Справа № 875/21/14
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року м. Київ
справа № 875/21/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддіВеденяпіна О.А.,

суддівШведа Е.Ю.,

Юрченко В.П., секретар судового
засідання Кирилюк В.В.,

за участю: позивача ОСОБА_4,

представника відповідача -
Глущенко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Вищого
адміністративного суду України
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_4
до Центральної виборчої комісії,
Голови Центральної виборчої комісії
Охендовського Михайла Володимировича
про визнання бездіяльності
протиправною, скасування постанови
Центральної виборчої комісії від 11
квітня 2014 року № 253, зобов'язання
вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 17 квітня 2014
року адміністративний позов ОСОБА_4 до
Центральної виборчої комісії, Голови
Центральної виборчої комісії
Охендовського М.В. про визнання
бездіяльності протиправною,
скасування постанови Центральної
виборчої комісії від 11 квітня 2014 року №
253 «Про заяви ОСОБА_4, зареєстровані в
Центральній виборчій комісії 8 квітня
2014 року за № 21-30-3113, № 21-30-3114 та 9 квітня
2014 року за № 21-30-3189», зобов'язання
вчинити певні дії залишено без
задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
Державного бюджету України судовий
збір в сумі 73 грн. 08 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано доказів на
підтвердження протиправної
бездіяльності Центральної виборчої
комісії (далі - ЦВК), а оскаржувана
постанова прийнята відповідачем на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, підстави для
визнання її протиправною та скасування
- відсутні.

Не погоджуючись із прийнятою
постановою, ОСОБА_4 оскаржила її в
апеляційному порядку, просила
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_4 вказала, що оскаржувана
постанова прийнята в результаті
бездіяльності ЦВК, її Голови та
неправильно організованого режиму
роботи ЦВК. Зазначила, що 4 квітня 2014
року приносила документи в кінці
робочого дня, однак вони не були
прийняті ЦВК через закінчення робочого
дня, і тому вона надіслала ці документи
поштою.

Позивач вважала, що відмовляючи їй та
декільком особам в прийнятті
документів після 16 год. 45 хв. 4 квітня 2014
року, відповідачами було допущено
протиправну бездіяльність, оскільки це
був день закінчення процесу розгляду
питань щодо реєстрації кандидатів на
пост Президента України.

У судовому засіданні позивач
апеляційну скаргу підтримала та
просила її задовольнити.

Представник відповідачів заперечила
проти задоволення апеляційної скарги,
зазначивши, що постанова ЦВК від 11
квітня 2014 року № 253 прийнята на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідачів, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
колегія суддів приходить до
наступного.

Згідно з частиною першою статті 195
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною першою статті 1 Закону України
«Про Центральну виборчу комісію» від 30
червня 2004 року № 1932-IV (далі - Закон №
1932-IV) встановлено, що Центральна
виборча комісія є постійно діючим
колегіальним державним органом, який
діє на підставі Конституції України,
цього та інших законів України і
наділений повноваженнями щодо
організації підготовки і проведення
виборів Президента України, народних
депутатів України, депутатів Верховної
Ради Автономної Республіки Крим,
депутатів місцевих рад та сільських,
селищних, міських голів,
всеукраїнського і місцевих
референдумів в порядку та в межах,
встановлених цим та іншими законами
України.

Центральна виборча комісія та її члени
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України, цим
та іншими законами України (частина
друга статті 3 Закону № 1932-IV).

Стаття 17 Закону № 1932-IV встановлює
перелік загальних повноважень
Центральної виборчої комісії. Так,
Комісія, зокрема: забезпечує
реалізацію і захист виборчих прав
громадян України; забезпечує
дотримання передбачених Конституцією
та законами України принципів і засад
виборчого процесу; здійснює контроль
за додержанням вимог законодавства
України про вибори.

За змістом пункту 20 частини першої
статті 92 та частини шостої статті
103 Конституції України організація і
порядок проведення виборів Президента
України визначаються законом.

Таким спеціальним законом є Закон
України «Про вибори Президента
України» від 5 березня 1999 року № 474-XIV
(далі - Закон № 474-XIV), який регулює
спірні правовідносини.

Постановою Верховної Ради України «Про
самоусунення Президента України від
виконання конституційних повноважень
та призначення позачергових виборів
Президента України» від 22 лютого 2014
року № 757-VII позачергові вибори
Президента України призначено на 25
травня 2014 року.

Частиною четвертою статті 17 Закону №
474-XIV встановлено, що позачергові вибори
Президента України відбуваються в
останню неділю дев'яностоденного
строку з дня їх призначення Верховною
Радою України.

При цьому виборчий процес позачергових
виборів Президента України
розпочинається з дня, наступного за
днем, зазначеним у частині четвертій
цієї статті (частина шоста статті 17
Закону № 474-XIV).

Процедури висування і реєстрації
кандидатів на пост Президента України
врегульовано розділом VII Закону № 474-XIV.

Згідно з частиною першою статті 44
Закону № 474-XIV висування кандидатів на
пост Президента України партіями та
самовисування розпочинається з
першого дня виборчого процесу.

Частиною першою статті 48 Закону № 474-XIV
встановлено, що громадянин України,
який відповідно до статті 9 цього
Закону може бути обраним Президентом
України, особисто подає до Центральної
виборчої комісії засвідчену в
установленому законом порядку заяву
про самовисунення кандидатом на пост
Президента України.

До заяви додаються документи,
передбачені частиною першою статті
51 Закону (частина третя статті 48
Закону № 474-XIV).

