Справа № 816/1273/14
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року м. Полтава Справа №
816/1273/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Гіглави О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Дрижирук М.І.,

представника позивача - Капацій М.М.,

представника відповідача - Давиденко
Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
іноваційна фірма "Вілп" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
іноваційна фірма "Вілп" (далі - ТОВ "НВІФ
"Вілп", позивач) звернулось до
Полтавського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області (далі -
Кременчуцька ОДПІ, відповідач) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№/269 від 19.03.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
господарські взаємовідносини позивача
з його контрагентом - ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
мали реальний характер та були
спрямовані на настання правових
наслідків, що підтверджується
первинними бухгалтерськими
документами, у зв'язку з чим висновки
акту перевірки Кременчуцької ОДПІ
№546/16-03-22-01-08/24562004 від 25.02.2014 є
безпідставними, а прийняте за його
наслідками податкове
повідомлення-рішення №/269 від
19.03.2014 таким, що підлягає визнанню
протиправним та скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги,
просила їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала
проти позову та просила відмовити у
задоволенні позовних вимог з підстав,
викладених у письмових запереченнях
№712 від 15.04.2014 (а.с. 71-72).

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ТОВ "НВІФ "Вілп"
(ідентифікаційний код 24562004) 25.11.1996
зареєстроване в якості юридичної
особи, номер запису про включення
відомостей про юридичну особу до ЄДР 1
002855 (а.с. 11). Позивач перебуває на
податковому обліку в Кременчуцькій
ОДПІ та є платником податку на додану
вартість (а.с. 12-13).

У період з 12.02.2014 по 18.02.2014 працівниками
Кременчуцької ОДПІ проведена
позапланова виїзна документальна
перевірка ТОВ "НВІФ "Вілп" з питань
взаємовідносин з ТОВ "Придніпровський
Агропромисловий Союз" (код 34957936) за
період з 01.03.2012 по 31.10.2013 у зв'язку з
неповним наданням пояснення та
документального підтвердження на
запит Кременчуцької ОДПІ від 15952/10 від
31.12.2013.

Правомірність підстав та порядку
проведення перевірки позивачем не
оспорюється.

За результатами перевірки
контролюючим органом 25.02.2014 складено
акт №546/16-03-22-01-08/24562004 (а.с. 20-25), в якому
зафіксовано порушення позивачем вимог
пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.1, 198.3
статті 198 Податкового кодексу України,
в результаті чого завищено суму
податкового кредиту в періоді, що
перевірявся на загальну суму 23282,00 грн,
у тому числі за: травень 2012 року на суму
10398,00 грн, червень 2012 року на суму
9917,00 грн та липень 2012 року на суму 2967,00
грн (а.с. 20-25).

Позивач, не погодившись із висновками,
викладеними перевіряючими в акті
перевірки №546/16-03-22-01-08/24562004 від 25.02.2014,
направив до контролюючого органу
заперечення від 06.03.2014 №15/034 на вказаний
акт (а.с. 27-28), за результатами розгляду
якого Кременчуцька ОДПІ підтвердила
правильність викладених в акті
висновків щодо порушення ТОВ "НВІФ
"Вілп" вимог податкового законодавства
(лист-відповідь від 14.03.2014 №6814/10 /а.с. 29/).

На підставі акту перевірки
№546/16-03-22-01-08/24562004 від 25.02.2014,
Кременчуцькою ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19.03.2014
№/369, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
податок на додану вартість в
загальному розмірі 29102,50 грн, в тому
числі 23282,00 грн - за основним платежем та
5820,50 грн - за штрафними (фінансовими)
санкціями (а.с. 31-32).

Позивач, не погоджуючись з прийнятим
податковим повідомленням-рішенням,
звернувся до суду з вимогою про
визнання вказаного рішення
протиправним та його скасування.

Як слідує зі змісту акта перевірки
№546/16-03-22-01-08/24562004 від 25.02.2014 та письмових
заперечень Кременчуцької ОДПІ №712 від
15.04.2014, висновок про порушення ТОВ "НВІФ
"Вілп" вимог податкового законодавства
відповідач обґрунтовує висновками
акту №5763/16-03-22-02-12/34957936 від 24.12.2013 "Про
результати позапланової
документальної виїзної перевірки ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2011 по
31.10.2013", згідно яких в ході перевірки ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
встановлено порушення останнім вимог
податкового законодавства, в
результаті чого підприємством
завищено склад доходів за перевіряємий
період на загальну суму 71606958 грн, в тому
числі за 2012 рік на суму 48399934 грн, за 3
квартал 2013 року на 23207024 грн, завищено
склад витрат за перевіряємий період на
загальну суму 71606958 грн, в тому числі за
2012 рік на суму 48399934 грн, за 3 квартал 2013
року на 23207024 грн та завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду (р.19) на загальну
суму 360322 грн, в тому числі за січень 2013
року на суму 320211 та за березень 2013 року
на суму 40111 грн.

