Справа № К/9991/47803/11-С
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року м. Київ
К/9991/47803/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського
М.Г.,

розглянувши в порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у Тульчинському районі
Вінницької області про визнання дій
неправомірними та перерахунок пенсії
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення апеляційного суду Вінницької
області від 18 червня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

5 листопада 2009 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з вказаним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що вона має статус учасника
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС категорії 1 та є
інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з участю у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, тому відповідно до
статей 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має право на отримання
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком
та державної пенсії для інвалідів ІІ
групи в розмірі, не нижчому 8
мінімальних пенсій за віком. В зв'язку з
тим, що зазначені виплати були
проведені у значно меншому розмірі,
позивач 7 вересня 2009 року звернулася до
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області із заявою про перерахунок
призначеної пенсії, але відповідач
відмовив у цьому. Позивач просила
визнати протиправними дії відповідача
щодо відмови в перерахунку пенсії
позивача; зобов'язати відповідача
перерахувати пенсію відповідно до
статті 50, частини четвертої статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали від Чорнобильської
катастрофи» в редакції, що діяла до 28
грудня 2007 року, тобто до прийняття
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»;
стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість з
недоплаченої пенсії з 7 вересня 2008 року,
тобто в межах річного строку звернення
до суду від дати подання заяви про
перерахунок пенсії до управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області, по день винесення постанови
судом.

Постановою Тульчинського районного
суду Вінницької області від 17 березня
2010 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області щодо відмови позивачу в
перерахунку пенсії. Стягнуто з
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області на користь ОСОБА_1
заборгованість з недоплаченої пенсії
за період з 1 жовтня 2008 року по 1 жовтня
2009 року в розмірі 41264,40 грн, з яких 37968
грн - заборгованість з недоплаченої
основної державної пенсії, та 3296,40 грн -
додаткової пенсії. Зобов'язано
управління Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області здійснити перерахунок та до
зупинення дії норм, визначених
статтями 50 та 54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-XII, внесення до них
змін і доповнень, визнання їх не
чинними, проводити нарахування та
виплату щомісячно як основної
державної, так і додаткової пенсій
ОСОБА_1 у розмірах, визначених частиною
четвертою статті 54 та статтею 50 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Постанову суду в межах стягнення суми
за один місяць в розмірі 3164 грн
недоплаченої основної пенсії та в
розмірі 273,90 грн додаткової пенсії
допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 18 червня 2010 року апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України у Тульчинському районі
Вінницької області задоволено
частково. Постанову Тульчинського
районного суду Вінницької області від
17 березня 2010 року скасовано. Позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано
неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницькій
області щодо відмови провести
перерахунок пенсії позивача згідно
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в Лубенському
районі Полтавської області провести
ОСОБА_1 перерахунок та виплату основної
і додаткової пенсії відповідно до
вимог статей 50, 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали від Чорнобильської
катастрофи» за період з 5 листопада 2008
року по 18 червня 2010 року. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Вказуючи на допущені, на думку ОСОБА_1,
судами першої та апеляційної інстанцій
порушення норм чинного процесуального
і матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильних судових рішень, позивач
просить скасувати постановлене судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишити в силі судове рішення суду
першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Як установлено судами попередніх
інстанцій позивач ОСОБА_1 має статус
учасника ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС категорії 1, є
інвалідом ІІ групи внаслідок
захворювання, пов'язаного з участю у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. У вересні 2009 року
позивач звернулася до управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області із заявою про проведення
перерахунку державної пенсії з
інвалідності ІІ групи та додаткової
пенсії, виходячи з розмірів,
встановлених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
однак в задоволенні заяви було
відмовлено.

Статтею 49 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до частини четвертої статті
54 Закону № 796-XII (в редакції, що діяла до
1 січня 2008 року), якою визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з утратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими 8 мінімальних пенсій за
віком.

Згідно зі статтею 50 Закону № 796-ХІІ
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам ІІ групи - у розмірі
75 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Як передбачено статтею 53 зазначеного
Закону, виплата додаткової пенсії
здійснюється повністю незалежно від
заробітку, пенсії чи іншого доходу.

Проте підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
від 28 грудня 2007 року № 107-VI
частини третю та четверту статті 54
Закону № 796-ХІІ викладено в новій
редакції, відповідно до змісту яких у
всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими: для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1986 році, зокрема,
по II групі інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для учасників
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у 1987 - 1990 роках та
осіб, евакуйованих у 1986 році із зони
відчуження, зокрема, по IІ групі
інвалідності - 150 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність; для інших
інвалідів, щодо яких встановлено
причинний зв'язок інвалідності з
Чорнобильською катастрофою, зокрема,
по II групі інвалідності - 120 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Підпунктом 12 пункту 28 розділу ІІ Закону
№ 107-VI статтю 50 Закону № 796-ХІІ
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1, призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема, інвалідам II групи - у розмірі 20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI
визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Вихідним критерієм розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону №
796-ХІІ, є мінімальний розмір пенсії за
віком, який відповідно до частини
першої статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-ІV
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
тобто законами України про Державний
бюджет на відповідні роки.