Центральна виборча комісія видає
кандидату на пост Президента України
(висунутому партією або шляхом
самовисування) або уповноваженому
представнику партії, який подав
документи, зазначені у частинах першій
та другій статті 51 Закону,
довідку про їх прийняття. Довідка має
містити перелік прийнятих документів,
число, місяць і рік, а також час їх
прийняття, посаду і прізвище особи, яка
прийняла документи (частина третя
статті 51 Закону № 474-XIV).

Частиною п'ятою статті 51 Закону № 474-XIV
передбачено, що подання документів до
Центральної виборчої комісії для
реєстрації кандидатів на пост
Президента України закінчується за
п'ятдесят п'ять днів до дня виборів.

Отже, останнім днем подання документів
до Комісії для реєстрації кандидатом
на пост Президента України на
позачергових виборах Президента
України 25 травня 2014 року було 30 березня
2014 року.

Проте, як вбачається зі змісту позовної
заяви, протиправна, на думку позивача,
бездіяльність щодо неприйняття у неї
документів мала місце саме 4 квітня 2014
року, водночас, суд першої інстанції
звернув увагу на те, що з цією датою
Законом № 474-XIV не пов'язується
необхідність вчинення ЦВК відповідних
дій.

Таким чином, проаналізувавши норми
чинного законодавства суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що позивачем не надано доказів
на підтвердження протиправної
бездіяльності ЦВК, оскільки
протиправною бездіяльністю органу є
невиконання дій, які повинні ним бути
вчинені чи мали бути вчинені в силу
покладених на нього повноважень,
посадових обов'язків чи обов'язків,
передбачених чинним законодавством
України.

Судом першої інстанції встановлено, що
до ЦВК 8 та 9 квітня 2014 року надійшли
заяви громадянки України ОСОБА_4,
зареєстровані за № 21-30-3113, № 21-30-3114 та №
21-30-3189 відповідно, про самовисування
кандидатом на пост Президента України
разом з доданими документами для
реєстрації кандидатом на пост
Президента України на позачергових
виборах Президента України 25 травня 2014
року.

Постановою ЦВК від 11 квітня 2014 року № 253
«Про заяви ОСОБА_4, зареєстровані в
Центральній виборчій комісії 8 квітня
2014 року за № 21-30-3113, № 21-30-3114 та 9
квітня 2014 року за № 21-30-3189» заяви ОСОБА_4
залишено без розгляду, оскільки вони
надійшли з порушенням установленого
Законом № 474-XIV строку.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що вищевказані заяви
ОСОБА_4 надійшли до ЦВК з порушенням
установленого Законом № 474-XIV строку.

Відповідно до частини десятої статті 51
Закону № 474-XIV Центральна виборча
комісія закінчує реєстрацію
кандидатів на пост Президента України
не пізніше ніж за п'ятдесят днів до дня
виборів.

Отже, розгляд питань щодо реєстрації
ЦВК кандидатів на пост Президента
України на позачергових виборах
Президента України 25 травня 2014 року
закінчився 4 квітня 2014 року.

Правом розгляду документів для
реєстрації кандидатів на пост
Президента України та прийняття на їх
підставі рішень про реєстрацію
кандидатів на пост Президента України
або відмову в їх реєстрації поза межами
встановлених законодавством України
строків, зважаючи на визначені
законами України повноваження ЦВК, у
тому числі передбачені статтями 11, 17, 18
Закону № 1932-IV та статтями
48, 51, 52 Закону № 474-XIV, ЦВК не наділена.

Оскільки строк, передбачений Законом №
474-XIV для подання документів до ЦВК для
реєстрації кандидатом на пост
Президента України та для реєстрації
ЦВК кандидатів на пост Президента
України, сплинув, у Комісії були
відсутні підстави для розгляду заяв
ОСОБА_4, які надійшли 8 та 9 квітня 2014
року, а отже, залишення їх без розгляду
є обґрунтованим.

Враховуючи вищезазначене, а також з
огляду на наведені норми, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про безпідставність
тверджень позивача про допущення ЦВК
протиправної бездіяльності та те, що
оскаржувана постанова відповідача від
11 квітня 2014 року № 253 є такою, що
прийнята ЦВК на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законами України, і
відсутні підстави для визнання її
протиправною та скасування.

При вирішенні спору судом першої
інстанції правильно взято до уваги, що
за результатами розгляду, поданих
ОСОБА_4 30 березня 2014 року документів для
реєстрації кандидатом на пост
Президента України, ЦВК прийнято
постанову від 3 квітня 2014 року № 186 «Про
відмову ОСОБА_4 в реєстрації кандидатом
на пост Президента України», яка судом
у адміністративній справі № 875/17/14
визнана законною.

Також обґрунтовано не взято до уваги
судом першої інстанції, як належний
доказ бездіяльності відповідачів, акт,
доданий до позовної заяви, оскільки
його складено та підписано не
уповноваженими на це особами.

Суд першої інстанції правильно та
повно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому підстави для його
скасування відсутні.

Відповідно до частини першої статті 200
Кодексу адміністративного судочинства
України суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Таким чином, з урахуванням відповідних
правових норм та встановлених
обставин, колегія суддів дійшла
висновку про залишення апеляційної
скарги без задоволення, а рішення суду
першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга не була
оплачена судовим збором, то при відмові
в її задоволенні суд згідно з правилами
статті 94, частини дев'ятої статті
172 Кодексу адміністративного
судочинства України покладає обов'язок
по його сплаті на позивача.

Керуючись статтями 172, 176, 177, 195, 196, 198, 200,
205, 206 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 17 квітня 2014 року - без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Державного бюджету України судовий
збір за подання апеляційної скарги у
розмірі 36 грн. 54 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

Судді
О.А. Веденяпін

Е.Ю. Швед

В.П. Юрченко