Справа № 815/1773/14
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1773/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Потоцької Н.В.

за участю секретаря
Загрійчук О.В.

сторін:

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Прилипко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_3 до головного
управління державної міграційної
служби України в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
рішення про анулювання посвідки на
постійне проживання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Одеського
окружного адміністративного суду із
зазначеним позовом до Головного
управління державної міграційної
служби України в Одеській області, в
якому просить:

- визнати протиправним та скасувати
висновок відділу ПРФО ГУМВС України в
Одеській області від 18.08.2011 року за
матеріалами службової перевірки щодо
документування посвідкою на постійне
проживання в Україні громадянином
В'єтнаму ОСОБА_3;

- зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України в
Одеській області поновити посвідку на
постійне проживання громадянину
Республіки В'єтнам ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

В обґрунтування своєї правової позиції
позивач зазначив, що на час видачі
посвідки на постійне проживання на
території України відповідач
керувався нормами Закону України «Про
імміграцію», жодних підстав для
відмови у наданні дозволу на
імміграцію не виявив та надав посвідку
на постійне проживання на території
України. Станом на теперішній час такі
підстави також відсутні.

В порушення вимог наказу № 602 від 23.08.2011
«Про затвердження порядку оформлення і
видачі посвідки на тимчасове
проживання», оскаржуване рішення
позивачу не видавалося та про його
прийняття не повідомлялось.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі з підстав,
викладених в адміністративному позові
та наданих в судовому засіданні
поясненнях.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
зазначивши, що під час перевірки
матеріалів справи позивача виявлені
недостовірні дані, що є порушенням
міграційного законодавства України, і
як наслідок, скасування посвідки на
постійне проживання в Україні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
свідка, дослідивши обставини, якими
обґрунтовувалися позовні вимоги та
заперечення, перевіривши їх доказами,
суд дійшов висновку про відмову в його
задоволенні, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що громадянин
В'єтнаму ОСОБА_3, прибув у 1990 році до
СРСР за урядовою програмою, згідно з
договором між Урядом Союзу Радянських
соціалістичних республік і Урядом
Соціалістичної республіки В'єтнам про
напрям і прийом в'єтнамських громадян
на професійне навчання і роботу на
підприємствах і організаціях СРСР від
02.04.1981 р. та в період з 1990 по 1995 рік
навчався в Одеському
гідрометеорологічному інституті та
постійно проживав у м. Одесі.

27 травня 1998 року позивач уклав шлюб з
ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1), яка перебуває на
території України на підставі посвідки
на постійне проживання на території
України серії НОМЕР_6 (а/с. 13-14).

На території України у позивача
народилися діти:

- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво
про народження серії НОМЕР_2, видане
23.04.1999р. відділом реєстрації актів
громадянського стану виконкому
Одеської міської ради) (а/с. 15),

- ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво
про народження серії НОМЕР_3, видане
31.07.2002 р Міським відділом реєстрації
актів громадянського стану Одеського
обласного управління юстиції) (а/с. 16).

24.11.2004 року у Державній податковій
адміністрації в Одеській області
Позивач отримав картку фізичної особи -
платника податків, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 (а/с. 17).

У 2011 році позивач заснував товариство з
обмеженою відповідальністю «Восток
С.М.» (а/с. 18-20).

26.03.2009 року за № 259908 позивач отримав
посвідку на постійне проживання на
території України серії НОМЕР_4, яка
дійсна безстроково (а/с. 10).

У зв'язку із необхідністю
перереєстрації за іншою адресою у м.
Одесі, в грудні 2013 року позивачу стало
відомо, що відділом громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
ГУМВС України в Одеській області
прийнято рішення про анулювання
дозволу на імміграцію та вилучення
посвідки на постійне проживання на
території України ОСОБА_3.

Надаючи належну правову оцінку спірним
правовідносинам суд виходив з
наступного.

Судом встановлено, що 04.02.2002 року
позивач звернувся до відділу ГІРФО
ГУМВС України в Одеській області з
клопотанням про залишення на ПМП в
Україні та документування посвідкою та
надав наступні документи: заява -
анкета, копія паспорта з перекладом,
довідка про несудимість, довідка з
управління у справах національностей
та міграцій Одеської обласної
державної адміністрації № 13-308 від від
25.03.2003 р., довідка з Одеського
державного екологічного університету
про те, що в період з 1990р. по 2002р. він
навчався в даному ВУЗІ (без дати та
номеру видачі).