Положення частини третьої статті 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною першою
цієї статті, тільки стосовно
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, на
думку колегії суддів, не є перешкодою
для застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідні роки, а не розміри твердих
сум, що установлені постановами
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій та інших
соціальних виплат окремим категоріям
пенсіонерів, фінансування яких
здійснюється за рахунок державного
бюджету» від 3 січня 2002 року № 1 (з
урахуванням змін, внесених постановою
Кабінету Міністрів України «Про
підвищення розмірів пенсій,
призначених відповідно до частини
четвертої статті 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 13 липня
2004 року № 894) та «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

Апеляційний суд, правильно скасував в
частині судове рішення суду першої
інстанції, який ухвалив рішення, у
якому обчислив та визначив конкретний
розмір пенсії, належний до виплати
позивачу, чим фактично виконав
повноваження, покладені на управління
Пенсійного фонду України у
Тульчинському районі Вінницької
області, чого робити був не вправі.

При цьому суд апеляційної інстанції, за
умови, що позов пред'явлений і справа
судом першої інстанції розглянута за
правилами КАС України, ніяким чином не
обґрунтував своє рішення про
задоволення позовних вимог про
перерахунок пенсії з 5 листопада 2008
року, фактично застосував річний строк
для звернення до адміністративного
суду, встановлений статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(у редакції, чинній на час пред'явлення
позову), відмовив у задоволенні решти
позовних вимог та не звернув уваги, що
відповідач не заявляв вимогу про
застосування наслідків пропущення
строку звернення до суду.

Верховний Суд України, рішення якого
відповідно до положень статті 244-2 КАС
України є обов'язковим для всіх судів
України, у постанові від 2 липня 2013 року
(справа № 21-208а13) висловив наступну
правову позицію.

«Частиною другою статті 99 КАС (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк.

Пропущення цього строку відповідно до
статті 100 КАС (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) було
самостійною підставою для відмови у
задоволенні адміністративного позову
за умови, якщо на цьому наполягала одна
зі сторін.

Аналіз частини першої статті 100 КАС дає
підстави вважати, що суд не мав
можливості самостійно, на свій розсуд,
застосувати наслідки пропуску строку
звернення до суду. Право ініціювати
застосування наслідків пропуску
строку звернення до суду належало
одній зі сторін (відповідачу), і якщо
така заява не надходила до суду, то і
наслідки пропущення строку звернення
до адміністративного суду не могли
бути ним застосовані.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду і заява сторони
про застосування наслідків його
пропущення не можуть бути безумовною
підставою для відмови у задоволенні
позову, оскільки суд міг визнати
причину пропуску строку поважною і в
такому випадку справа мала
розглядатися і вирішуватися в порядку,
встановленому КАС.

Обставини, з якими сторона пов'язувала
поважність причин пропуску строку
звернення до суду, мали доводитися
стороною і встановлюватися судом
тільки у випадку, якщо заявлена вимога
про застосування наслідків пропуску
цього строку.

Відповідач у суді першої інстанції не
заявляв вимогу щодо застосування
наслідків пропущення строку звернення
до адміністративного суду, обставини
його пропущення не встановлювалися.
Отже, суд апеляційної інстанції не мав
правових підстав застосувати наслідки
пропущення строку звернення до
адміністративного суду за власною
ініціативою».

Пунктом 7 частини першої Закону України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» від 14 червня 2011 року № 3491-VI
(набрав чинності 19 червня 2011 року)
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення, зокрема, статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» від
14 червня 2011 року № 3491-VI 6
липня 2011 року Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року, пунктами 1 та 3
якої визначено інші розміри основної
та додаткової пенсії пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік» від 22 грудня 2011 року №4282-УІ
встановлено, що у 2012 році норми і
положення статей 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2012
рік.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2013 рік» встановлено, що у 2013 році
норми і положення статей 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
застосовуються в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України, виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету Пенсійного фонду України на 2013
рік.

Таким чином, з 23 липня 2011 року чинним
законодавством встановлено інші, ніж
передбачені статтями 50, 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
розміри державної та додаткової пенсій
інвалідам, щодо яких встановлено
зв'язок із Чорнобильською катастрофою.

Проте станом на дату ухвалення
судового рішення судом апеляційної
інстанції зазначені зміни внесені не
були, а позивач не просила обмежувати
період перерахунку її пенсії, тому у
суду не було підстав для визначення 18
червня 2010 року кінцевою датою
перерахунку пенсії позивача.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим лише частково.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької
області від 18 червня 2010 року змінити.
В абзаці п'ятому резолютивної
частини рішення цифри та слова «з 5.11.2008
року по 18.06.2010 року» замінити
цифрами та словами «з 7 вересня 2008 року
по 22 липня 2011 року».

В решті рішення апеляційного суду
Вінницької області від 18 червня 2010 року
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.