Справа № 872/8202/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 рокусправа № 210/462/13а
(2а/210/51/13)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Фастовської М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Преса-М» на
постанову Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 04 квітня 2013 року у справі
№210/462/13а (2а/210/51/13) за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю «Преса-М»
до Криворізької міської ради
Дніпропетровської області про
скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Преса-М» (далі - ТОВ
«Преса-М») звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Криворізької міської ради
Дніпропетровської області, в якому
просить скасувати рішення відповідача
від 28.12.2012 року №1660 «Про затвердження
Тимчасового порядку щодо встановлення
меж зони дії особистого сервітуту під
тимчасовими об'єктами для здійснення
підприємницької діяльності».

Позов обґрунтовано тим, що Криворізька
міська рада Дніпропетровської області
при прийнятті рішення від 28.12.2012 року
№1660 не врахувала положення Постанови
Верховної Ради України «Про
запровадження мораторію на виселення
редакцій друкованих засобів масової
інформації, закладів культури, у тому
числі бібліотек, видавництв, книгарень,
підприємств з розповсюдження книг та
преси» від 16.01.2009 року №901-VI, відповідно
до якої органам виконавчої влади,
органам місцевого самоврядування
тимчасово, до схвалення відповідного
закону постановлено припинити
прийняття рішень та призупинити
виконання раніше прийнятих рішень про
знесення існуючих кіосків з продажу
друкованих засобів масової інформації.
Крім того, позивач вказує на
неможливість укладення договору
сервітуту, оскільки постановою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 01 листопада
2011 року визнано нечинним рішення
Криворізької міської ради
Дніпропетровської області №3884 від
14.05.2010 року «Про затвердження технічної
документації з нормативної грошової
оцінки землі міста Кривого Рогу», а
отже в м. Кривому Розі відсутня
нормативна грошова оцінка земель
міста, що є обов'язковим пунктом
договору сервітуту.

Постановою Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 04 квітня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що
договори оренди земельних ділянок для
розміщення кіосків позивача
завершилися ще 17.11.2012 року, тобто до
моменту прийняття відповідачем
оскаржуваного рішення, але позивачем
переукладені чи продовжені не були,
хоча на момент завершення дії раніше
укладених договорів, оскаржуване
рішення відповідача ще не існувало, а
отже, не являлося перешкодою для
вказаних дій. Крім того, суд першої
інстанції вказує на те, що договір
особистого сервітуту, який є додатком
до оскаржуваного рішення, є по своїй
природі типовим і може бути змінений за
погодженням сторін та на даний час
взагалі не укладений між сторонами у
справі, при цьому вказує на те, що
посилання позивача на невід'ємність
договору особистого сервітуту як
частини оскаржуваного рішення суд
сприймає критично, оскільки ані у
рішенні, ані у самому договорі про
вказаний факт не зазначено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просить його скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає
про необґрунтованість постанови суду
першої інстанції, а також про те, що
спірне рішення відповідача не містить
жодних посилань на необхідність
доведення сервітуарієм неможливості
задоволення його потреб в інший спосіб,
ніж встановлення особистого сервітуту
та у зв'язку з тим, що встановлення
особистого сервітуту не є належним
способом задоволення потреб особи для
експлуатації споруд.

Згідно заперечень на апеляційну
скаргу, відповідач, посилаючись на її
необґрунтованість, просив у задоволені
апеляційної скарги відмовити,
постанову суду першої інстанції
залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваної
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що відповідачем з
метою оформлення правовстановлюючих
документів на землю під розміщення
тимчасових об'єктів торгівельного,
побутового, соціально-культурного чи
іншого призначення, запобігання
проявам не добропорядної конкуренції в
сфері господарської діяльності,
раціонального використання земель
комунальної власності 28 грудня 2012 року
прийнято рішення №1660 «Про
затвердження Тимчасового порядку щодо
встановлення меж зони дії особистого
сервітуту під тимчасовими об'єктами
для здійснення підприємницької
діяльності» (а.с.4).

Рішенням міської ради від 28.12.2012 року
№1660 було затверджено тимчасовий
порядок щодо встановлення меж зони дії
особистого сервітуту під тимчасовими
об'єктами для здійснення
підприємницької діяльності (а.с.5-12).

Законність рішення Криворізької
міської ради Дніпропетровської
області від 28.12.2013 року №1660 «Про
затвердження Тимчасового порядку щодо
встановлення меж зони дії особистого
сервітуту під тимчасовими об'єктами
для здійснення підприємницької
діяльності» є предметом спору
переданого на вирішення суду.

