Справа № 817/514/14
Суддя: Зозуля Д. П.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/514/14

16 квітня 2014 року 17год. 15хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Зозулі
Д. П. за участю секретаря судового
засідання Минько Н.З. та сторін і інших
осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник Негрей Алла
Степанівна,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_3 до Управління Державної
міграційної служби України в
Рівненській області про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з
адміністративним позовом до
Управління Державної міграційної
служби України в Рівненській області
про визнання протиправною відмови у
видачі паспорту громадянина України
для виїзду за кордон, зобов'язання
видати паспорт громадянина України для
виїзду за кордон.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав. На
їх обґрунтування пояснив, що ОСОБА_3
зверталася до Рівненського міського
відділу Державної міграційної служби
України в Рівненській області із
заявою про видачу паспорта громадянина
України для виїзду закордон. Проте,
рішенням відповідача від 11.02.2014 року у
видачі паспорта позивачеві тимчасово
відмовлено з підстав існування в
останньої непогашеної заборгованості
перед банками за договорами кредиту.
Представник позивача із наведеною
відмовою не погоджується, вважає її
неправомірною, а підстави покладені в
її основу - незаконними. Просить позов
задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечив. На обґрунтування своїх
заперечень пояснив, що за результатами
перевірки відомостей щодо існування
або відсутності підстав для тимчасової
відмови ОСОБА_3 у видачі паспорта
громадянина України для виїзду
закордон встановлено, що остання має
неврегульовані договірні зобов'язання
перед банками, які передано на
примусове виконання до органу
державної виконавчої служби.
Представник відповідача вважає
вказану відмову правомірною. Просить у
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні пояснення представників
сторін, дослідивши подані письмові
докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді у судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає до
задоволення частково з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що 08.01.2014 року ОСОБА_3
звернулася до Рівненського міського
відділу Державної міграційної служби
України в Рівненській області із
заявою про оформлення паспорта
громадянина України для виїзду
закордон.

11.02.2014 року Управлінням Державної
міграційної служби України в
Рівненській області тимчасово
відмовлено ОСОБА_3 у видачі паспорта
громадянина України для виїзду
закордон, що доведено до відома
заявника повідомленням від 11.02.2014 року
№1319 (а.с. 6, 36).

В основу вказаної відмови покладено
висновок Рівненського міського
відділу Державної міграційної служби
України в Рівненській області від
11.02.2014 року, затверджений рішенням
Управління Державної міграційної
служби України в Рівненській області
від 11.02.2014 року №1319 про наявність
підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 6
Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" від 21.01.1994 року №3857-ХІІ, а саме,
встановлення під час перевірки факту
здійснення щодо заявника виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчих листів про стягнення з
ОСОБА_3 на користь АКІБ "УкрСиббанк", АТ
"Фінанси та Кредит", АКБ
"Індустріалбанк", ВАТ "Державний
ощадний банк" заборгованості у
загальній сумі 7049514,17 грн. (а.с. 36).

Суд не погоджується з висновком
відповідача, покладеним в основу
тимчасової відмови позивачеві у видачі
паспорта громадянина України для
виїзду закордон, вважає його таким, що
суперечить вимогам чинного
законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

За змістом частин 2-3 статті 2 Протоколу
№4 від 16.09.1963 року до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
своєю власною. На здійснення цього
права не може бути встановлено жодних
обмежень, крім тих, що передбачені
законом і є необхідними в
демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права від
16.12.1966 року, кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Дане право не може бути
об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які
передбачено законом, які є необхідними
для охорони державної безпеки,
громадського порядку, здоров'я чи
моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Статтею 313 Цивільного кодексу України
встановлено, що фізична особа має право
на свободу пересування (ч. 1). Фізична
особа, яка досягла шістнадцяти років,
має право на вільний самостійний виїзд
за межі України (абз. 2 ч. 3). Фізична
особа може бути обмежена у здійсненні
права на пересування лише у випадках,
встановлених законом (ч. 4).

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і оформлення
документів для зарубіжних поїздок та
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України визначено
Законом України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" від 21.01.1994 року №3857-ХІІ (надалі
- Закон України №3857-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
№3857-ХІІ, громадянин України має право
виїхати з України, крім випадків,
передбачених цим Законом, та в'їхати в
Україну.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України
№3857-ХІІ, до переліку документів, які
дають право на виїзд з України і в'їзд в
Україну та посвідчують особу
громадянина України під час
перебування за її межами віднесено
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон.

