Справа № 1170/2а-1222/12.
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(в порядку письмового провадження)
Справа № 1170/2а-1222/12.
провадження № 2-ап/811/9/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд, у складі колегії
суддів: головуючого - судді Хилько Л.І.,
суддів Сагун А.В., Пасічник Ю.П.,
розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду в м.
Кіровограді адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі -
позивачі) до Державного агентства
земельних ресурсів України (далі -
відповідач-1), Управління Державного
казначейства України
(далі-відповідач-2) про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
Позивачі звернулися до суду з
адміністративним позовом до
відповідачів, в якому вказали, що
висновком Головного Управління
земельних ресурсів України у
Кіровоградській області надано згоду
на можливість виділення і забудови
10-типоверхового будинку Приватбанком
прибудинкової території АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, не визначеної детальним
планом забудови, за відсутності схеми
планування, проекту поділу території,
проекту розподілу кварталу, розподілу
мікрорайону міста. Така позиція
Головного Управління, на думку
позивачів, потребувала ретельної
перевірки вищестоящим контролюючим
органом, яким є відповідач-1. 25.05.2006 р.
позивачами було направлено до
відповідача-1 звернення про перевірку
правомірності дій підконтрольного
органу та прийняття відповідних
заходів до службових осіб, які
допустили зловживання службовим
становищем при наданні неправомірного
висновку. Але відповіддю від 03.07.06 р.
заступник голови Держкомзему вказав,
що він не буде проводити перевірку
законності та приймати відповідні
рішення, оскільки за позовом заявників
розглядається спір у Ленінському
райсуді м. Кіровограда. Проте, у
Ленінському райсуді був спір між
іншими особами і не стосувався
зазначеного у скарзі питання. Позивачі
вважають, що не проведення перевірки
законності затвердження
землевпорядної документації
"Приватбанку" з питання можливості
відведення під забудову
10-типоверхового будинку на території,
яка фактично є прибудинковою
територією будинків АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2, порушує право на контроль за
владою.

Відтак, позивачі просять визнати
протиправними дії відповідача-1 щодо
відмови в проведенні перевірки
законності затвердження
землевпорядної документації, на
можливість відведення під забудову
10-типоверхового будинку в порушення
діючого законодавства, зобов'язати
відповідача-1 провести необхідну
перевірку законності надання такого
висновку відповідно до ст.12 ЗУ "Про
основи містобудування", та ст.ст. 10, 12 ЗУ
"Про планування і забудову територій";
зобов'язати прийняти відповідні заходи
до посадових осіб, які допустили
зловживання службовим становищем;
стягнути моральну шкоду у сумі 1000,00
грн.; встановити 15-денний термін
виконання з дня постановлення рішення;
зобов'язати відповідача подати в
установлений строк звіт про виконання
судового рішення; стягнути судові
витрати.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Кіровограді від 30.03.2012 р.
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державного
агентства земельних ресурсів України
(Держкомзему України), Управління
Державного казначейства України
передано, в порядку ст.ст.18, 22 КАС
України, на розгляд до
Кіровоградського окружного
адміністративного суду /а.с.4-5, 11 т.2/.

Ухвалою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 13.03.2014 р.
справу прийнято до провадження /а.с.99
т.2/.

Позивачі в судове засідання 24.04.2014 року
не з'явились. Від ОСОБА_1 надійшла заява
про розгляд справи за її відсутності у
зв'язку із хворобою /а.с.126-128 т.2/. Поштова
кореспонденція, що направлялась на
адресу ОСОБА_2, повернулась без
вручення по закінченню терміну
зберігання /а.с.125 т.2/.

Відповідач-1 подав письмове
заперечення проти позову, відповідно
до змісту якого зазначив, що постановою
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 16.11.07р, залишеною без
змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23.10.08р, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2. відмовлено. Ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 29.11.2011 р. скасовано постанову
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 16.11.07р., ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 23.10.08р.,
справу направлено на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.
Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що в рішенні суду першої
інстанції неповно встановлено
обставини у справі.