Суд апеляційної інстанції
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права при винесенні
оскарженої постанови, виходить з
наступного.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із частиною 1 статті 3 Земельного
кодексу України (далі - ЗК України),
земельні відносини регулюються
Конституцією України, цим Кодексом, а
також прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5)добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як на підставу для скасування рішення
відповідача від 28.12.2013 року №1660 «Про
затвердження Тимчасового порядку щодо
встановлення меж зони дії особистого
сервітуту під тимчасовими об'єктами
для здійснення підприємницької
діяльності» позивач посилається на
неврахування позивачем Постанови
Верховної Ради України «Про
запровадження мораторію на виселення
редакцій друкованих засобів масової
інформації, закладів культури, у тому
числі бібліотек, видавництв, книгарень,
підприємств з розповсюдження книг та
преси» від 16.01.2009 року №901-VI (далі -
Постанова №901-VI). Якою передбачено, що
органам виконавчої влади, органам
місцевого самоврядування тимчасово, до
схвалення відповідного закону
необхідно припинити прийняття рішень
та призупинити виконання раніше
прийнятих рішень про виселення
редакцій друкованих засобів масової
інформації, закладів культури, у тому
числі бібліотек, видавництв, книгарень,
підприємств з розповсюдження книг та
преси із займаних ними на законних
підставах приміщень державної та
комунальної власності, а також про
знесення існуючих кіосків з продажу
друкованих засобів масової інформації.

Тобто вказаною постановою встановлено
мораторій на виселення редакцій
друкованих засобів масової інформації,
закладів культури, у тому числі
бібліотек, видавництв, книгарень,
підприємств з розповсюдження книг та
преси та знесення існуючих кіосків з
продажу друкованих засобів масової
інформації за умови зайняття ними на
законних підставах приміщень
державної та комунальної власності.

Між тим в матеріалах справи відсутні
докази, які свідчать про неврахування
відповідачем при прийнятті
оскаржуваного рішення Постанови №901-VI.
Доводи представника позивача на
відсутність в тексті оскарженого
рішення посилання на неї, не є доказом
її порушення.

Затверджений спірним рішенням
«Тимчасовий порядок щодо встановлення
меж зони дії особистого сервітуту під
тимчасовими об'єктами для здійснення
підприємницької діяльності» визначає
порядок оформлення особистого
сервітуту під тимчасовими об'єктами,
установлення тимчасових споруд,
демонтажу для здійснення
підприємницької діяльності. Однак
позивачем не було надано суду доказів в
підтвердження того, яким чином
зазначеним порядком порушено його
права.

Крім того, суд першої інстанції зробив
вірний висновок про те, що посилання
позивача на невід'ємність договору
особистого сервітуту як частини
оскаржуваного рішення є
необґрунтованими, оскільки ані у
рішенні, ані у самому договорі про
вказаний факт не зазначено. При цьому,
договір особистого сервітуту, який є
додатком до оскаржуваного рішення, є по
своїй природі типовим і може бути
змінений за погодженням сторін та на
даний час взагалі не укладений між
сторонами у справі.

Між тим, обов'язок здійснювати оплату
землекористування, що міститься як у
оскаржуваному рішенні, так і у
договорі, що до нього додається,
викладений на підставі норм Земельного
та Податкового кодексів України, які
регламентують обов'язкове для всіх
суб'єктів платне користування
земельними ділянками.

Суд апеляційної інстанції також вважає
необґрунтованими доводи позивача щодо
«відсутності нормативно-грошової
оцінки земель м. Кривого Рогу» у зв'язку
з прийняттям Дніпропетровським
апеляційним адміністративним судом 01
листопада 2011 року постанови, якою
визнано нечинним рішення Криворізької
міської ради Дніпропетровської
області №3884 від 14.05.2010 року «Про
затвердження технічної документації з
нормативної грошової оцінки землі
міста Кривого Рогу» (а.с.15-18), оскільки з
цього приводу судом було надано
відповідне роз'яснення (а.с. 36-38).

На підставі зазначеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що суд
першої інстанції під час розгляду
даної справи об'єктивно, повно та
всебічно дослідив обставини, які мають
суттєве значення для вирішення справи,
дав їм правильну юридичну оцінку і
ухвалив законне, обґрунтоване рішення
без порушень норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому постанову суду
першої інстанції у даній справі
необхідно залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 200, 205, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Преса-М» -
залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 04 квітня 2013 року у справі №
210/462/13а (2а/210/51/13) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений
22 квітня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко