Справа № 2а/0370/764/11
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 р.
Справа № 50883/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Кузьмича С.М.

при секретарі судового засідання:
Губач Х.І.

з участю представника відповідача:
Поліводи С.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Луцької об`єднаної державної
податкової інспекції на постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року у справі за позовом Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_2 до Луцької
об`єднаної державної податкової
інспекції про визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О
В И Л А:

24.03.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання нечинними
податкові повідомлення-рішення
Луцької об`єднаної державної
податкової інспекції від 01.02.2011 року №
про застосування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 31450 грн.,
від 28.02.2011 року № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій за порушення ст.267 Податкового
кодексу України у розмірі 1819,36 грн., від
14.03.2011 року №/2 про визначення
податкового зобов`язання по податку на
додану вартість у розмірі 6918,75 грн., від
14.03.2011 року № про визначення
податкового зобов`язання по податку на
додану вартість у розмірі 1595 грн., від
14.03.2011 року № про визначення
податкового зобов`язання по податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 31688,70
грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідачем неправомірно застосовано
штрафні санкції за кожен з 185 фактів не
роздрукування контрольних стрічок;
застосовано штрафні санкції за
порушення норм Податкового кодексу
України за період, коли Податковий
кодекс не діяв; при донарахуванні ПДВ
неправомірно не взято до уваги
податкову накладну на суму 2333 грн.,
видану ТзОВ «Транспак»; неправомірно
не взято до уваги податкових накладних
на товар при обрахунку валових витрат,
хоча при обчисленні податкового
кредиту дані накладні враховано.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року адміністративний позов
задоволено частково. Визнано
протиправним і скасовано податкове
повідомлення-рішення Луцької
об`єднаної державної податкової
інспекції від 01.02.2011 року № в
частині застосування штрафних
фінансових санкцій у розмірі 31280 грн.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Луцької об`єднаної державної
податкової інспекції від 14.03.2011 року №
про визначення податкового
зобов`язання по податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 31688,70 грн.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Луцької об`єднаної державної
податкової інспекції від 14.03.2011 року №
/2 про визначення податкового
зобов`язання з податку на додану
вартість у розмірі 2916,25 грн. У
задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні
адміністративного позову.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є правомірним та
відповідають нормам Податкового
законодавства України.

У ході апеляційного розгляду
представник апелянта Полівода С.П.
надала пояснення та просить
задовольнити апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача, суд першої інстанції виходив
з того, що Луцькою ОДПІ неправомірно не
взято до уваги валові витрати
підприємця за 2008 рік у розмірі 89014,82 грн.
та за 2009 рік у розмірі 479388 грн., які
підтверджені документально
податковими накладними, та обраховано
податок з доходів фізичних осіб лише на
підставі даних про надходження коштів
на розрахунковий рахунок підприємця.
Чинне законодавство, встановлюючи
обов'язок платників податків
документально підтверджувати валові
витрати, не містить вимоги про
необхідність підтвердження валових
витрат виключно видатковими
накладними. За наявності податкових
накладних, які підтверджували факт
отримання товару, є можливим
підтвердити витрати платника понесені
при здійсненні господарської
діяльності. Крім того, судом враховано,
що податковою інспекцією відповідну
суму податкового кредиту по витратах
за 2008-2009 роки не знято з податкового
кредиту, а стаття 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» передбачає
можливість віднесення до податкового
кредиту лише сум документально
підтверджених та по тих товарах, які
використовуються в господарській
діяльності, відповідно, що також
підтверджує факт здійснення
підприємцем витрат на придбання
товарів та їх документальне
підтвердження.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що з 30.12.2010 року по
14.01.2011 року службовими особами Луцької
ОДПІ проведено планову перевірку
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи ОСОБА_2 за період з 18
вересня 2008 року по 30 вересня 2010 року.