Так, у акті №5763/16-03-22-02-12/34957936 від 24.12.2013
"Про результати позапланової
документальної виїзної перевірки ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
..." перевіряючі вказують на те, що
господарські операції ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
не підтверджуються стосовно
врахування реального часу здійснення
операцій, місцезнаходження майна,
наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, які економічно необхідні
для виконання такого постачання або
здійснення діяльності, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
результатів відповідної
господарської, економічної діяльності,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, складських
приміщень і транспортних засобів.
Вказані умови суперечать меті
господарської діяльності підприємства
та створюють обставини, за яких воно не
мало намір одержати економічний ефект
у результаті підприємницької та іншої
економічної діяльності. ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
не надано до перевірки будь-які
документи, що підтверджують
транспортування ТМЦ
(товарно-транспортні накладні, шляхові
листи, накладні та інші). В ході
проведення перевірки з'ясовано, що
операції з придбання мали не товарний
характер, товар не перевозився. Не
встановлено факту передачі товарів від
продавця до покупця. Враховуючи
викладене, операції з
приймання-передачі товарів не
проводилися. Первинні документи,
надані ТОВ "Придніпровський
Агропромисловий Союз" на перевірку є
такими, що не підтверджують факт
здійснення поставки, з огляду на
нетоварний характер господарських
операцій.

Крім того, у письмових запереченнях
відповідач посилався на те, що в
товарно-транспортних накладних, що
надані позивачем до матеріалів справи,
не зазначено точної адреси пункту
навантаження та пункту розвантаження,
а вказано лише місто. У ТТН відсутні
також підписи та ідентифікація особи,
що отримала товар.

Видаткові накладні заповнені з
порушенням статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а саме, у них не
зазначено прізвищ або інших даних осіб,
які брали участь у їх складанні. З
видаткової накладної не можливо
встановити, хто саме її підписав, а
відтак, не можливо встановити особу,
яка прийняла товар. Тобто, позивачем не
доведено факт реальної передачі товару
від продавця до покупця.

Оцінюючи обґрунтованість
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, суд виходить з
наступного.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
податковий кредит визначено як суму, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України ) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 вказаного Кодексу
визначено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України зазначено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Із системного аналізу вказаних вище
правових норм можливо дійти до
висновку, що для отримання права на
формування податкового кредиту із сум
ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару
(робіт, послуг), платник ПДВ повинен
мати податкові накладні, видані на
реально отриманий товар (роботи,
послуги), призначений для використання
в господарській діяльності.

Судом встановлено, що позивачем у
травні, червні та липні 2012 року
віднесено до складу податкового
кредиту суму ПДВ в загальному розмірі
23281,67 грн за наслідками оформлення
господарської операції з придбання у
ТОВ "Придніпровський Агропромисловий
Союз" цегли керамічної гладкої
"Сл.Кість" в кількості 27073 шт. на
загальну суму 139690,00 грн згідно
договору купівлі-продажу №18/05 від
18.05.2012 (а.с. 99). Відповідно до умов
вказаного договору, ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
(постачальник) поставляє, а ТОВ "НВІФ
"Вілп" (покупець) зобов'язується
прийняти та оплатити поставлений товар
на умовах даного договору.

З метою доведення реальності
здійснення господарської операції з
придбання у травні, червні та липні 2012
року в ТОВ "Придніпровський
Агропромисловий Союз"
товарно-матеріальних цінностей на
загальну суму 139690,00 грн, в тому числі
ПДВ - 23281,67 грн, позивачем надано суду:
податкові накладні, видаткові
накладні, товарно-транспортні
накладні, банківські виписки, платіжні
доручення, дозвіл на виконання
будівельних робіт від 24.02.2011,
сертифікат відповідності на ТМЦ, наказ
про прийняття на роботу водія,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу, договір
перевезення вантажів №25 від 18.01.2012,
рахунки та акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг) на транспортні
послуги, витяг з журналу реєстрації
довіреностей, довіреності на отримання
ТМЦ, договір оренди землі з додатками
(а.с. 35-64, 91-94, 101-127).

Дослідивши надані позивачем документи,
суд дійшов до висновку, що вони не
підтверджують фактичне здійснення
останнім господарської операції з
придбання у ТОВ "Придніпровський
Агропромисловий Союз" цегли керамічної
гладкої "Сл.Кість" з огляду на наступне.

