Справа № 448/520/14-а
Суддя: Джала С. Ю.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер:448/520/14-а
Провадження № 2-а/448/26/14
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

06.05.2014 року Мостиський районний суд
Львівської області в особі:

головуючого - судді Джали С.Ю.

з участю секретаря - Тхір О.Т.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Мостиська
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до Пнікутської сільської ради
Мостиського району, треті особи -
ОСОБА_2, відділ Держземагенства у
Мостиському районі, Мостиський
районний виробничий відділ Львівської
регіональної філії Центру державного
земельного кадастру, Державна
інспекція сільського господарства у
Львівській області та головний
архітектор Мостиського району, про
визнання незаконним і нечинним рішення
та зобов'язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И В:

07.04.2014 року позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом, покликаючись на те,
що він є власником будинковолодіння
АДРЕСА_1 на підставі рішення
Мостиського районного суду Львівської
області (визнано право власності в
порядку спадкування за законом по
смерті бабусі - ОСОБА_3).

Вказує, що одночасно із вступом в
законне володіння майном померлої
отримав у користування земельну
ділянку загальною площею 0,41 га, в тому
числі 0,25 га для обслуговування
житлового будинку та 0,16 га для ведення
особистого с/г (одразу біля будинку),
якою померла фактично користувалась за
життя і яка розташована АДРЕСА_1, та
межує із земельною ділянкою ОСОБА_2
(АДРЕСА_2).

Зазначає, що ще за життя його бабусі
власник сусідньої садиби ОСОБА_2,
нехтуючи принципами добросусідства,
знищив загорожу на суміжній межі,
встановив на земельній ділянці, що
перебувала в користуванні померлої,
проїзд до своєї садиби, самовільно
зайнявши 0,03 га земельної ділянки по
АДРЕСА_1 (геометричні розміри зайнятої
земельної ділянки внаслідок
встановленого проїзду становлять
приблизно 3,5м*90м). Оскільки ОСОБА_3, 1926
року народження, на той час постійно
хворіла, то не могла вжити всіх
необхідних заходів для захисту свого
порушеного права, обмежувалась лише
проханнями, а згодом вимогами до сусіда
відновити загорожу на тому ж місці, які
постійно ігнорувались. Вказує, що
бабуся повідомила в свій час про цей
факт і сільську раду, але такі
звернення вперто ігнорувались.

Покликається на те, що відповідно до
ст.12 ЗК України до повноважень
сільських рад у галузі земельних
відносин на території сіл належить
вирішення земельних спорів.

20 травня 2013 року звернувся із скаргою
до відповідача на незаконні дії
сусідів щодо самовільного
встановлення проїзду на земельній
ділянці, що перебуває вже у його
користуванні, додатково просив
відновити втрачені межі земельних
ділянок з метою уникнення подібних
порушень в майбутньому.

Стверджує, що 27 травня 2013 року комісія
Пнікутської сільської ради на чолі із
селищним головою Нагайло М.Є. виїхала
на місце та в результаті розгляду
скарги вирішила залишити існуючий
проїзд загального користування між
господарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
встановити ширину проїзду в розмірі 4
метрів, а питання відновлення меж
земельних ділянок комісією вирішене не
було.

Вказує, що на місці було складено
відповідний акт від 27.05.2013 року, який,
незважаючи на його заперечення під час
проведення комісією розгляду
згаданого земельного спору на місці,
відповідач затвердив рішенням сесії
№18 від 24.07.2013р.

Зазначає, що про прийняте спірне
рішення йому стало відомо 08 жовтня 2013
року, коли отримав копію вищезгаданих
документів.

Вказує, що генеральним планом
с.Буховичі не передбачено проїзду на
земельній ділянці по АДРЕСА_1. Також
зазначає, що спірний проїзд повинен мав
би бути встановлений комісією
Пнікутської сільської ради в порядку
встановлення земельного сервітуту,
передбаченого ст.ст.99,100 ЗК України.

Вважає, що такий проїзд встановлений
відповідачем без належних на це
правових підстав та всупереч ст.ст. 99, 100
ЗК України, а спірне рішення прийнято
незаконно.

Крім того, зазначає, що не пропустив
строку для звернення до
адміністративного суду, оскільки як
він (позивач) зазначає, отримав копію
спірного рішення 08.10.2013р., а строк
звернення до суду спливає 08 квітня 2014
року.

