Справа № К/9991/68875/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/68875/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів Білуги С.В.

Загороднього
А.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 27 вересня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Сумській області про зобов'язання
вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Сумській області про визнання
незаконним рішення відповідача в
частині не нарахування частини
грошової допомоги за вісім років
служби у Збройних Силах України та
зобов'язання нарахувати і виплатити
частину одноразової грошової допомоги
в розмірі 50% місячного грошового
забезпечення за вісім повних
календарних років служби в Збройних
Силах України за період з 05.08.1984 року по
16.02.1993 року.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27 вересня
2011 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів по справі та
прийняти нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі в
межах, визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення судів
першої та апеляційної інстанції не
ґрунтуються на положеннях зазначеної
норми, оскільки прийняті по
недостатньо з'ясованим і перевіреним
обставинам справи, що мають значення
для її правильного вирішення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що з 05.08.1984 року по 16.02.1993
року позивач проходив службу в
Збройних Силах України.

16.02.1993 року згідно наказу Міністра
Оборони України від 29.01.1993 року позивач
був звільнений в запас за ст. 59 п. «з»
Положення про проходження військової
служби особами офіцерського складу,
прапорщиками (мічманами) Збройних Сил
України (за власним бажанням).

З 15.03.1993 року по 02.03.2000 року ОСОБА_2
працював в УМВС України в Сумській
області.

02.03.2000 року був звільнений зі служби за
власним бажанням згідно п. «ж» ст. 64
Постанови «Про затвердження Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ» від 29 липня 1991 року
№114.

01.06.2004 року позивач знову був прийнятий
на роботу в органи внутрішніх справ.
28.12.2010 року наказом начальника УМВС
України в Сумській області за №307 о/с
ОСОБА_2 з 30.12.2010 року через хворобу був
звільнений з органів внутрішніх справ
у запас Збройних Сил за п. «б» п. 64
Постанови № 114.

30.12.2010 року відповідачем була
розрахована і виплачена одноразова
грошова допомога ОСОБА_2 за 13 повних
календарних років, тобто за період
служби в органах внутрішніх справ за
періоди з 15.03.1993 року по 02.03.2000 року та з
17.06.2004 року по 30.12.2010 року в сумі 21 731грн.
58коп.

31.12.2010 року позивач звернувся до
Начальника ВФЗБО УМВС України в
Сумській області з заявою, в якій
просив зарахувати йому вислугу років
для нарахування вихідної допомоги на
час фактичного звільнення з ОВС, з
урахуванням служби в Збройних Силах.

14.01.2010 року позивачу надано відповідь,
якою відмовлено в задоволенні
зарахування вислугу років для
нарахування вихідної допомоги на час
фактичного звільнення з ОВС, з
урахуванням служби в Збройних Силах та
рекомендовано звернутись до
Міністерства оборони України.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про пенсійне забезпечення осіб,
звільнених з військової служби, та
деяких інших осіб» (в редакції, на час
звільнення позивача з органів
внутрішніх справ у 1997 році)
військовослужбовцям, особам
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ, які
звільняються зі служби, членам сімей
відповідних категорій
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та
пенсіонерам з їх числа, які втратили
годувальника, виплачується допомога в
порядку і розмірах, що визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 10 Постанови Кабінету
Міністрів України від 17 липня 1992 року
№393 "Про порядок обчислення вислуги
років, призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їх сімей"(в редакції, на
час звільнення позивача з органів
внутрішніх справ у 1993 році)
військовослужбовцям (крім
військовослужбовців строкової служби),
особам начальницького і рядового
складу органів внутрішніх справ при
звільненні з військової служби або з
органів внутрішніх справ виплачується
грошова допомога у розмірі 5-місячного
грошового забезпечення.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи
у задоволенні позову, послалися на те,
що при звільненні з військової служби у
1993 році позивач набув право на
отримання грошової допомоги,
передбаченої вказаними нормами права,
проте не перевірили, чи отримував він
цю допомогу при звільненні, коли та у
якому розмірі.

Відповідно до пункту 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судів попередніх інстанцій у справі
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції. Під час нового розгляду
справи необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду і
вирішення спору по суті, і в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 27 вересня 2011 року скасувати, а
справу за позовом ОСОБА_2 до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Сумській області про зобов'язання
вчинити певні дії направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф. Загородній