Справа № 810/6396/13-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 квітня 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Зубрицький Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спеціалізована
пересувна механізована колона №1»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інститут
інвестиційної стратегії регіонального
розвитку», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Чабаниміськбуд»,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області про
скасування приписів та постанов, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, 25.10.2013 року посадовою особою
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю у Київській
області на підставі статті 41 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» проведено
планову перевірку з питань дотримання
товариством з обмеженою
відповідальністю «Чабаниміськбуд»
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил
на об'єкті будівництва
багатоквартирного житлового будинку,

За результатами перевірки складено акт
перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від
25.10.2013 року.

За результатами акту перевірки
відповідачем було винесено наступні
приписи та постанови: припис від 29.10.2013
року № С-2910/11, припис від 29.10.2013 року №
С-2910/9, припис від 29.10.2013 року № С-2910/10,
припис від 29.10.2013 року № С-2910/8,
постанову від 13.11.2013 року №
3-1311/3-7/10-20/1311/08/04, постанову від 13.11.2013
року № 3-1311/2-7/10-22/1311/08/04, постанову від
13.11.2013 року № 3-1311/4-7/10-18/1311/08/08, постанову
від 13.11.2013 року № 3-1311/5-7/10-17/1311/08/04,
постанову від 13.11.2013 року №
3-1311/6-7/10-16/1311/08/04, постанову від 13.11.2013
року № А-1311/5, постанови від 13.11.2013 року
№ А-1311/4.

Не погоджуючись із вказаними
рішеннями, позивач звернувся із
адміністративним позовом до суду, в
якому просив визнати нечинним та
скасувати наведені вище приписи та
постанови .

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що відповідачем не
доведено правомірність прийнятих
рішень, оскільки позивачі діяли в межах
наданих законодавством повноважень
при будівництві багатоповерхового
будинку.

Колегія суддів не може погодитись із
вказаним висновком суду першої
інстанції в повній мірі, з огляду на
наступне.

Спеціальними законами, які визначають
правові, економічні та соціальні
основи містобудування, є Закон України
«Про основи містобудування» від 16.11.1992
№ 2780-XII (надалі - Закон України № 2780-XII)
та Закон України «Про регулювання
містобудівної діяльності» 17.02.2011 №3038-VI
(надалі - Закон України № 3038-VI).

Відповідно до статті 41 Закону України
№ 3038-VI, інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, здійснюється
державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 23.05.2011 № 553 затверджено Порядок
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
(далі - Порядок № 553), п. 1 якого
передбачено, що він визначає процедуру
здійснення заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил під
час виконання підготовчих і
будівельних робіт та ліцензійних умов
провадження господарської діяльності,
пов'язаної із створенням об'єктів
будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, у
ході перевірки перевіряючі дійшли
висновку, що частина земельної ділянки
площею 0,1422 га, яка використовується ТОВ
«Спеціалізована пересувна
механізована колона № 1» під
будівництво багатоквартирного
житлового будинку, на підставі
договору оренди від 23.05.2013 року,
укладеного з ТОВ «Чабаниміськбуд», не
відповідає цільовому призначенню,
оскільки згідно державних актів на
право власності на земельні ділянки,
виданих ТОВ «Чабаниміськбуд» 15.09.2011,
цільовим призначення ділянок є
будівництво та обслуговування жилого
будинку та господарських будівель і
споруд.

Земельні відносини регулюються
Конституцією України, Земельним
кодексом України, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Так, згідно статей 18 - 21 Земельного
кодексу України, земельний фонд
України відповідно до цільового
призначення поділяється на дев'ять
категорій, кожна з яких має свій
правовий режим залежно від характеру
землекористування, системи державних
органів, що здійснюють функції
державного управління землями та
обсягом компетенції цих органів у
галузі управління використання
земельних ділянок.

Цільове призначення конкретної
земельної ділянки залежить від
категорії земель, з яких її виділено,
від планування та зонування території
і є встановленою компетентним органом
при наданні земельної ділянки межею її
використання для конкретного
призначення відповідно до
затверджених планів розвитку
території, зонування земель, а також
правового режиму відповідної
категорії земель.

З сукупного аналізу п. «б» ч. 1 ст. 19,
ст.ст. 38, 39 Земельного кодексу України,
до категорії земель житлової та
громадської забудови належать
земельні ділянки в межах населених
пунктів, які використовуються для
розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням державних стандартів і
норм, регіональних та місцевих правил
забудови.

Вищевказане також підтверджується і
пунктом 1.9 Українського класифікатору
цільового використання землі,
затвердженого листом Держкомзему
України від 24.04.1998 за № 14-1-7/1205, згідно
якого до землі населених пунктів
відносяться землі житлових,
житлово-будівельних, гаражно- і
дачно-будівельних кооперативів.