В першу чергу, Вищий адміністративний
суд України вказує на те, що судами
залишено поза увагою ті обставини, що
по суті порушених питань розгляд
звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2. у
Державному комітеті України по
земельних ресурсах не відбувся. При
цьому суд посилається на обов'язок
суб'єкта владних повноважень провести
перевірку звернення громадян
відповідно до ст.ст.18, 19 Закону України
"Про звернення громадян". Відповідач
зазначив, що для надання оцінки діям
посадових осіб Головного управління
земельних ресурсів у Кіровоградській
області щодо надання висновку
державної землевпорядної експертизи
на проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки відповідно до
рішення Кіровоградської міської ради
від 26.11.2002 року №207 та від 8.12.2005 р.,
документів, поданих громадянами,
недостатньо. Положення про Державне
агентство земельних ресурсів України,
затверджене Указом Президента України
від 8 квітня 2011 року № 445, не надає
Держземагентству України повноважень
щодо проведення перевірок
територіальних органів
Держземагентству України. В той час,
відповідно до п.п.3 п.10 Положення про
Міністерство аграрної політики та
продовольства України, затвердженого
Указом Президента України від 23 квітня
2011 р. №500/2011, міністр спрямовує та
координує діяльність, зокрема,
Державного агентства земельних
ресурсів України, в тому числі приймає
рішення щодо проведення перевірки
діяльності агентств, їх територіальних
органів. Крім того, як пояснив
відповідач-1, норми ст.ст. 18-19 ЗУ "Про
звернення громадян" не встановлюють
обов'язку суб'єкта владних повноважень
проводити перевірку діяльності
нижчестоящих органів.

Також, згідно ч.1 ст.37 Закону України
"Про державну експертизу
землевпорядної документації"
спростування висновків державної
експертизи землевпорядної
документації здійснюється лише на
підставі клопотання (заяви) замовників
або розробників цієї документації.

Що стосується позовної вимоги про
відшкодування моральної шкоди, то на
думку відповідача-1, позивачі не довели
наявність моральної шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього. Також,
необґрунтовано саму суму
відшкодування моральної шкоди (тисяча
гривень).

З огляду на викладене, відповідач-1
просить в задоволенні позову відмовити
/а.с.130-133 т.2/.

Представник відповідача-1 24.04.2014 р.
подав до суду клопотання про слухання
справи без його участі в порядку
письмового провадження /а.с.136 т.2/.

Представник відповідача-2 в судове
засідання 24.04.2014 р. не прибув.
Встановлено, що про дату, час та місце
розгляду справи відповідача-2 було
вчасно та належним чином повідомлено
/а.с.122 т.2/.

Згідно вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи сказане, колегія суддів
приходить до висновку про можливість
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними доказами.

Дослідивши подані сторонами документи
і матеріали, об'єктивно оцінивши
докази, що мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

Встановлено, що 29.05.06 позивачами
направлено відповідачу-1 скаргу з
приводу правомірності проведеної
експертизи землевпорядної
документації, якою дано позитивний
висновок на можливість відведення під
забудову 10-типоверхового будинку на
території, яка фактично є при
будинковою територією будинків
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та прийняття
відповідних заходів до службових осіб,
які допустили зловживання службовим
становищем при наданні неправомірного
висновку /а.с.33 т.1/.

Листом від 03.07.06 р. №14-17-2-Со767/4820
заступник голови Держкомзему України
Жмуцький В.В. вказав про те, що "скільки
за позовом заявників розглядається
спір у Ленінському райсуді м.
Кіровограда комітет не має права
втручатися в хід її розгляду /а.с.21 т.1/.

Постановою Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 16.11.2007 року,
залишеною без зміни ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2008
року, в задоволенні позову ОСОБА_1,
ОСОБА_2. до Державного комітету по
земельних ресурсах України, Управління
Держказначейства України про визнання
дій неправомірними та зобов'язання
вчинити певні дії відмовлено /а.с.145-147,
193-195 т.1/.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 29.11.2011 року скасовано
постанову Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 16.11.07 р., ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 23.10.08 р., а
справу направлено на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.
Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що в рішенні суду першої
інстанції неповно встановлено
обставини у справі, зокрема, судами
було залишено поза увагою ті обставини,
що по суті порушених питань розгляд
звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2. у
Державному комітеті України по
земельних ресурсах не відбувся, що є
порушенням ст.ст.18 та 19 Закону України
"Про звернення громадян".

Вищий адміністративний суд України в
своїй ухвалі також зазначив про те, що
судом першої інстанції залишено не
вирішеною і позовну вимогу про
відшкодування моральної шкоди,
зокрема, судом взагалі не мотивовано
своє рішення про відмову у задоволені
цих позовних вимог /а.с.238-241 т.1/.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Дані положення кореспондуються з п.1
Постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України "Про
практику застосування
адміністративними судами окремих
положень Кодексу адміністративного
судочинства України під час розгляду
адміністративних справ" від 06.03.2008 р. №2.
З огляду на зазначену вище норму, під
час розгляду спорів щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень суди незалежно від
підстав, наведених у позовній заяві,
повинні перевіряти їх відповідність
усім зазначеним вимогам. Встановлення
невідповідності діяльності суб'єкта
владних повноважень хоча б одному із
зазначених критеріїв для оцінювання
рішень, дій чи бездіяльності може бути
підставою для задоволення позову за
умови встановлення порушення прав,
свобод та інтересів позивача.

Як вже зазначало судом, 29 травня 2006 року
позивачами до Державного комітету
України по земельних ресурсах
(відповідач-1) була подана скарга, в якій
ставились вимоги дати окрему, власну
правову оцінку дій підлеглих осіб, та
перевірити експертний висновок
землевпорядної експертизи від 03.04.2006
року №1013 на узаконення руйнування
дитячого майданчика під забудовою
банківського приміщення /а.с.6, 33 т.1/. За
наслідком розгляду скарги Державним
комітетом України по земельних
ресурсах згідно з листом від 03 липня 2006
року № 14-17-2-Ко767/4820 відмовлено у
проведенні перевірки дій посадових
осіб Кіровоградського обласного
управління земельних ресурсів з
надання висновку від 03 квітня 2006 р. №
1013, не прийняті рішення про їх
відповідальність та не надано
обґрунтованої, вичерпної відповіді з
усіх порушених у зверненні питань, з
посиланням на те, що відповідний спір
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2.
розглядається у Ленінському райсуді м.
Кіровограда, і що саме це є підставою
відмови у проведення необхідних
заходів /а.с.21 т.1/.

Згідно до ст. 1 Закону України від 2
жовтня 1996 року №393/96-ВР "Про звернення
громадян", зі змінами та доповненнями
(далі - Закон №393/96), громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Ст. 18 Закону №393/96 вказує, що громадянин,
який звернувся із заявою чи скаргою до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, засобів
масової інформації, посадових осіб, має
право: особисто викласти аргументи
особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та
брати участь у перевірці поданої
скарги чи заяви; знайомитися з
матеріалами перевірки; подавати
додаткові матеріали або наполягати на
їх запиті органом, який розглядає заяву
чи скаргу; бути присутнім при розгляді
заяви чи скарги; користуватися
послугами адвоката або представника
трудового колективу, організації, яка
здійснює правозахисну функцію,
оформивши це уповноваження у
встановленому законом порядку;
одержати письмову відповідь про
результати розгляду заяви чи скарги;
висловлювати усно або письмово вимогу
щодо дотримання таємниці розгляду
заяви чи скарги; вимагати
відшкодування збитків, якщо вони стали
результатом порушень встановленого
порядку розгляду звернень.

Згідно статті 19 Закону №393/96 чітко
закріплено обов'язки органів державної
влади, місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, засобів масової інформації,
їх керівників та інших посадових осіб
щодо розгляду заяв чи скарг, серед яких:
1) об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги; 2) у разі
прийняття рішення про обмеження
доступу громадянина до відповідної
інформації при розгляді заяви чи
скарги скласти про це мотивовану
постанову; 3) на прохання громадянина
запрошувати його на засідання
відповідного органу, що розглядає його
заяву чи скаргу; 4) відміняти або
змінювати оскаржувані рішення у
випадках, передбачених законодавством
України, якщо вони не відповідають
закону або іншим нормативним актам,
невідкладно вживати заходів до
припинення неправомірних дій,
виявляти, усувати причини та умови, які
сприяли порушенням; 5) забезпечувати
поновлення порушених прав, реальне
виконання прийнятих у зв'язку з заявою
чи скаргою рішень; 6) письмово
повідомляти громадянина про
результати перевірки заяви чи скарги і
суть прийнятого рішення; 7) вживати
заходів щодо відшкодування у
встановленому законом порядку
матеріальних збитків, якщо їх було
завдано громадянину в результаті
ущемлення його прав чи законних
інтересів, вирішувати питання про
відповідальність осіб, з вини яких було
допущено порушення, а також на прохання
громадянина не пізніш як у місячний
термін довести прийняте рішення до
відома органу місцевого
самоврядування, трудового колективу чи
об'єднання громадян за місцем
проживання громадянина; 8) у разі
визнання заяви чи скарги
необґрунтованою роз'яснити порядок
оскарження прийнятого за нею рішення; 9)
не допускати безпідставної передачі
розгляду заяв чи скарг іншим органам; 10)
особисто організовувати та перевіряти
стан розгляду заяв чи скарг громадян,
вживати заходів до усунення причин, що
їх породжують, систематично
аналізувати та інформувати населення
про хід цієї роботи.

Відтак, вказані норми визначають
обов'язок суб'єкта владних повноважень
об'єктивно, всебічно і вчасно
перевіряти заяви чи скарги громадян,
невідкладно вживати заходів до
припинення неправомірних дій,
виявляти, усувати причин та умов, які
сприяли недотримання підпорядкованим
регіональним органом чинного
законодавства та порушенню прав,
свобод та інтересів фізичних та
юридичних осіб.

