Справа № 806/1119/14
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
Житомир справа №
806/1119/14

категорія 8.3.12

Суддя Житомирського окружного
адміністративного суду Шимонович Р.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Овруцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про визнання
протиправною та скасування вимоги,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом, в якому
просила визнати протиправною та
скасувати вимогу Овруцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про сплату боргу
(недоїмки) №Ф-173-17 від 19 лютого 2014 р. та
зобов'язати відповідача припинити
нарахування єдиного внеску. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що вона, будучи фізичною
особою-підприємцем, водночас є
пенсіонером за віком, а тому згідно із
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
звільняється від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Позивач у судове засідання не прибула,
у своїй позовній заяві просить
розглядати справу без її участі.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув. Надав письмові
заперечення проти позову, за змістом
яких просить відмовити у задоволенні
позову та здійснювати розгляд справи
без його участі.

Судовий розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
відповідно до частини 4 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована
як фізична особа підприємець, є
платником єдиного податку та одночасно
отримує пенсію за віком, призначену
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (а.с.5, 8, 9, 10).

Овруцькою ОДПІ винесено вимогу від 19
лютого 2014 р. №Ф-173-17 про сплату
позивачем боргу (недоїмки) зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в сумі
1218,66 (а.с. 11).

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 1
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
платниками єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з частиною 4 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" особи,
зазначені у пункті 4 частини першої
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Вказана норма набрала законної сили 06
серпня 2011 р.

Суд не погоджується із запереченнями
відповідача стосовно того, що позивач
не звільняється від сплати єдиного
внеску на підставі частини 4 статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
враховуючи наступне.

Відповідно до статті 26 Закону України
від 9 липня 2003 р. "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення чоловіками 60 років, жінками
- 55 років та наявності страхового стажу
не менше п'яти років.

Разом з тим, відповідно до абзацу 1
статті 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" особам, які працювали або
проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

У даному випадку положення статті 55
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
потрібно розуміти в контексті з
положеннями статті 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування". Відтак, пенсія
за віком може бути надана особі, яка не
досягла пенсійного віку, встановленого
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за умови, якщо остання
працювала або проживала на територіях
радіоактивного забруднення.

Частиною 4 статті 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначені
необхідні умови для звільнення від
сплати єдиного внеску, а саме: особа
обрала спрощену систему оподаткування
і є пенсіонером за віком або інвалідом
та отримує відповідно до закону пенсію
або соціальну допомогу.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" була
призначена пенсія за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Враховуючи те, що частина 4 статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", на
підставі якої позивач звільнена від
сплати єдиного внеску, набрала
законної сили 06 серпня 2011 р., у
відповідача відсутні правові підстави
для виставлення та надіслання позивачу
спірної вимоги.

Згідно із частиною 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З наведених вище підстав, вимога
Овруцької ОДПІ від 19 лютого 2014 р. №Ф-173-17
є протиправною та підлягає скасуванню.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлено, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Таким чином, до адміністративного суду
вправі звернутися кожна особа, яка
вважає, що її право чи охоронюваний
законом інтерес порушено чи
оспорюється. Водночас, відповідно до
зазначених норм, право особи на
звернення до адміністративного суду
обумовлено суб'єктивним уявленням
особи про те, що її право чи законний
інтерес потребує захисту, однак
обов'язковою умовою здійснення такого
захисту судом - є наявність
відповідного порушення права або
законного інтересу на момент звернення
до суду. Тобто, неодмінною ознакою
порушення права особи є реальний,
фактичний характер порушення права, а
не умовний, тобто той, що може виникнути
в майбутньому.

Характер відносин між сторонами, що
можуть мати місце в майбутньому не може
досліджуватися в даному судовому
засіданні, а тому суд не може визначити
спосіб судового захисту таких
відносин, які суду не можуть бути
відомі.

З огляду на викладене, вимога позивача
щодо зобов'язання відповідача
припинити нарахування єдиного
соціального внеску є безпідставною та
не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 86, 94, 122, 158-163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Овруцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про сплату боргу (недоїмки)
№Ф-173-17 від 19 лютого 2014 р.

В решті позовних вимог відмовити за
безпідставністю.

Відшкодувати з Державного бюджету
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 182,70 грн.
сплаченого судового збору.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Житомирський окружний
адміністративний суд, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Р.М.Шимонович