Так, розділом 2 договору
купівлі-продажу №18/05 від 18.05.2012,
укладеного між ТОВ "НВІФ "Вілп" та ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий
Союз", передбачено, що ціна на товар
встановлюється в гривнях України. В
ціну входить вартість упаковки та
доставки. Загальна сума даного
договору складається з сум, вказаних у
накладних на кожну партію товару.
Накладні є невід'ємною частиною даного
договору (а.с. 99).

Зі змісту пунктів 3.1 та 3.2 договору
купівлі-продажу №18/05 від 18.05.2012 слідує,
що постачальник поставляє товар
покупцю протягом двох робочих днів з
моменту отримання заявки від покупця.
Датою поставки вважається дата
отримання товару покупцем.
Відвантаження та доставка товару
виконується засобами постачальника.
Відповідальність за партію товару
переходить до покупця з моменту
отримання товару та відмітки про це у
накладних постачальника.

Однак, як пояснила представник
позивача, транспортування придбаних у
ТОВ "Придніпровський Агропромисловий
Союз" товарно-матеріальних цінностей
здійснювалося за власний рахунок ТОВ
"НВІФ "Вілп", у зв'язку з чим останнім
було укладено договір перевезення
вантажів №25 від 18.01.2012 з ТОВ "МЖК
Житлобуд" (а.с. 94). В підтвердження
вказаного представником позивача
надано суду рахунки та акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
на транспортні послуги, наказ про
прийняття на роботу водія, свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу,
ТТН (а.с. 42, 44, 46, 48, 50, 52, 92-93,107-118)

Судом встановлено, що додаткові угоди
до договору купівлі-продажу №18/05 від
18.05.2012 щодо коригування вартості
поставленого товару (без включення до
неї вартості доставки) та зміни умов
поставки між позивачем та ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
не укладались.

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Підпунктами 2.4, 2.16 пункту 2 Положення
про документальне забезпечення
записів в бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 №88 (в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції. Забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим і нормативним актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів
бухгалтерського обліку, складених у
відповідності до вимог законодавства.

Як слідує з наданих позивачем до
матеріалів справи копій видаткових
накладних (а.с. 41, 43, 45, 47, 49, 51), вони
містять лише підписи особи без
зазначення її прізвища, з яких не
можливо ідентифікувати особу, яка
отримувала товарно-матеріальні
цінності.

Крім того, товарно-транспортні
накладні, надані позивачем до
матеріалів справи для підтвердження
реальності транспортування придбаних
товарів (а.с. 42, 44, 46, 48, 50), не містять ні
точних адрес пункту навантаження та
пункту розвантаження ТМЦ (вказано лише
місто), ні підписів та персональних
даних водія-експедитора та особи, що
отримувала товар.

Отже, наведені видаткові накладні та
товарно-транспортні накладні не можна
вважати належно оформленими
первинними документами, а відтак
зазначені документи не можуть
підтверджувати реальність передачі
ТМЦ від постачальника ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
до покупця ТОВ "НВІФ "Вілп".

За визначенням підпункту 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Таким чином, якщо придбані товари чи
послуги не призначені для використання
у господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток та
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Так, ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 07.04.2014 у
даній справі позивача було зобов'язано
надати суду первинні документи, що
підтверджують використання придбаних
ним у травні-липні 2012 року у ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
товарів у своїй господарській
діяльності. Повторно такі документи
витребовувалися усною ухвалою суду у
ТОВ "НВІФ "Вілп", постановленою в ході
судового засідання 17.04.2014, в якому була
присутня представник позивача.

Представник позивача пояснила, що
цегла керамічна гладка "Сл.Кість" в
кількості 27073 шт. придбавалася ТОВ "НВІФ
"Вілп" з метою її використання та
фактично використана для будівництва
багатоповерхового житлового будинку з
дитячим кафе та гаражами на першому
поверсі по вул. Федора Логінова у м.
Кременчук та доставлялася на земельну
ділянку за вказаною адресою, яка була
орендована позивачем (орендар) у
Кременчуцької міської ради
(орендодавець) для ведення поточного
будівництва згідно договору оренди
землі від 25.08.2009 (а.с. 119-122).

Зі змісту вказаного договору від 25.08.2009
слідує, що даний договір укладений
терміном на 2 роки; після закінчення
строку дії договору орендар має
переважне право поновити його на новий
строк; у цьому разі орендар повинен не
пізніше ніж за 60 днів до закінчення
строку дії договору повідомити
письмово орендодавця про намір
продовжити його дію (пункт 8 договору).
Тобто, строк дії договору закінчився
25.08.2011.

В судовому засіданні представник
позивача вказала, що з метою
продовження строку дії договору оренди
землі від 25.08.2009 ТОВ "НВІФ "Вілп"
звернулося з відповідним листом до
Кременчуцької міської ради, проте
станом на дату розгляду даної справи
дію вказаного договору міською радою
не пролонговано.