Положення аналогічного характеру
закріплені у пункті 2 Положення про
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон, що затверджене Постановою
Верховної Ради України від 23.02.2007 року
№719-V

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
№3857-ХІІ, оформлення паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон провадиться громадянам України,
які постійно проживають в Україні і
досягли 18-річного віку, - за особистим
клопотанням про отримання паспорта або
через своїх законних представників до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
громадянства. Порядок оформлення,
видачі, обміну, повернення, вилучення,
знищення, визнання недійсним паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон визначається Кабінетом
Міністрів України (абз. 2). Особи, які
звертаються за отриманням паспорта,
сповіщають дані про себе, відомості про
сімейний стан і наявність
неповнолітніх дітей та утриманців, про
відсутність обставин, що обмежують
відповідно до цього Закону право на
виїзд за кордон (абз. 4).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України
№3857-ХІІ, громадянинові України може
бути тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, якщо діють неврегульовані
аліментні, договірні чи інші
невиконані зобов'язання - до виконання
зобов'язань, або розв'язання спору за
погодженням сторін у передбачених
законом випадках, або забезпечення
зобов'язань заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України.

Положення аналогічного характеру
закріплені у підпункті 2 пункту 22
Правил оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
що затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 31.03.1995 року №231
(надалі - Правила).

Пунктом 10 Порядку провадження за
заявами про оформлення паспортів
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзних документів дитини, що
затверджений Наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 21.12.2004
року №1603, зареєстрований у
Міністерстві юстиції України 20.01.2005
року за №68/10348, передбачено, що
територіальні органи та територіальні
підрозділи, що прийняли заяву-анкету
про оформлення паспорта / проїзного
документа, вживають заходів до
з'ясування наявності чи відсутності в
осіб, старших 14 років, підстав для
тимчасової відмови у видачі паспорта /
проїзного документа, перелічених у
пункті 22 Правил.

З цією метою працівники відповідного
територіального підрозділу у міських
без районного поділу, районних та
районних у містах відділах
(управліннях) органів внутрішніх справ
за обліком служби громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб, що включає також облік
адресно-довідкового бюро (групи) цього
підрозділу, протягом п'яти робочих днів
здійснюють перевірку наявності чи
відсутності: діючих неврегульованих
аліментних, договірних чи інших
невиконаних зобов'язань заявника
(підпункт 2 пункту 22), ухиляння заявника
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням (підпункт 5
пункту 22), подання на заявника
цивільного позову до суду (підпункт 8
пункту 22).

Пунктом 10 вказаного Порядку
встановлено, що після закінчення
перевірки прийняті матеріали
надсилаються за підпорядкованістю
територіальним органам та
територіальним підрозділам вищого
рівня, які уповноважені приймати
рішення щодо оформлення чи відмови у
видачі паспорта/проїзного документа.

Пунктом 23 Правил визначено, що рішення
про відмову у видачі
паспорта/проїзного документа
приймається за наявності в
територіальному органі або підрозділі
інформації про існування підстав,
зазначених у пункті 22 цих Правил (абз. 1).
Мотиви відмови у видачі громадянинові
України паспорта/проїзного документа
доводяться до відома заявника в
письмовій формі (абз. 2).

З системного аналізу наведених норм
слідує, що право особи на свободу
пересування, яке включає в себе право
на виїзд за межі України, є невід'ємним
правом, на здійснення якого не можуть
бути встановлені інші обмеження, ніж
ті, що передбачені законодавством.

Зокрема, підстава для тимчасової
відмови особі у видачі паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон, визначена пунктом 2 частини 1
статті 6 Закону України №3857-ХІІ,
застосовується територіальним органом
Державної митної служби України за
умови існування діючих
неврегульованих аліментних,
договірних чи інших невиконаних такою
особою зобов'язань. При цьому, за
змістом цього пункту можливість
обмеження у виїзді не пов'язується з
розглядом цивільних справ, а
передбачається така можливість для
громадян суб'єктів цивільних відносин,
які мають неврегульовані відносини до
судового розгляду (Узагальнення
Верховного Суду України "Судова
практика щодо вирішення питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України" від 01.02.2013 року).

Як вбачається з матеріалів справи, в
межах перевірки заяви ОСОБА_3,
Управління Державної міграційної
служби України в Рівненській області
зверталося до відділу Державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції із запитом
від 09.01.2014 року №87 щодо надання
інформації про наявність чи
відсутність відкритих відносно
заявника виконавчих проваджень, стан
їх виконання та вжиття заходів для
погашення заборгованості,
забезпечення фінансових зобов'язань
заставою, заперечень щодо оформлення
та видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон (а.с. 91).

У відповіді на даний запит від 11.02.2014
року №518/1424-14 відділом Державної
виконавчої служби Рівненського
міського управління юстиції
повідомлено про те, що на їх виконанні
перебувають виконавчі провадження з
примусового виконання: виконавчого
листа №2-6131, виданого Рівненським
міським судом 21.01.2009 року, про стягнення
з ОСОБА_3 заборгованості на користь
АКІБ "УкрСиббанк"; виконавчого листа
№2а-4944, виданого Рівненським окружним
адміністративним судом 08.04.2010 року, про
стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на
користь Державної податкової
інспекції у м. Рівне; виконавчого листа
№2-7470, виданого Рівненським міським
судом 20.04.2010 року, про стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості на користь АТ
"Фінанси та кредит"; виконавчого листа
№2-532, виданого Рівненським міським
судом 20.05.2010 року, про стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості на користь АКБ
"Індустріалбанк"; виконавчих листів
№2-13870, виданого Рівненським міським
судом 12.11.2010 року та №2-764/11, виданого
Рівненським міським судом 13.10.2011 року,
про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості
на користь ВАТ "Державний ощадний банк
України".

Крім того, Управління Державної
міграційної служби України в
Рівненській області зверталося із
запитами до АТ "Банк "Фінанси та кредит",
АКБ "Індустріалбанк", ВАТ "Державний
ощадний банк України", у відповідь на
які отримало підтвердження щодо
існування заборгованості ОСОБА_3 перед
даними банками, яка стягується в межах
виконавчих проваджень, відкритих
відносно цього боржника.

Зокрема, у матеріалах справи наявні
наступні докази.

Рішенням Рівненського міського суду
від 26.11.2009 року по справі №2-7470/09
задоволено позов ВАТ "Банк "Фінанси та
Кредит" в особі філії "Північно-Західне
РУ" ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
кредитним договором. Присуджено
стягнути з ОСОБА_3 на користь ВАТ "Банк
"Фінанси та Кредит" в особі філії
"Північно-Західне РУ" ВАТ "Банк "Фінанси
та Кредит" заборгованість у загальній
сумі 255041,63 грн. На виконання даного
рішення суду видано виконавчий лист
№2-7470 від 20.04.2010 року, який на разі
перебуває на виконанні у відділі
Державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції. У межах виконавчого
провадження з виконання вказаного
виконавчого листа накладено арешт на
майно і грошові кошти боржника,
вилучено та передано на зберігання ВАТ
"Банк "Фінанси та Кредит" транспортний
засіб марки MITSUBISHI модель OUTLANDER,
реєстраційний НОМЕР_1, що належить
боржникові на праві власності (а.с. 37-38,
79-80).

Рішенням Рівненського міського суду
від 25.03.2010 року по справі №2-532/10
задоволено позов АКБ "Індустріалбанк"
до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
кредитним договором. Присуджено
стягнути з ОСОБА_3 на користь АКБ
"Індустріалбанк" заборгованість у
загальній сумі 829850,22 грн. На виконання
даного рішення суду видано виконавчий
лист №2-532 від 20.05.2010 року, який на разі
перебуває на виконанні у відділі
Державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції. У межах виконавчого
провадження з виконання вказаного
виконавчого листа було звернено
стягнення на нерухоме майно та кошти,
які належать боржнику. Станом на 12.03.2014
року заборгованість ОСОБА_3 перед АКБ
"Індустріалбанк" становить 492187,26 грн.
(а.с.39-42, 75-78).

Рішенням Рівненського міського суду
від 15.03.2011 року по справі №2-764/11
задоволено позов ВАТ "Державний
ощадний банк України" в особі Філії
Рівненського обласного управління ВАТ
"Державний ощадний банк України" до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про солідарне
стягнення заборгованості. Присуджено
стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ВАТ "Державний ощадний банк
України" в особі Філії Рівненського
обласного управління ВАТ "Державний
ощадний банк України" заборгованість у
загальній сумі 2753349,26 грн. На виконання
даного рішення суду видано виконавчий
лист №2-764/11 від 13.10.2011 року, який на разі
перебуває на виконанні у відділі
Державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції. У межах виконавчого
провадження з виконання вказаного
виконавчого листа накладено арешт на
майно і грошові кошти боржника. Станом
на 19.03.2014 року заборгованість ОСОБА_3
перед Філією Рівненського обласного
управління ВАТ "Державний ощадний банк
України" становить 1408938,36 грн. (а.с. 43-54,
63-74).

Таким чином, на час вчинення
оспорюваних дій, підстави для
тимчасової відмови ОСОБА_3 у видачі
паспорту громадянина України для
виїзду за кордон, передбачені пунктом 2
частини 1 статті 6 Закону України
№3857-ХІІ, були відсутні, оскільки усі
договірні зобов'язання позивача, про
які йдеться у висновку Рівненського
міського відділу Державної
міграційної служби України в
Рівненській області від 11.02.2014 року,
затвердженому рішенням Управління
Державної міграційної служби України в
Рівненській області від 11.02.2014 року
№1319, було врегульовано у судовому
порядку та перебували на виконанні у
відділі Державної виконавчої служби
Рівненського міського управління
юстиції.

Суд зазначає, що Закон України № 3857-ХІІ
розрізняє такі підстави для тимчасової
відмови у видачі паспорту громадянина
України для виїзду за кордон, як дія
неврегульованих аліментних,
договірних чи інших невиконаних
зобов'язань (п. 2 ч. 1 ст. 6) та ухилення від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи) (п. 5 ч. 1
ст. 6) за моментом їх виникнення та
закінчення.

З огляду на це, застосовуючи на основі
відомостей, зібраних під час перевірки
заяви позивача, підставу для
тимчасової відмови у видачі паспорту
громадянина України для виїзду за
кордон, визначену пунктом 2 частини 1
статті 6 Закону України №3857-ХІІ,
відповідач діяв у спосіб не
передбачений законом, а отже
неправомірно.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім того, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, а суд згідно
ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Оскільки факт наявності у позивача
порушеного права знайшов своє
підтвердження в ході судового
розгляду, то поданий адміністративний
позов в частині позовних вимог про
визнання протиправною відмови
Управління Державної міграційної
служби України в Рівненській області у
видачі ОСОБА_3 паспорту громадянина
України для виїзду за кордон підлягає
до задоволення.

Що стосується позовних вимог про
зобов'язання Управління Державної
міграційної служби України в
Рівненській області видати ОСОБА_3
паспорт громадянина України для виїзду
за кордон, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України №
3857-ХІІ, відмова в оформленні паспорта
чи продовженні терміну його дії або
тимчасове затримання паспорта чи його
вилучення можуть бути оскаржені
громадянином до суду за місцем його
проживання.

З метою захисту прав, свобод та
інтересів позивача, внаслідок
встановлення судом неправомірності
дій суб'єкта владних повноважень, суд
може зобов'язати останнього діяти у
спосіб, визначений законом.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Чинне законодавство не передбачає
обов'язок територіального органу
Державної митної служби України
видавати паспорт громадянина України
для виїзду за кордон на підставі
рішення суду або в інший спосіб, ніж за
результатами розгляду заяви особи.

Як зазначено у постанові Верховного
Суду України від 05.12. 2006 року по справі
№21-527во06, яка в силу вимог ч. 1 ст. 244-2
Кодексу адміністративного судочинства
України є обов'язковою для суду, суд не
може підміняти державний орган та
давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень.

За таких обставин, суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Проте, частиною 2 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд може вийти за межі
позовних вимог тільки в разі, якщо це
необхідно для повного захисту прав,
свобод та інтересів сторін чи третіх
осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи наведене, суд вважає за
необхідне вийти за межі позовних вимог
та зобов'язати Управління Державної
міграційної служби України в
Рівненській області повторно
розглянути питання щодо оформлення та
видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина
України для виїзду за кордон.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачу відмовлено. Враховуючи
викладене та те, що позов задоволено
частково на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень,
позивачу слід присудити з Державного
бюджету України 36 грн. 55 коп. судового
збору, сплаченого згідно квитанції №
3738.1030.1 від 21.02. 2014 р. (а.с. 2).

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову
Управління Державної міграційної
служби України в Рівненській області у
видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина
України для виїзду за кордон.

Зобов'язати Управління Державної
міграційної служби України в
Рівненській області повторно
розглянути питання щодо оформлення та
видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина
України для виїзду за кордон на
підставі поданих нею документів.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити на користь позивача ОСОБА_3
із Державного бюджету України судовий
збір у розмірі 36 (тридцять шість) грн. 55
коп.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Зозуля Д. П.