Справа № 2а-1158/09
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року м. Київ
К/9991/49476/11

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

розглянувши у порядку касаційного
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України,
Головного управління Пенсійного фонду
України в Полтавській області,
управління Пенсійного фонду України у
Полтавському районі Полтавської
області, Міністерства фінансів
України, Державного казначейства
України, Головного управління праці та
соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації, треті особи - управління
Державного казначейства в Полтавській
області, управління соціального
захисту населення Полтавського району
про нарахування недоплаченої суми
щомісячної державної соціальної
допомоги за касаційною скаргою
управління Пенсійного фонду України у
Полтавському районі Полтавської
області на постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2009 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 27 травня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

19 липня 2008 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що є дитиною війни та
відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
має право на щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком. Проте
управління Пенсійного фонду України у
Полтавському районі Полтавської
області не проводило нарахування та
виплату вказаного підвищення до
пенсії, тому позивач просила поновити
пропущений строк для звернення до суду
за захистом порушених прав, свобод та
інтересів; стягнути з управління
Пенсійного фонду України у
Полтавському районі Полтавської
області на користь позивача
недоплачену суму щомісячної державної
соціальної допомоги як дитині війни за
2006-2008 роки в розмірі 3302,60 грн;
зобов'язати відповідача проводити
нарахування щомісячної соціальної
державної соціальної допомоги
відповідно до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» при
нарахуванні пенсії в подальшому.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2009 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України у
Полтавському районі Полтавської
області здійснити перерахунок та
виплату пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її
на 30 відсотків мінімальної пенсії за
віком з розміру, встановленого
частиною 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за періоди з липня 2007 року
по 31 грудня 2007 року та з травня 2008 року
по липень 2008 року, з урахуванням
виплачених сум. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 27 травня 2010 року апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України у Полтавському районі
Полтавської області залишено без
задоволення, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2009 року - без змін.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України у
Полтавському районі Полтавської
області, судами неповне з'ясування
обставин, які мають значення у справі,
та порушення норм чинного
матеріального законодавства, що
призвело до неправильного вирішення
даного спору, відповідач просить
скасувати постановлені судами першої
та апеляційної інстанцій рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Під час розгляду справи по суті судами
першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_1 є дитиною війни
та отримує пенсію за віком.

Відповідно до статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», в
редакції, яка набрала чинності з 1 січня
2006 року, дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 30 відсотків
мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до вимог статті 7
зазначеного Закону фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Дію статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з
урахуванням статті 111 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2007
рік» відповідно до пункту 12 частини 1
статті 71 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2007 рік» було
призупинено на 2007 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 9 липня 2007 року № 6-рп/2007 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, пункт 12 статті 71 та стаття 111
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік».

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, в період з 9 липня 2007 року по 31
грудня 2007 року відповідач був
зобов'язаний нараховувати та
сплачувати підвищення до пенсії в
розмірі, встановленому статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Підпунктом 2 пункту 41 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» статтю 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» викладено в новій
редакції, відповідно до якої дітям
війни (крім тих, на яких поширюється дія
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту») до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни.

Частиною 4 статті 14 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що
учасникам війни, нагородженим орденами
і медалями колишнього Союзу РСР за
самовіддану працю і бездоганну
військову службу в тилу в роки Великої
Вітчизняної війни, пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються на 15 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, іншим
учасникам війни - на 10 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення
пункту 41 розділу ІІ Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» визнані
неконституційними з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
рішення.

Таким чином, з 22 травня 2008 року вихідним
критерієм обрахунку підвищення пенсії
дітям війни визначено мінімальний
розмір пенсії за віком, який відповідно
до частини 1 статті 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» вираховувався
виходячи з прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, тобто у 2008 році -
статтею 58 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Отже, право на підвищення пенсії, що
передбачене статтею 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» у
2008 році у позивача виникло з 22 травня 2008
року, тобто з дня визнання
неконституційними положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» про
зупинення дії статті 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» на
відповідний рік.

Вихідним критерієм обрахунку доплати
до пенсії дітям війни визначено
мінімальну пенсію за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком,
згідно статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Будь-яких інших нормативно-правових
актів, які б визначали механізм
вирахування мінімальної пенсії за
віком або встановлювали її розмір,
немає.

За таких обставин положення частини 3
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» щодо застосування
розміру мінімального розміру пенсії за
віком, встановленого частиною 1 цієї
статті, тільки стосовно визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною 1 цієї статті
мінімального розміру пенсії за віком.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами при розрахунку
підвищення пенсії, яке передбачено
статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
застосуванню підлягає мінімальний
розмір пенсії за віком, який
вираховується виходячи з прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законами
про Державний бюджет України на
відповідний рік, а не розмір, що
установлений постановою Кабінету
Міністрів України «Деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян» від 28 травня 2008 року №530.

Суд першої інстанції безпідставно
обмежив строк виплати підвищення до
пенсії датою 1 липня 2008 року без
урахування вимоги позивача про
продовження їй зазначених виплат в
подальшому при нарахуванні пенсії.

Пенсія є періодичним платежем, виплата
якого, за загальним правилом, не
обмежена у часі.

Підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також має
не визначений у часі граничний термін
виплати.

Отже, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі дітям
війни, суди, у разі відсутності спору
про право особи на отримання
підвищення до пенсії або встановлення
такого права в судовому порядку, не
мають підстав обмежувати орган,
відповідальний за здійснення їх
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Зміни у законодавстві щодо зазначених
виплат мали місце у зв'язку з
прийняттям Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» від
14 червня 2011 року № 3491-VI (набрав
чинності 19 червня 2011 року), частиною 7
якого передбачено, що положення статті
6 Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» застосовуються у порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» від
14 червня 2011 року № 3491-VI 6
липня 2011 року Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року, пунктами 1 та 3
якої визначено інші розміри підвищення
до пенсії дітям війни.

Проте станом на дату ухвалення
судового рішення судом першої
інстанції зазначені зміни внесені не
були, а тому підстав обмежувати виплати
конкретною датою не було.

Апеляційний суд зазначеної помилки не
виправив.

Крім того, суд першої інстанції
правильно визначив у мотивувальній
частині дати, з яких у 2007 та 2008 році
відповідач повинен був нараховувати та
сплачувати підвищення до пенсії в
розмірі, встановленому статтею 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», проте в резолютивній частині
судового рішення суд першої інстанції
не зазначив дати початку нарахування
цієї доплати до пенсії у липні 2007 року
та у травні 2008 року.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 225 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 225, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Полтавському районі Полтавської
області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 27 травня 2010 року скасувати.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 13 листопада
2009 року змінити.

В абзацах другому та третьому
резолютивної частини постанови перед
словами та цифрами «липня 2007 року» та
«травня 2008 року» поставити цифри « 9» та
« 22» відповідно.

В абзацах другому та третьому
резолютивної частини постанови слова
та цифри «по 1 липня 2008 року» замінити
словами та цифрами «по 22 липня 2011 року».

В решті постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 13
листопада 2009 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.