До матеріалів справи доказів звернення
позивача до міської ради щодо
продовження строку дії вказаного
договору не надано. Вимоги ухвал суду
щодо надання позивачем документів, які
підтверджують фактичне будівництво
багатоповерхового житлового будинку з
дитячим кафе та гаражами на першому
поверсі по вул. Федора Логінова у м.
Кременчук, ТОВ "НВІФ "Вілп" не виконано.
Представник позивача в судовому
засіданні зазначила, що вона
зверталася до керівництва ТОВ "НВІФ
"Вілп" з метою отримання та
представлення до суду документів щодо
фактичного будівництва вказаного
багатоповерхового житлового будинку,
однак таких документів їй надано не
було, що, на її думку, свідчить про
незацікавленість керівництва
підприємства у спірному питанні.

З огляду на викладене та враховуючи
відсутність у матеріалах справи
доказів подальшого використання ТОВ
"НВІФ "Вілп" придбаних у ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
товарно-матеріальних цінностей у
власній господарській діяльності, суд
доходить висновку про правильність
висновків контролюючого органу щодо
неправомірності включення позивачем
до складу податкового кредиту
відповідних податкових періодів
(травень, червень та липень 2012 року)
суми ПДВ у загальному розмірі 23281,67 грн.

Окрім викладеного, при прийнятті
рішення у даній справі судом враховано
висновки акту №5763/16-03-22-02-12/34957936 від
24.12.2013 "Про результати позапланової
документальної виїзної перевірки ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2011 по
31.10.2013", згідно яких в ході перевірки ТОВ
"Придніпровський Агропромисловий Союз"
встановлено порушення останнім вимог
податкового законодавства, в
результаті чого підприємством
завищено склад доходів за перевіряємий
період на загальну суму 71606958 грн, в тому
числі за 2012 рік на суму 48399934 грн, за 3
квартал 2013 року на 23207024 грн, завищено
склад витрат за перевіряємий період на
загальну суму 71606958 грн, в тому числі за
2012 рік на суму 48399934 грн, за 3 квартал 2013
року на 23207024 грн та завищено від'ємне
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту поточного звітного
(податкового) періоду (р.19) на загальну
суму 360322 грн, в тому числі за січень 2013
року на суму 320211 та за березень 2013 року
на суму 40111 грн (а.с. 75-82).

Відповідно до підпункту 54.3.2 пункту 54.3
статті 54 Податкового кодексу України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків, крім електронної перевірки,
свідчать про заниження або завищення
суми його податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з пунктом 123.1 статті 123
Податкового кодексу України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Суд вважає, що на підставі вказаної
норми відповідачем правомірно
застосовано до позивача податковим
повідомленням-рішенням від №/269
від 19.03.2014 штрафні (фінансові) санкції в
сумі 5820,50 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що податкове
повідомлення-рішення №/269 від
19.03.2014 прийняте Кременчуцькою ОДПІ на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що встановлені законами
України, з використанням повноваження
з метою, з якою це повноваження надано
та обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення. А відтак позовні
вимоги ТОВ "НВІФ "Вілп" про визнання
вказаного рішення протиправним та його
скасування задоволенню не підлягають.

Пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону
України "Про судовий збір" визначено, що
за подання до адміністративного суду
адміністративного позову майнового
характеру встановлюється ставка
судового збору в розмірі 2 відсотка
розміру майнових вимог, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 4 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Розмір мінімальної заробітної плати
станом на 01.01.2014 року становить 1218,00 грн.

Отже ставка судового збору за подання
позовної заяви майнового характеру в
даному випадку складає 1827,00 грн.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про
судовий збір" передбачено, що під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Згідно квитанції від 03.04.2014 позивачем
при зверненні до суду сплачено 10%
розміру ставки судового збору, а саме -
183,00 грн.

У зв'язку з цим, з ТОВ "НВІФ "Вілп" до
Державного бюджету України підлягає
стягненню судовий збір в розмірі 1644,00
грн.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
іноваційна фірма "Вілп" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробнича
іноваційна фірма "Вілп"
(ідентифікаційний код 24562004) до
Державного бюджету України (реквізити
для сплати судового збору: отримувач
коштів - УДКСУ у м. Полтаві Полтавської
області, 22030001; код за ЄДРПОУ - 38019510; банк
отримувача - ГУДКСУ у Полтавській
області; код банку - 831019; розрахунковий
рахунок - 4002; призначення платежу -
судовий збір, за позовом ______/ПІБ чи
назва установи, організації позивача/,
Полтавський окружний адміністративний
суд, ) судовий збір у
розмірі 1644 (одна тисяча шістсот сорок
чотири) гривні 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 29
квітня 2014 року.

Суддя
О.В. Гіглава