Справа № 2а-10249/10/2070
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/10291/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула в письмовому
провадженні касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Київському районі міста Харкова на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.10.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.02.2011 у
справі №2а-10249/10/2070 за позовом Приватної
фірми «Граніт» до Державної податкової
інспекції у Київському районі міста
Харкова про скасування податкового
повідомлення-рішення

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія

В С Т А Н О В И Л А :

На розгляд суду передано вимоги
Приватної фірми «Граніт» (далі -
позивач) до Державної податкової
інспекції у Київському районі міста
Харкова (далі - відповідач) про
скасування податкового
повідомлення-рішення від 25.03.2010
№/0.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.10.2010,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.02.2011,
позовні вимоги задоволено частково.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 25.03.2010
№/0 щодо нарахування суми
податкового зобов'язання у розмірі
9697,00грн., у тому числі за основним
платежем - 5209,00грн., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 4488,00грн.

Рішення судів мотивовано тим, що
відповідачем безпідставно нарахована
сума податку на додану вартість у
розмірі 5209,00 грн. на балансову вартість
основних фондів підприємства.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Державна
податкова інспекція у Київському
районі міста Харкова 01.03.2011 звернулась
з касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, який
ухвалою від 15.03.2011 прийняв її до свого
провадження.

В касаційній скарзі відповідач
просить скасувати постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 15.10.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.02.2011
частині задоволення позову та прийняти
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального
права, зокрема, пункту 9.8 статті 9
Закону України «Про податок на додану
вартість», статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши за матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Державною податковою
адміністрацією у Київському районі
міста Харкова проведено невиїзну
документальну (камеральну) перевірку
Приватної фірми «Граніт».

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пункту 9.8 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

За результатами перевірки Державною
податковою адміністрацією у
Київському районі міста Харкова
складено акт від 18.03.2010 №1326/15-208/21252562 та
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 25.03.2010
№/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання за платежем з
податку на додану вартість на загальну
суму 13464,00грн., у тому числі 8976,00грн. -
основний платіж та 4488,00грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Фактичною підставою для прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення слугував
висновок податкового органу про
невизнання позивачем умовного продажу
товарних залишків та основних фондів,
які на дату анулювання свідоцтва
платника податку на додану вартість
обліковуються у обліку підприємства.

Відповідно до пункту 9.8 статті 9 Закону
України «Про податок на додану
вартість» платник податку, в обліку
якого на день анулювання реєстрації
знаходяться товарні залишки або
основні фонди, стосовно яких був
нарахований податковий кредит у
минулих або поточному податкових
періодах, зобов'язаний визнати умовний
продаж таких товарів за звичайними
цінами та відповідно збільшити суму
своїх податкових зобов'язань за
наслідками податкового періоду,
протягом якого відбувається таке
анулювання.

Свідоцтво від 19.07.1997 №28705198 про
реєстрацію платника податку на додану
вартість Приватної фірми «Граніт»
анульовано 31.12.2007 на підставі заяви
платника.

Судами встановлено, що балансова
вартість залишків запасів Приватної
фірми «Граніт», місце зберігання яких
знаходиться на оптових складах,
становить 18833,00грн. та балансова
вартість основних фондів - 26045,00грн.

Разом з тим, основні фонди, на вартість
яких були нараховані податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість у періоді анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість, були придбані та введені в
експлуатацію в 1991-1995 роках, тобто в
період дії Декрету Кабінету Міністрів
України «Про податок на добавлену
вартість».

Так, Декретом Кабінету Міністрів
України «Про податок на добавлену
вартість» не передбачалося поняття
податкового кредиту.

Відповідно до підпункту «а» пункту 5.3
Порядку проведення одноразового
перерахунку сум податкового кредиту і
податкових зобов'язань по податку на
додану вартість та Форм проведення
одноразового перерахунку,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України від
18.11.1997 №419 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.12.1997 за
№578/2382, збільшення податкового кредиту
відбувається, якщо сума податку на
додану вартість, сплачена (нарахована)
за основні фонди, які підлягають
амортизації, придбані до 01.10.1997, але не
введені в експлуатацію станом на 01.10.1997.

Таким чином, стосовно основних фондів
позивача податковий кредит у минулих
або поточному податкових періодах не
нараховувався.

Враховуючи викладене, суди першої та
апеляційної інстанції дійшли
обґрунтованого висновку щодо
протиправності нарахування
відповідачем податкового зобов'язання
з податку на додану вартість на
вартість основних фондів, які
обліковувалися на день анулювання
реєстрації платника податку на додану
вартість Приватної фірми «Граніт».

Доводи касаційної скарги зазначеного
висновку судів не спростовують і не
дають підстав вважати, що судами першої
та апеляційної інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 210, 222, 223, 224, 230, 231, ч.5 ст.
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Київському районі міста
Харкова залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.10.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 09.02.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку, на підставі та у
строки, передбачені статтями 235 - 238, 240
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв