Справа № 161/20140/13а 2а/161/901/13
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 р.
Справа № 876/152/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 листопада 2013 року у
справі №2-а/161/901/13, №161/20170/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Луцького районного управління
юстиції в особі Пироги Сергія
Степановича про зобов'язання вчинити
дії та скасування постанови про
відкриття виконачого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом, яким просив
визнати незаконними дії державного
виконавця Пироги С.С. по примусовому
проникненню в житловий будинок в
АДРЕСА_1 та винесенню акту державного
виконавця від 27 серпня 2013 року; визнати
незаконними дії відповідача по
винесенню та направленню постанови про
відкриття виконавчого провадження від
24.09.2013 року; скасувати акт державного
виконавця від 27 серпня 2013 року та
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 24.09.2013 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 листопада 2013
року відмовлено у відкритті
провадження на підставі ч.1 ст. 109 КАС
України.

ОСОБА_1 ухвалу суду першої інстанції
оскаржив, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана ухвала
винесена з порушенням норм
процесуального права, не відповідає
фактичним обставинам справи просить її
скасувати та прийняти нову, якою справу
направити для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає те, що у відповідності до п. 5
ст. 18 КАС України до підсудності
місцевих загальних судів як
адміністративних судів віднесено усі
справи з приводу рішень, дій чи
бездіяльності посадової особи органу
державної виконавчої служби щодо
виконання судового рішення місцевого
загального суду як адміністративного
суду у справах, які визначені пунктами
1-4 частини першої цієї статті,
незалежно статусу позивача у
виконавчому провадженні. Однак, суд
першої інстанції всупереч наведеного
прийняв незаконну і необґрунтовану
ухвалу про відмову у відкритті
провадження.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Суд, дослідивши матеріали цієї справи,
перевіривши доводи апелянта у їх
сукупності, приходить до переконання,
що апеляційну скаргу необхідно
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу чи постанову без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

У п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справу
адміністративної юрисдикції визначено
як переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно частині 1 статті 181 КАС України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Інший порядок оскарження дій
державного виконавця встановлений
статтею 383 Цивільно-процесуального
кодексу України, який набрав чинності 1
вересня 2005 року, відповідно до якої
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
під час виконання судового рішення,
ухваленого відповідно до цього
Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Таким чином, до цивільної юрисдикції
відносяться спори щодо рішень, дій чи
бездіяльності органів виконавчої
служби, вчинених під час виконання
рішень, які ухвалені загальними судами
за правилами нового
Цивільно-процесуального кодексу
України, тобто, які ухвалені після 1
вересня 2005 року.

Отже, оскарження рішень, дій чи
бездіяльності органів державної
виконавчої служби, вчинених під час
виконання рішень загальних судів, які
ухвалені після 1 вересня 2005 року, мають
переглядатися за правилами
Цивільно-процесуального кодексу
України.

Така ж правова позиція викладена Вищим
адміністративним судом України у
постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
13.12.2010 №3.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що
спір виник під час виконання
відповідачем виконавчого листа,
виданого Луцьким міськрайонним судом
Волинської області від 13.09.2013 у
цивільній справі №161/6407/13-ц про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
заборгованості за договором позики в
сумі 66895 грн. 44 коп..

Таким чином, предметом спору є
неправомірність дій відповідача при
виконанні судового рішення у цивільній
справі, яка розглянута в порядку
цивільного судочинства та виконується
за правилами розділу VI ЦПК України, а
тому зазначений спір не пов'язаний із
захистом прав, свобод чи інтересів
позивача саме у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, що виключає розгляд цього позову
в порядку адміністративного
судочинства.

Позивачем не враховано, що для
оскарження дій державного виконавця,
вчинених на виконання судового рішення
у цивільній справі, передбачено інший
порядок оскарження ніж встановлено ст.
181 КАС України.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 109 КАС України
суддя відмовляє у відкритті
провадження в адміністративній справі,
якщо заяву не належить розглядати в
порядку адміністративного
судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції
правомірно відмовив у відкритті
провадження в адміністративній справі
у зв'язку з неналежністю розгляду
справи в порядку адміністративного
судочинства.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про те, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи, виніс ухвалу у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права.

Суд вважає, що доводи апеляційної
скарги не спростовують висновки суду
першої інстанції.

Керуючись статтями ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 листопада 2013 року у
справі №2-а/161/901/13, №161/20170/13-а - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич