Справа № 2-а-3226/11/2206
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2-а-3226/11/2206
Головуючий у 1-й інстанції: Артемчук В.М.
Суддя-доповідач: Боровицький О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м.
Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

Головуючий суддя: Боровицький О. А.

судді: Граб Л.С. Сапальова Т.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Дунаєвецькому районі Хмельницької
області на постанову Дунаєвецького
районного суду Хмельницької області
від 10 травня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Дунаєвецькому районі Хмельницької
області про перерахунок пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Дунаєвецькому районі Хмельницької
області про стягнення невиплаченої
щомісячної надбавки до пенсії як
дитині війни..

Постановою Дунаєвецького районного
суду Хмельницької області від 10 травня
2011 року позов задоволено, а саме:
зобов'язано відповідача здійснити
нарахування та щомісячну виплату
надбавки до пенсії як дитині війни в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", починаючи з 01 січня 2010 року і
виплачувати таку надбавку в подальшому
по день припинення права на таку
допомогу.

Не погоджуючись з даною постановою
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС
України суд апеляційної інстанції
розглядає справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
встановлено судом першої інстанції та
знайшло своє підтвердження при
апеляційному розгляді справи, позивач
має статус дитини війни та відповідно
до ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" має право на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Ст. 7 вказаного Закону передбачено, що
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

З огляду на викладене колегія суддів не
приймає до уваги положень ч. 3 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", з якої випливає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз. 1 ч. 1 цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій
призначених згідно з цим законом,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсій за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання щомісячної державної
соціальної 30 % доплати до пенсії, як
дитині війни.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсії за віком встановлюється,
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Право позивача на отримання підвищення
до пенсії відповідно до вимог ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" не залежить від наявності
чи відсутності грошових коштів та
належного фінансування, таке право
надане державою і закріплено Законом
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Оскільки таке право декларовано
державою, то відповідно держава, через
створені нею органи, в даному випадку
органи Пенсійного фонду України, і несе
обов'язок по своєчасній та повній
виплаті підвищення до пенсії саме у
розмірах, які нею ж визначені та
закріплені в Законі.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент звернення позивача до суду,
нарахування доплати до його пенсії в
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до положень ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" відповідачем не здійснено.
Всупереч положенням вищенаведеної
норми права позивачу щомісячне
підвищення до пенсії виплачувалось
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 року
№530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України "Про
соціальний захист дітей війни" має вищу
юридичну силу в порівняні з Постановою
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року №530. Отже, відповідач не
правомірно виплачував щомісячне
підвищення до пенсії в меншому розмірі
ніж це передбачено ст. 6 зазначеного
Закону.

Також безпідставним є посилання
відповідача на відсутність бюджетного
фінансування встановленого дітям
війни підвищення пенсії, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів , яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена в залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського Суду з прав людини у
справі "Кечко проти України")

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про наявність у позивача
права на підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги в частині зобов'язання
відповідача нарахувати позивачу
щомісячне підвищення до пенсії у
розмірі, передбаченому ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" з 01 січня 2010 року не вірно
застосував норми процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про пропущення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Суд першої інстанції мав би на стадії
відкриття провадження у справі винести
ухвалу про залишення
адміністративного позову в частині
стягнення недоплаченої пенсії за
період з 01 січня 2010 року по 18 жовтня 2010
року без розгляду, та продовжувати
розгляд справи по суті тільки щодо
вимог, заявлених в межах
шестимісячного строку.

Судове рішення має бути наслідком
чинного правового регулювання. Воно не
може обмежувати волю законодавчого
органу в майбутньому змінювати правове
регулювання суспільних відносин, а
тому не підлягають задоволенню позовні
вимоги щодо зобов'язання відповідача
надалі нараховувати та виплачувати
пенсію в нових розмірах.

Таким чином, враховуючи вищезазначене
та положення ч. 2 ст. 99 КАС України, право
позивача на отримання щомісячного
підвищення до пенсії у розмірі,
передбаченому ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"підлягає
захисту з 19 жовтня 2010 року по день
припиненя такого права з урахуванням
виплачених сум.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи викладене, беручи до уваги
положення ст. 195 КАС України, яким суду
апеляційної інстанції надано право
перегляду рішень суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що постанова
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Дунаєвецькому районі Хмельницької
області задовольнити повністю.

Постанову Дунаєвецького районного
суду Хмельницької області від 10 травня
2011 року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Дунаєвецькому районі Хмельницької
області про перерахунок пенсії, -
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду Дунаєвецькому районі
Хмельницької області нарахувати та
виплатити ОСОБА_2 щомісячне підвищення
до пенсії у розмірі, передбаченому ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" за період з 01 січня 2010 року
по 18 жовтня 2010 року - залишити без
розгляду .

Прийняти нову постанову, позов
задоволити частково.

Визнати бездіяльність Управління
Пенсійного фонду Дунаєвецькому районі
Хмельницької області щодо не
нарахування та невиплати ОСОБА_2
підвищення до пенсії в розмірі,
передбаченому ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" з 19
жовтня 2010 року по день припинення
такого права з урахуванням виплачених
сум протиправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду Дунаєвецькому районі
Хмельницької області нарахувати та
виплатити ОСОБА_2 підвищення до пенсії
у розмірі, передбаченому ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", тобто 30 відсотків мінімальної
пенсії за віком, визначеної відповідно
до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" з 19 жовтня 2010
року по день припинення такого права з
урахуванням виплачених сум.

Відповідно до ч. 10 ст. 183-2 КАС України у
разі оскарження в апеляційному порядку
постанови, прийнятої у скороченому
провадженні, судове рішення
апеляційної інстанції є остаточним та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Боровицький О. А.

Судді
Граб Л.С.

Сапальова Т.В.