Розглянувши питання, що були
поставлені позивачами у поданій скарзі
та зокрема відповідь, надану
відповідачем-1, вбачається, що по суті
порушених питань розгляд звернення не
відбувся, що є порушенням Закону №393/96.
Так, відповідь є необґрунтованою, без
належного з'ясування обставин справи,
без з'ясування, яка справа та між якими
сторонами розглядається, який предмет
спору та чи стосується він даних
правовідносин.

Слід звернути увагу й на те, що
відповідачем-1 було пропущено і сам
строк розгляду скарги позивачів.
Зокрема, згідно до ч.1 ст. 20 Закону №393/96,
звернення розглядаються і вирішуються
у термін не більше одного місяця від
дня їх надходження, а ті, які не
потребують додаткового вивчення, -
невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти
днів від дня їх отримання. Якщо в
місячний термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу, підприємства,
установи, організації або його
заступник встановлюють необхідний
термін для його розгляду, про що
повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Вбачається, що скарга позивачами
подана 29.05.06 р., а відповідь за
результатами її розгляду надана
відповідачем-1 лише 03.07.06 р., що теж є
порушенням закону. Проте позовна
вимога щодо визнання протиправними дії
Державного агентства земельних
ресурсів України щодо не розгляду
скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 29 травня 2006
року, у встановлені Законом України
"Про звернення громадян строки
позивачем не ставилась.

Що стосується доводів відповідача-1,
викладених в поданих запереченнях в
частині розгляду скарги позивачів, суд
зазначає, що відсутність у позивачів
права вимагати спростування висновків
державної експертизи може бути
підставою для відмови у задоволення
їхнього звернення (скарги) у
відповідній частині, але це не звільняє
відповідача-1 від об'єктивного та
всебічного розгляду звернення (скарги)
та надання обґрунтованої та вичерпної
відповіді у строки, прописані законом.

Відтак, суд вважає за необхідне вийти
за межі позовних вимог та визнати
протиправними дії відповідача-1 щодо не
розгляду, у встановлені Законом
України "Про звернення громадян" строки
та порядок, скарги позивачів від 29.05.2006
року.

Що стосується вимог в частині визнання
дій відповідача-1 протиправними з
приводу відмови в проведенні перевірки
законності затвердження
землевпорядної документації щодо
можливості відведення під забудову
10-типоверхового будинку у порушення
діючого законодавства, то суд
приходить до таких висновків

Згідно з частиною другою статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Ст. 37 Закону України "Про державну
експертизу землевпорядної
документації" визначено порядок
спростування висновків державної
експертизи, згідно з яким заяви про
спростування висновків державної
землевпорядної експертизи подаються
до центрального органу виконавчої
влади замовником або розробником
документації.

Позивачі, в свою чергу, не є замовниками
землевпорядної документації, а тому
дані вимоги в щодо зобов'язання
відповідача-1 провести відповідну
перевірку землевпорядної документації
є необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Не підлягає задоволенню вимоги
позивачів і в частині зобов'язання
відповідача-1 провести необхідну
перевірку законності надання такого
висновку відповідно до ст.12 Закону
України "Про основи містобудування", та
ст.ст.10, 12 Закону України "Про
планування і забудову територій",
оскільки вказані закони є профільними
в роботі органів архітектури і
землевпорядна документація не може
бути перевірена відповідачем-1
відповідно до зазначених законів.

Що ж стосується позовної вимоги про
стягнення моральної шкоди в сумі 1000,00
грн. колегія суддів приходить до
висновків, що вона також є
необґрунтованою з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу
України, шкода, завдана фізичній або
юридичній особі незаконними рішеннями,
дією чи бездіяльністю органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995
№4 (далі - Постанова), під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною
юридичній особі, слід розуміти втрати
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням її ділової
репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошенням комерційної
таємниці, а також вчиненням дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до її діяльності.

У п. 5 Постанови, зокрема, зазначено, що
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична)
звільняється від відповідальності по
відшкодуванню моральної шкоди, якщо
доведе, що остання заподіяна не з її
вини. Відповідальність заподіювача
шкоди без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством.

Пунктом 9 Постанови визначено, що
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

В позовні заяві позивачі взагалі не
обґрунтували розмір моральної шкоди,
не навели доказів чим підтверджується
факт заподіяння позивачам моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, з чого вони виходили
при визначені розміру моральної шкоди
в сумі 1000 грн., а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Отже, позовна вимога в цій частині
задоволенню також не підлягає.

Керуючись ст.ст.2, 11, 71, 86, 94, 128, 159-163, 167, 186,
254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити в повному обсязі.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку та строки, передбачені ст.254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня її оголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається в 10-денний строк з
дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя:
Л.І. Хилько

Судді:
А.В. Сагун

Ю.П. Пасічник