За результатами перевірки складено акт
від 21.01.2011 року , яким встановлено
порушення підприємцем:

- п. п. 7.3.1 п. 7.3, п. п. 7.4.4, п. п. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану і
вартість» № 168/97-ВР від 03.04.1997р., ст. 5
Наказу ДПА України «Про затвердження
форм податкової декларації та порядку
її заповнення і подання» від 30.05.1997р. №
166 (у редакції наказу від 15.06.2005р. №213), у
результаті чого донараховано податок
на додану вартість на загальну суму 5535
грн., у тому числі по періодах: жовтень
2008 р. - 986 грн., липень 2009 р. - 1260 грн.,
жовтень 2009 р, - 938 грн., вересень 2010 р. - 2333
грн.;

- розділу IV ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про прибутковий
податок з громадян» № 13-92 від 26.1X1992 р. та
п. 4.1 , п. п. 4.2.8 п. 4.2 ст. 4, п. 19.1 ст. 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» № 889 від 22.05.2003 р., п.5.3.9 п
.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» №
283/97-ВР від 22.05.1997 р., у результаті чого
донараховано податок з доходів
фізичних осіб на загальну суму 31688,70
грн.: 2008 р. - 1047,55 грн., 2009 р. - 30641,15 грн.;

- ст. 125 Податкового кодексу України від
02.12.2010 р. № 2755-VІ; ст. 6, 10 Закону України
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій в сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» від 06.07.1995 р. № 265/95-ВР.

За результатами перевірки та внаслідок
процедури апеляційного узгодження
Луцькою ОДПІ винесено податкові
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від
01.02.2011 р. № НОМЕР_1 про застосування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
31450 грн., від 28.02.2011 р. № про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій за порушення ст. 267 Податкового
кодексу України у розмірі 1819,36 грн., від
14.03.2011 р. № /2 про визначення
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість у розмірі 6918,75 грн., від
14.03.2011 р. № про визначення
податкового зобов'язання по податку на
додану вартість у розмірі 1595 грн., від
14.03.2011 р. № про визначення
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 31688,70
грн.

Як вбачається з акту від 21.01.2011 року
№284/17-2/НОМЕР_5 перевіркою встановлено,
що позивачем не забезпечено збереження
контрольних стрічок у кількості 185 шт.
за період із 30.05.2009 р. по 30.11.2009 р., що
стало підставою для застосування
податковою інспекцією штрафних
(фінансових) санкцій на підставі п. 5 ст.
17 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій в
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» у сумі 31450 грн. (по
десять неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян за кожен з 185 фактів
незбереження контрольних стрічок).

Згідно п. 10 ст. 3 Закону суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі при продажу товарів (наданні
послуг) у сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
друкувати на реєстраторах
розрахункових операцій (за виключенням
автоматів з продажу товарів (послуг)
контрольні стрічки і забезпечувати їх
зберігання протягом трьох років.

Відповідно до п. 5 ст.17 Закону у разі
невиконання друку контрольної стрічки
або її не зберігання протягом
встановленого терміну за рішенням
відповідних органів державної
податкової служби України
застосовуються фінансові санкції в
розмірі десяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Тобто даною нормою передбачено
застосування штрафної санкції за
вчинення самого порушення у вигляді не
роздрукування та не зберігання
контрольної стрічки, однак при цьому не
встановлено можливість застосування
штрафної санкції за кожен день не
роздрукування та не зберігання
контрольної стрічки.

Застосоване в тексті вказаної норми
Закону визначення «контрольна
стрічка» в однині жодним чином не
свідчить про необхідність
застосування штрафної санкції за кожну
таку не збережену контрольну стрічку, а
лише визначає суму штрафу за факт
вчинення суб'єктом господарювання
порушення вимог даного Закону, в
зв'язку з чим сума санкцій не залежить
від кількості таких контрольних
стрічок. Відповідно сума штрафу за
зафіксоване в акті порушення повинна
складати 170 грн., а не 31450 грн. Відтак
податкове повідомлення-рішення від
01.02.2011 р. № підлягає скасуванню в
частині застосування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 31280 грн.

Актом перевірки також встановлено, що
позивачем у період з 30.05.2009 року по
30.11.2009 року здійснювалась торгівельна
діяльність у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за
адресою АДРЕСА_1, без придбання
торгового патенту, вартість якого
становить 150 грн. на місяць.

У Акті перевірки та в податковому
повідомленні-рішенні від 28.02.2011 р. №
зазначено про порушення
позивачем вимог ст. 267 Податкового
кодексу України, якою встановлено
обов'язок суб'єктів господарювання, які
провадять торговельну діяльність у
пунктах продажу товарів, сплачувати
збір за провадження деяких видів
підприємницької діяльності.

В обґрунтування вимог про визнання не
чинним податкового
повідомлення-рішення від 28.02.2011 р. №
позивач посилається на те, що у
період із 30.05.2009 року по 30.11.2009 року
Податковий кодекс не діяв, а тому
порушення вимог цього кодексу позивач
не міг вчинити.

Однак, у зазначений період діяв Закон
України «Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності», частиною
першою статті 3 якого встановлено, що
патентуванню підлягає торговельна
діяльність, що здійснюється суб'єктами
підприємницької діяльності або їх
структурними (відокремленими)
підрозділами у пунктах продажу
товарів.

Позивач не спростував доказами
встановленого при перевірці факту
здійснення ним торговельної
діяльності без придбання торгового
патенту.

Відповідно до п. 125.1 ст. 125 Податкового
кодексу України суб'єкти
господарювання, що проводять
торговельну діяльність за здійснення
діяльності, передбаченої статтею 267
цього Кодексу, без отримання
відповідних торгових патентів
сплачують штраф у подвійному розмірі
збору за весь період здійснення такої
діяльності, але не менше подвійного
його розміру за один місяць.

Статтею 8 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності»
встановлено, що суб'єкти
підприємницької діяльності, що
здійснюють торговельну діяльність без
одержання відповідних торгових
патентів сплачують штраф у подвійному
розмірі вартості торгового патенту за
повний термін діяльності суб'єктів
підприємницької діяльності із
зазначеним порушенням.

Враховуючи те, що і нормами Податкового
кодексу України, і нормами Закону
України «Про патентування деяких видів
підприємницької діяльності»
передбачено обов'язок суб'єктів
господарювання здійснювати
торгівельну діяльність за наявності
торгівельного патенту, санкції за
недотримання даного правила обома
нормативно-правовими актами
встановлені в однаковому розмірі, суд
вважає, що Луцькою ОДПІ правомірно
застосовано до позивача штрафні
(фінансові) санкції податковим
повідомленням-рішенням від 28.02.2011 р. №
, а тому в задоволенні позовних
вимог про визнання його не чинним слід
відмовити.

Перевіркою правильності декларування
податку на додану вартість
встановлено, що в порушення підпункту
7.3.1 пункту 7.3 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
підприємцем ОСОБА_2 не включено до
податкових зобов'язань декларацій з
податку на додану вартість обсяги
поставки продукції по виписаних
податкових накладних, які включені до
реєстру виданих податкових накладних,
у зв'язку з чим занижено податкові
зобов'язання з ПДВ на загальну суму
14630,00 грн., в т.ч. за жовтень 2008 р. на 9592
грн., за квітень 2009 р. 989 грн. та за
квітень 2010 р. на 4049 грн.

Перевіркою правильності формування
податкового кредиту за період з квітня
2008 р. по вересень 2010 р. встановлено його
заниження на загальну суму 5074,00 грн., в
т. ч. заниження за жовтень 2008 р. на 8606
грн., квітень на 1017 грн. та завищення за
липень 2009 р. на 1260 грн., жовтень 2009 р. на
956 грн., вересень 2010 р. на 2333 грн.

Згідно акту перевірки підприємцем
ОСОБА_2 придбано у жовтні 2008 р. у
суб'єкта господарської діяльності
ОСОБА_3 картон К-150 г/м в кількості 19509 кг
на суму 51620,82 грн., податок на додану
вартість з якого в сумі 8606,00 грн. згідно
наявної податкової накладної від 29.10.2008
р. № 29.10-0004 не включено у вказаному
звітному періоді до податкового
кредиту. У квітні 2009 р. не включено до
податкового кредиту ІІДВ в сумі 1017,00
грн., в т.ч. 841,00 грн. з вартості придбаних
у ТзОВ «Спецсервіс» (м.
Дніпропетровськ) мішків (податкова
накладна від 22.04.2009 р. №2404) та 176,00 грн. з
вартості отриманих від ПП «Трек-Захід»
(м. Луцьк) транспортно-експедиційних
послуг.