З огляду на наведене, просить визнати
незаконним та скасувати спірне
рішення, зобов'язати відповідача
відновити в натурі межі земельної
ділянки по АДРЕСА_1 що перебуває у
користуванні ОСОБА_1 (позивача), та
закріпити відновлені межі земельної
ділянки в натурі межовими знаками.

Заслухавши пояснення сторін, третіх
осіб та дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що провадження у справі
підлягає закриттю з наступних підстав.

Предметом спору є оскарження рішення
Пнікутської сільської ради №18 від
24.07.2013р. «Про затвердження акту від
27.05.2013р.» та зобов'язання відповідача
відновити в натурі межі земельних
ділянок і закріпити відновлені межі
земельної ділянки в натурі межовими
знаками. Вказаним актом від 27.05.2013р.
відповідно до п.«й» ст.12, ст.ст. 158-161
Земельного кодексу України сільською
радою розглянуто земельний спір згідно
заяви ОСОБА_1 щодо меж земельних
ділянок. Тобто предметом спору є
оскарження рішення органу місцевого
самоврядування з приводу вирішення ним
земельного спору.

Відповідно до п.«й» ст.12 Земельного
кодексу України до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить вирішення
земельних спорів.

Згідно з частиною 3 статті 158 Земельного
кодексу України земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства,
вирішують органи місцевого
самоврядування.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, земельній
спір про межі земельних ділянок може
бути розглянутий судом, що передбачено
частиною 5 статті 158 Земельного кодексу
України.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» № 7 від 16.04.2004р. зі змінами від
19.03.2010р. передбачено наступне: виходячи
з положень статей 8, 124 Конституції,
статей 26, 30, 87 - 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143 - 146,
149, 151, 153 - 158, 161, 210, 212 Земельного кодексу
України (далі - ЗК), глав 27, 33, 34
Цивільного кодексу України (далі - ЦК),
статті 15 Цивільного процесуального
кодексу України (далі - ЦПК), статті 12
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК) судам (підсудні)
справи за заявами, зокрема про
вирішення земельного спору, що
відповідно до визначеної ЗК
компетенції розглядався органом
місцевого самоврядування чи органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів, з рішенням якого одна зі
сторін у земельному спорі не
погоджується.

Пунктом 4 вказаної Постанови також
передбачено, що згідно зі статтею 158
Земельного кодексу України суди
розглядають справи за спорами про межі
земельних ділянок, що перебувають у
власності чи користуванні
громадян-заявників, які не
погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів. Зазначені спори підлягають
розгляду місцевими судами незалежно
від того, розглядалися вони попередньо
органом місцевого самоврядування або
органом виконавчої влади з питань
земельних ресурсів чи ні.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ" № 3 від
01.03.2013 року спори, що виникають із
земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК України розглядаються в порядку
цивільного судочинства.

З огляду на вищевказане, суд приходить
до висновку, що позов ОСОБА_1 повинен
розглядатися у порядку цивільного, а не
адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України
суд закриває провадження у справі, якщо
її не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, є всі підстави для
закриття провадження по справі.

У відповідності до вимог п.5 ч.1 ст.7
Закону України «Про судовий збір»
підлягає поверненню позивачу сплачена
ним сума судового збору.

На підставі викладеного, керуючись п.1
ч.1 ст.157 КАС України,суд -

У Х В А Л И В :

Провадження в справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Пнікутської сільської ради
Мостиського району, треті особи -
ОСОБА_2, відділ Держземагенства у
Мостиському районі, Мостиський
районний виробничий відділ Львівської
регіональної філії Центру державного
земельного кадастру, Державна
інспекція сільського господарства у
Львівській області та головний
архітектор Мостиського району, про
визнання незаконним і нечинним рішення
та зобов'язання до вчинення дій, -
закрити у зв'язку з тим, що справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Роз'яснити позивачу право звернення до
Мостиського районного суду із позовом
в порядку цивільного судочинства.

Повернути ОСОБА_1 73 (сімдесят три)
гривні 08 коп. сплаченого судового
збору, що надійшли на рахунок №0252
у ГУДКУ у Львівській області, код
отримувача , МФО:825014.

На ухвалу протягом п'яти днів з дня її
проголошення може бути подана
апеляційна скарга до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Мостиський районний суд з
подачею копії апеляційної скарги до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Ухвала суду, якщо інше не встановлено
Кодексом адміністративного
судочинства України, набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя (підпис)
С.Ю. Джала

З оригіналом згідно:

Суддя С.Ю. Джала

Ухвала набрала законної сили

«___» ______________ 20___ р.

Суддя С.Ю. Джала