Так, судом встановлено, що згідно
державних актів на право власності на
земельну ділянку площею 0,0732 га, площею
0,0503 та площею 0,0187 га від 15.09.2011, виданих
ТОВ «Чабаниміськбуд», цільовим
призначенням ділянок є будівництво та
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель і споруд.

Відтак, колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, що
твердження відповідача про
використання позивачами 1 та 2 частини
земельної ділянки площею 0,1422 га не за
цільовим призначенням не відповідає
дійсності, оскільки земельна ділянка,
яка використовується для будівництва
та обслуговування житлового будинку та
господарських споруд належить до
категорії земель, які використовуються
для розміщення житлової забудови,
громадських будівель і споруд, інших
об'єктів загального користування, і
належить до категорії земель з
цільовим призначенням земель житлової
та громадської забудови.

Щодо твердження відповідача про те, що
проектна документація не відповідає
вимогам містобудівних умов та обмежень
забудови земельної ділянки в частині
поверховості об'єкту будівництва
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Як вбачається зі змісту акту перевірки,
відповідачем зазначено, що проектною
організацією ТОВ «Інститут
інвестиційної стратегії регіонального
розвитку» передано до ТОВ
«Спеціалізована пересувна
механізована колона № 1» проект, який
розроблено з порушенням вихідних
даних, а саме містобудівними умовами та
обмеженнями забудови земельної
ділянки, виданими відділом
містобудування та архітектури
Києво-Святошинської РДА за № 4 від
22.01.2013 року передбачено будівництво
дев'ятиповерхового багатоквартирного
житлового будинку, у той час як
фактично проект розроблено на
одинадцятиповерховий
багатоквартирний житловий будинок, що
є порушенням ДБН А.2.2-3:2012 «Склад,
порядок розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва», ст.. 21 Закону України
«Про архітектурну діяльність» та
статті 31 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

Відтак, десятий та одинадцятий поверхи
першої черги багатоквартирного
житлового будинку побудовано без
отримання документу, що надає право на
виконання будівельних робіт чим
порушено ст.. 34, 37 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

Так, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», визначено, що проектна
документація на будівництво об'єктів
розробляється у порядку, встановленому
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування, з
урахуванням вимог містобудівної
документації та вихідних даних і
дотриманням вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил та затверджується замовником.

Склад та зміст проектної документації
на будівництво визначається згідно із
ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст проектної
документації на будівництво», п. 4.2.
яких визначено, що проектна
документація для будівництва має
відповідати положенням законодавства,
вимогам будівельних норм та
нормативних документів.

Досліджений у ході судового розгляду
справи проект об'єкту будівництва,
розроблений проектною організацією
ТОВ «Інститут інвестиційної стратегії
регіонального розвитку», свідчить, що
цокольний поверх має верх перекриття
вище середньої планувальної позначки
землі 1,7 м., що є меншим ніж 2 м. Окрім
того, за даними проекту передбачено
наявність технічного поверху.

Відтак, з урахуванням вищенаведених
будівельних норм, цокольний та
технічні поверхи не враховуються при
визначенні поверховості
багатоповерхового будинку.

З урахуванням вищенаведеного та беручи
до уваги, що відповідачем не доведено
належними та допустимими доказами
наявності здійснення позивачами
будівництва об'єкту з недотриманням
даних проектної документації, суд
дійшов висновку про безпідставність
висновків відповідача про порушення
позивачами ДБН А.2.2-3:2012 «Склад, порядок
розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва», ст.. 21 Закону України
«Про архітектурну діяльність» та ст.. 31
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Щодо тверджень відповідача про
порушення генеральним підрядником
норм ДБН А.3.1-5-2009 «Організація
будівельного виробництва», колегія
суддів зауважує таке.

Як вбачається з матеріалів справи, у
ході перевірки відповідачем
встановлено, що генеральним
підрядником виконавча документація
при виконанні будівельних робіт з
будівництва зазначеного об'єкту
ведеться з порушенням ДБН А.3.1-5-2009
«Організація будівельного
виробництва», а саме відсутній журнал
вхідного контролю виробів та
конструкцій, до загального журналу
робіт не заноситься інформація про
акти проміжного закриття прихованих
робіт.

Порядок ведення загального журналу
робіт (далі за текстом - Додаток В)
визначено у Додатку В ДБН А.3.1-5-2009. В
пункті 1 Додатку В зазначено, що
загальний журнал робіт є основним
первинним виробничим документом, який
відтворює технологічну послідовність,
строки, якість і умови виконання
будівельно-монтажних робіт.