Після розгляду матеріалів та отримання
повідомлень про відсутність
заперечень з боку УСБУ та УІТ, на
підставі п.4 розділу V Закону України
«Про імміграцію» (Прикінцеві
положення) громадянин В'єтнаму ОСОБА_3
був документований посвідкою на
постійне проживания в Україні серії
НОМЕР_5 від 23.09.2002р.

За результатами розгляду поданої
позивачем заяви ВГПІС УМВС України в
Одеській області прийняло висновок від
лютого 2002 року (без дати), яким
задоволено клопотання позивача на
документування видом на проживання в
Україні (а/с. 15)

23.09.2002 року громадянин В'єтнаму ОСОБА_3
був документований посвідкою на
постійне проживання в Україні серії
НОМЕР_5 від 23.09.2002р.

Також судом встановлено, що 16.05.2011 р. до
ВПРФО ГУМВС України в Одеській області
з Державного Департаменту у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб надійшла телеграма
№49/2-4062 щодо перевірки наявної
інформації відносно іноземних
громадян.

Згідно списку, зазначеному в телеграмі,
за обліками ВПРФО ГУМВС України в
Одеській області значиться гр. В'єтнаму
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 по
посвідці на постійне проживання в
Україні серії НОМЕР_4.

На підставі цього було проведено
службову перевірку щодо
документування посвідкою на постійне
проживання в Україні громадянином
В'єтнаму ОСОБА_3.

Як вбачається з висновку за
матеріалами службової перевірки щодо
документування посвідкою на постійне
проживання в Україні громадянином
В'єтнаму ОСОБА_3 від 18.08.2011 року (а/с. 18),
інспектором імміграційної роботи
ВГІРФО ГУМВС України в Одеській
області було розглянуто матеріали
справи щодо документування посвідкою
на ПМП в Україні, в ході перевірки
встановлено, що відповідно до п.4
розділу V Закону України «Про
імміграцію» (Прикінцеві положення)
заявник мав надати довідку з місця
професійного навчання або місця роботи
по отриманій спеціальності (із
зазначенням повних відомостей про
особу, місце та дату роботи,
проходження навчання, стажування,
адресу підприємства або ВУЗу) і
звернутись із заявою про видачу йому
посвідки на ПМП в Україні.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач надав довідку Одеського
державного екологічного університету
(без номеру та дати), що не відповідає
вимогам законодавства України щодо
оформлення документів.

Крім того, вказана довідка містить
інформацію про навчання позивача у
період з 1990 р. по 2002 р.(а/с. 44).

Однак, заява позивача (а/с. 32) та заява
анкета (а/с. 33-34) містить інформацію про
навчання позивача у період з 1990 р. по 1995
р. Ці заяви підписані власноручно
позивачем, що не заперечувалось в
судовому засіданні.

З урахуванням викладеного суд
приходить до висновку про надання
позивачем недостовірної інформації
при оформленні документів і, як
наслідок порушення міграційного
законодавства України, зокрема в
частині п.п. 3 п. 5 Порядку оформлення і
видачі посвідки на постійне
проживання, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26.12.2002
року № 1983. У відповідності із
зазначеним пунктом, тільки копія
документу з підприємства, що
підтверджує прийняття на професійне
навчання та роботу, є підставою для
громадян СРВ мати дозвіл на імміграцію
в Україну та документувався посвідкою
на постійне проживання в Україні.

На підставі цього, суд вважає рішення
відповідача про визнання безпідставно
виданою посвідки НОМЕР_4 від 26.03.2009 р.
правомірним.

Таким чином, як підставу для скасування
посвідки відповідач у висновку
зазначає абз. 3 п.4 Прикінцевих положень
Закону України «Про імміграцію».

Надаючи правову оцінку оскаржуваному
рішенню суб'єкта владних повноважень,
суд виходив з наступного.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства», іноземці та особи без
громадянства мають ті ж права і свободи
та виконують ті ж обов'язки, що і
громадяни України, якщо інше не
передбачене Конституцією, цим та
іншими законами України, а також
міжнародними договорами України.