У липні 2009 р. до реєстру отриманих
податкових накладних включено
податкові накладні по придбанню
алкогольних виробів у постачальників
ТзОВ ТД «Аванта» (м. Луцьк), та ПП
«Баядера» (м. Горлівка) на загальну суму
841 грн., податок на додану вартість по
яких в сумі 140 грн. віднесено до
податкового кредиту.

У жовтні 2009 р. згідно податкових
накладних до податкового кредиту
включено 956,00 грн. податку на додану
вартість з вартості придбаних
алкогольних виробів у ТзОВ ТД «Аванта»
(м. Луцьк), ПП «Баядера» (м. Горлівка),
ТзОВ «Сократ Систем» (м. Львів) і TOB
«Каскад-Продакшин» (м. Київ).

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції, що під час
перевірки платником не надано
підтверджуючих документів на
реалізацію алкогольних виробів, а
також у переліку залишків
товарно-матеріальних цінностей, що
знаходяться на складі станом на 30.09.2010
р. даний товар відсутній, тобто не
підтверджено його зв'язок з
господарською діяльністю підприємця,
перевіркою зроблено висновок про
порушення платником підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» та
безпідставне віднесення до
податкового кредиту податку на додану
вартість із вартості придбання
алкогольних виробів у сумі 1096,00 грн.

Крім того, в порушення підпункту 7.4.5
пункту 7.4 статті 7 вищевказаного Закону
приватним підприємцем ОСОБА_2, при
відсутності податкових накладних,
включено до реєстру отриманих
податкових накладних та податкового
кредиту декларацій з податку на додану
вартість за липень 2009 р 1120,00 грн. ПДВ по
постачальнику TOB «Екопласт» та за
вересень 2010 р. 2733,00 грн. ПДВ по
постачальнику TOB «Транс-Пак».

Враховуючи вищезазначені порушення, за
наслідками перевірки збільшено
податкові зобов'язання на 14630,00 грн.,
збільшено податковий кредит на 274,00
грн., та донараховано 5535,00 грн. податку
на додану вартість, в т.ч. за липень 2008 р.
986,00 грн., за липень 2009 р. 1260,00 грн., за
жовтень 2009 р. грн. та за вересень 2010 р.
2333,00 грн.

У зв'язку з вищенаведеними порушеннями
відповідачем було винесене податкове
повідомлення-рішення від 14.03.2011 р. №
/2 про визначення податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість у розмірі 6918,75 грн., в т. ч. 5535
грн. основного платежу та 1383,75 грн.
штрафних санкцій.

При розгляді первинної скарги ДПА у
Волинській області встановлено, що
перевіркою виявлено заниження
податкових зобов'язань у квітні 2010 р. на
4049,00 грн., проте при задекларованих
платником у вказаному звітному періоді
збитках в сумі 2774,00 підприємцю не
донараховано 1276,00 грн. податку на
додану вартість, що стало підставою для
винесення Луцькою ОДПІ від 14.03.2011 р. №
про визначення податкового
зобов'язання по податку на додану
вартість у розмірі 1595 грн., в тому числі
1276 грн. основного платежу та 319 грн.
штрафних санкцій.

Згідно підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а у разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт і (послуг)
платником податку.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 вказаного Закону податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом б. 1 статті 6 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 даного
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

В матеріалах справи є податкова
накладна від 28.08.2010 року № 2808, виписана
ТзОВ «Транс-Пак», на поставку товару на
суму 14000 грн., в тому числі 2333 грн. ПДВ.
Дана податкова накладна була долучена
позивачем до первинної скарги, однак не
взята податковим органом до уваги.