Водночас, пунктом 1.17. ДБН А.3.1-5-2009
«Організація будівельного
виробництва» передбачено обов'язок
вести спеціальні журнали з окремих
видів робіт. Зокрема, в додатку Г до
цього ДБН рекомендовано вести
відповідні форми журналів.

Тим же пунктом ДБН А.3.1-5-2009 «Організація
будівельного виробництва» визначено
обов'язок складати акти на закриття
прихованих робіт за формою, наведеною у
додатку К.

Судом першої інстанції встановлено, що
пунктом 1.17. ДБН А.3.1-5-2009 «Організація
будівельного виробництва» не
передбачено обов'язку здійснення
генеральним підрядником ведення
журналу вхідного контролю виробів та
конструкцій, оскільки така форма
взагалі не передбачена відповідними
нормами та не наведена у додатках В та Г
до ДБН А.3.1-5-2009 «Організація
будівельного виробництва».

Таким чином, висновок відповідача про
порушення позивачем ДБН А.3.1-5-2009
«Організація будівельного
виробництва» спростовується
наведеними вище обставинами.

Щодо порушення позивачами здійснення
авторського та технічного нагляду, суд
зазначає наступне.

Судом встановлено, що технічний нагляд
на об'єкті будівництва здійснюється
інженером технічного нагляду на
підставі договору на здійснення
технічного нагляду. Авторський нагляд
здійснює відповідно до наказу ТОВ
«Інститут інвестиційної стратегії
регіонального розвитку» на здійснення
авторського нагляду № 3 від 20.02.2013 року,
головний архітектор проекту - та
головний інженер проекту.

Як то вбачається зі змісту акту
перевірки, відповідачем встановлено,
що на інформаційному стенді,
розміщеному на будівельному
майданчику, відсутня інформація про
відповідальних осіб на здійснення
авторського та технічного нагляду та
відсутня інформація про документ, що
надає право на виконання будівельних
робіт.

Закон України «Про регулювання
містобудівної діяльності» є
спеціалізованим законом у сфері
містобудівної діяльності.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 34 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» інформація
про документ, що дає право на виконання
будівельних робіт, а також відомості
про категорію складності об'єкта
будівництва, замовника та підрядників
розміщуються на відповідному стенді,
який встановлюється на будівельному
майданчику в доступному для огляду
місці (крім індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них).

Відтак, саме Законом України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
визначено необхідність розміщення
стенда на об'єктах будівництва із
зазначенням переліку обов'язкової
інформації, що має міститися, а саме:
інформація про документ, що дає право
на виконання будівельних робіт:
відомості про категорію складності
об'єкта будівництва; замовника та
підрядників.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
досліджена фотокартка інформаційного
стенду та схеми руху автотранспорту,
встановленого на об'єкті будівництва
містить нечітке, розмите зображення, що
не дає можливості достовірно
встановити його зміст у повному обсязі
з огляду на нечитабельність даного
доказу; по-друге: зі змісту даних
фотокарток вбачається, що позивачами
на стенді відображено інформацію про
документ, що дає право на виконання
будівельних робіт, а також відомості
про категорію об'єкта будівництва,
замовника та підрядників.

Відтак, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
інформаційний стенд, який встановлено
на будівельному майданчику позивачами
містить необхідну інформацію,
наявність якої передбачена Законом
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», з чим
погоджується і колегія суддів.

Проте, колегія суддів не може
погодитись із висновком суду першої
інстанції щодо задоволення позовних
вимог в частині скасування постанови
від 13.11.2013 № А-1311/5 по справі про
адміністративне правопорушення, якою
на ОСОБА_2 накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу у розмірі
8500,00 грн. та постанови від 13.11.2013 № А-1311/4
по справі про адміністративне
правопорушення, якою на ОСОБА_3
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн., з
огляду на нступне.

Виходячи з сукупного аналізу ст.ст. 17, 18,
22, 157 КАС України, постанови по справам
про адміністративне правопорушення
підсудні місцевим загальним судам як
адміністративним судам, а тому колегія
суддів приходить до висновку про
закриття провадження в цій частині.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції при ухваленні постанови
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи та порушено норми
матеріального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає за необхідне
апеляційну скаргу задовольнити, а
постанову суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області -
задовольнити частково.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року, в частині задоволення позовних
вимог щодо визнання протиправними та
скасування постанов Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області від 13.11.2013
№ А-1311/5 та постанови від 13.11.2013 № А-1311/4 -
скасувати, та в цій частині провадження
закрити.

В решті постанову Київського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Постанова в повному обсязі виготовлена
22.04.2014 року.

Головуючий суддя

Шурко О.І.

Судді:

Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.