Положеннями статті 3 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» встановлено, що
іноземці та особи без громадянства
можуть у встановленому порядку
іммігрувати в Україну на постійне
проживання або прибути для
працевлаштування на визначений термін,
а також тимчасово перебувати на її
території. Порядок видачі дозволу на
імміграцію, а також посвідки на
постійне проживання та вирішення інших
питань, пов'язаних з імміграцією
іноземців та осіб без громадянства,
визначається Законом України про
імміграцію.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про імміграцію», імміграція - це
прибуття в Україну чи залишення в
Україні у встановленому законом
порядку іноземців та осіб без
громадянства на постійне проживання;
іммігрант - іноземець чи особа без
громадянства, який отримав дозвіл на
імміграцію і прибув в Україну на
постійне проживання, або, перебуваючи в
Україні на законних підставах, отримав
дозвіл на імміграцію і залишився в
Україні на постійне проживання;
імміграційна віза позначка у
паспортному документі, що засвідчує
право іноземця чи особи без
громадянства на в'їзд в Україну для
постійного проживання.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про
імміграцію», дозвіл на імміграцію поза
квотою імміграції надається одному з
подружжя, якщо другий з подружжя, з яким
він перебуває у шлюбі понад два роки, є
громадянином України, дітям і батькам
громадян України.

Згідно з абз. 6 ст. 1 Закону України «Про
імміграцію», посвідка на постійне
проживання - документ, що підтверджує
право іноземця чи особи без
громадянства на постійне проживання в
Україні.

Стаття 12 Закону України «Про
імміграцію» передбачає, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Відповідно до абз.3 п.4 Прикінцевих
положень Закону України «Про
імміграцію» вважаються такими, що
мають дозвіл на імміграцію в Україну
іноземці та особи без громадянства, які
прибули в Україну до 6 березня 1998 року
за Угодою між Урядом Соціалістичної
Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про
направлення і прийняття в'єтнамських
громадян на професійне навчання та
роботу на підприємства і в організації
СРСР від 2 квітня 1981 року, залишилися
проживати в Україні і звернулися
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим Законом із заявою про
видачу їм посвідки на постійне
проживання в Україні.

Отже, судом встановлено, що за
визначений проміжок часу з'явилися
обставини, які стали підставою для
скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до п.п. 21-24 «Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 1983 від
26.12.2002 року, дозвіл на імміграцію
скасовується органом, який його видав.
Для започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
Департамент, територіальні органи і
підрозділи всебічно вивчають у
місячний термін подання щодо
скасування дозволу на імміграцію,
запитують у разі потреби додаткову
інформацію в ініціатора подання, інших
органів виконавчої влади, юридичних і
фізичних осіб, а також запрошують для
надання пояснень іммігрантів, стосовно
яких розглядається це питання. На
підставі результату аналізу
інформації приймається відповідне
рішення. Про прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України «Про імміграцію».

Крім того слід зазначити, що підставою
для проведення службової перевірки
щодо документування посвідкою на
постійне проживання в Україні
громадянином В'єтнаму ОСОБА_3 стала
телеграма № 49/2-4062 «Щодо перевірки
наявної інформації відносно іноземних
громадян (за списком)».

Суд вважає, що висновок ВГІРФО ГУ МВС
України в Одеській області про
скасування посвідки на постійне
проживання позивачу від 18.08.2011 року,
прийнятий у встановлений Законом
спосіб та порядок, оскільки під час
судового розгляду, були досліджені
матеріали службової перевірки, аналіз
яких слугував підставою для прийняття
оскаржуваного Висновку.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
ГУ ДМСУ в Одеській області поновити
посвідку на постійне проживання
громадянину Республіки В'єтнам ОСОБА_3,
чинним законодавством не передбачено
«поновлення посвідки».

Позивач має, право за наявності
визначених приписами Закону України
«Про імміграцію» підстав звернутися
для отримання посвідки у встановленому
порядку.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2
КАС України, у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач довів суду правомірність
своїх дій та прийнятих ним рішень в
рамках спірних правовідносин.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 186,
254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з моменту отримання копії
постанови з одночасним поданням її
копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя
Потоцька Н.В.

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

05 травня 2014 року.