Враховуючи те, що 2333 грн. податкового
кредиту підтверджено податковою
накладною від 28.08.2010 року № 2808, суд
вважає, що відповідачем неправомірно
донараховано підприємцю 2333 грн.
податкового зобов'язання та
застосовано 583 грн. штрафних санкцій, а
тому податкове повідомлення-рішення
від 14.03.2011 р. № /2 підлягає визнанню
протиправним та скасуванню в частині
визначення податкового зобов'язання по
податку на додану вартість у розмірі
2916,25 грн., в т. ч. 2333 грн. основного
платежу та 583,25 грн. штрафних санкцій.

Решта донарахувань по податку на
додану вартість позивачем не
оспорюється, порушень, викладених в
акті перевірки не спростовано, а тому
позовні вимоги про визнання не чинним
податкового повідомлення-рішення від
14.03.2011 р. № /2 в частині визначення
податкового зобов'язання по ПДВ у
розмірі 4002,50 грн. та податкового
повідомлення-рішення від 14.03.2011 р. №
про визначення податкового
зобов'язання по ПДВ у розмірі 1595 грн. до
задоволення не підлягають.

Також актом перевірки встановлено, що
згідно даних виписок по розрахунковому
рахунку позивача у ПАТ
«Брокбізнесбанк» підприємець отримав
у 2008 році 43750 грн., у 2009 році 406099,50 грн., за
9 місяців 2010 року 1168782,32 грн. доходу,
який у деклараціях за вказані періоди
не задекларував і податок із даного
доходу не сплатив. У зв'язку з наведеним
Луцькою ОДПІ визначено підприємцю
податкове зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 31688,70
грн. за 2008 р., 2009 р. згідно податкового
повідомлення-рішення від 14.03.2011 р. №
.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що у 2008 році позивач поніс
витрати на придбання товарів у розмірі
89014,82 грн., у 2009 році на 479388 грн.

Однак, податковою інспекцією не взято
до уваги валові витрати підприємця у
вказаному розмірі, оскільки позивачем
не було надано при перевірці
видаткових накладних на товар. При
цьому, як встановлено з пояснень
перевіряючої та матеріалів справи,
податкові накладні на товар були у
наявності, про що свідчить і той факт,
що з податкового кредиту суми ПДВ по
наявних податкових накладних не були
зняті.

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» (із
змінами та доповненнями)
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
визначено, що валові витрати
виробництва та обігу - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті
5 зазначеного Закону до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну, з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

У матеріалах справи є податкові
накладні, які відображені протягом
2008-2009 років у податковому кредиті, сума
якого підтверджена перевіркою. Дані
накладні свідчать про отримання
позивачем товару та відповідно
понесення витрат на його придбання.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, з чим погодилась колегія
суддів, що Луцькою ОДПІ неправомірно не
взято до уваги валові витрати
підприємця за 2008 рік у розмірі 89014,82 грн.
та за 2009 рік у розмірі 479388 грн., які
підтверджені документально
податковими накладними, та обраховано
податок з доходів фізичних осіб лише на
підставі даних про надходження коштів
на розрахунковий рахунок підприємця.
Чинне законодавство, встановлюючи
обов'язок платників податків
документально підтверджувати валові
витрати, не містить вимоги про
необхідність підтвердження валових
витрат виключно видатковими
накладними. За наявності податкових
накладних, які підтверджували факт
отримання товару, є можливим
підтвердити витрати платника понесені
при здійсненні господарської
діяльності. Крім того, судом враховано,
що податковою інспекцією відповідну
суму податкового кредиту по витратах
за 2008-2009 роки не знято з податкового
кредиту, а стаття 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» передбачає
можливість віднесення до податкового
кредиту лише сум документально
підтверджених та по тих товарах, які
використовуються в господарській
діяльності, відповідно, що також
підтверджує факт здійснення
підприємцем витрат на придбання
товарів та їх документальне
підтвердження.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Луцької об`єднаної
державної податкової інспекції
залишити без задоволення, а постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 24 травня 2011
року у справі №2а/0370/764/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

С.М. Кузьмич