». Тобто до 5
серпня 1992 р. не передбачалась процедура
введення приватних житлових будинків в
експлуатацію при оформленні права
власності. У зв'язку з тим, що
відповідно до статті 58 Конституції
України нормативно-правові акти не
мають зворотної дії в часі, загальні
правила прийняття в експлуатацію не
можуть поширюватись на приватні
житлові будинки з господарськими
будівлями і спорудами, які збудовані до
5 серпня 1992 року.

Отже, питання щодо набуття права
власності на приватні житлові будинки
з господарськими будівлями і
спорудами, які збудовані до 05.08.1992 р. не
врегульовано на рівні закону.

29.04. 2013 р., набрав чинності Наказ
Міністерства регіонального розвитку
та житлово-комунального господарства
України № 95 від 19.03.2013 р., яким
затверджено новий порядок спрощеної
процедури прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків та будівель і споруд
сільськогосподарського призначення I
та II категорій складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, а також
регламентовано процедуру проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж.

Згідно вказаного порядку
індивідуальні (садибні) житлові
будинки, садові, дачні будинки,
господарські (присадибні) будівлі і
споруди, прибудови до них, збудовані до
05 серпня 1992 року, прийняттю в
експлуатацію не підлягають і можуть
бути зареєстровані як об'єкти права
власності на підставі технічного
паспорту.

Державна реєстраційна служба України
своїм листом від 12.03.2013 р. №95-06-15-13
роз'яснила, що при проведенні державної
реєстрації прав із видачею свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
збудоване до 5 серпня 1992 р., документом,
що відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта, є
технічний паспорт на об'єкт нерухомого
майна.

Аналогічна позиція щодо порядку
реєстрації права власності висловлена
в інформаційному листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» від
16.05.2013 р. №24-753/0/4-13. Зокрема, при
реєстрації для оформлення права
власності об'єктів, що збудовані до 5
серпня 1992 р., тобто до прийняття
постанови Кабінету міністрів України
від 05.08.1992 р. №449, якою встановлено
порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів,
одним із необхідних документів є
висновок про технічний стан будинку
(будівлі), що складається Бюро
технічної інвентаризації. Тобто для
реєстрації права власності на нерухоме
майно має значення лише час його
будівництва, а саме до 5 серпня 1992 р.,
оскільки відповідно до вимог Закону
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України з питань
регулювання містобудівної діяльності»
від 20.11.2012 р. №5496 до Закону «Про
регулювання містобудівної діяльності»
були внесені зміни, які продовжили дію
п. 9 Розділу V «Прикінцеві положення»
цього документа до 31.12.2013 р. Відповідні
зміни передбачають спрощений порядок
прийняття в експлуатацію з видачею
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації для індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, збудованих у період з 5
серпня 1992 р. до 12 березня 2011 р.

Порядок оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна, щодо яких
відсутні акти прийняття в
експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94
«Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів» і в листі
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 23.03.1999 р.
№12/5-126.

З практичного погляду виникає лише
питання про встановлення факту
будівництва саме до 5 серпня 1992 р.
Технічний паспорт, що виготовлений на
підставі обстеження будівлі, містить
розділ, у якому зазначається дата
будівництва відповідної частини
будівлі. В «Інструкції про порядок
проведення технічної інвентаризації
об'єктів нерухомого майна»,
затвердженій наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 24.05.2001 р.
№127, ідеться про встановлення року
побудови об'єкта при визначенні його
вартості. Оскільки на будинок з
надвірними будівлями, який був
зареєстрований відповідачем надано
технічний паспорт із зазначенням року
побудови-1991 р. підстави для відмови у
проведенні реєстраційних дій у
відповідача відсутні.

Аналогічну позицію щодо об?єктів
самочинного будівництва висловила і
Держархбудінспекція у своєму листі, в
якому пояснила, що 5 серпня 1992 року
вперше на законодавчому рівні було
встановлено порядок та умови прийняття
в експлуатацію об'єктів будівництва
постановою Кабміну № 449 "Про порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів державного
замовлення" (втратила чинність). Тобто
до цієї дати не передбачалася
процедура введення приватних житлових
будинків в експлуатацію при оформленні
права власності.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Крім того,
згідно з частиною першою та частиною
другою статті 5 Цивільного кодексу
України, акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.

З аналізу положень Конституції та
Цивільного кодексу України випливає,
що не вимагається введення в
експлуатацію приватних житлових
будинків, побудованих до 5 серпня 1992
року, при набутті права власності на
такі об'єкти. Для забезпечення
конституційного права громадян на
житло (стаття 47 Конституції України)
вирішення питання набуття права
власності на приватні житлові будинки
з господарськими будівлями і
спорудами, які були збудовані до 5
серпня 1992 року, наразі вивчається з
метою врегулювання на законодавчому
рівні.

Таким чином, досліджені судом обставин
проведення реєстраційних дій на
спірний об?єкт нерухомого майна у
співставленні з наданими документами
та нормативно-правовими актами, які
регламентують порядок проведення
державної реєстрації прав на об?єкти
нерухомого майна, дають суду підстави
вважати дії відповідача законними, а
відтак позовні вимоги такими, що
задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову,-відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Брагіна О.Є.

Дата виготовлення і
підписання повного тексту постанови -
21 квітня 2014 р.