Справа № 816/1267/14
Суддя: І.Г. Ясиновський
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/1267/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Ясиновського І.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання -
Петренко О.В.,

представника позивача - Пасюка В.В.,

представника відповідача - Давиденко
Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного підприємства
"Прайм-Груп " до Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

03 квітня 2014 року приватне підприємство
"Прайм-Груп" (надалі - позивач, ПП
"Прайм-Груп") звернулось до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області (надалі - відповідач,
Кременчуцька ОДПІ) про скасування
податкового повідомлення-рішення від 20
березня 2014 року № /374, яким
позивачу визначено суму грошового
зобов`язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів в розмірі 13710 грн, з них за
основним платежем 10968 грн та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 2742
грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на те, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
прийнято контролюючим органом на
підставі висновків перевірки, про
порушення позивачем п. 201.1, п.201.6 ст. 201, п.
198.1, п.198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, що
призвело до заниження податку на
додану вартість всього у сумі 10968 грн, в
тому числі за травень 2013 року на суму
10968 грн. Позивач вважає такі висновки
протиправними з огляду на те, що вони не
ґрунтуються на нормах Податкового
кодексу України, а перевірка проведена
без врахування всіх обставин та не
досліджено у повному обсязі наданих
під час перевірки первинних документів
бухгалтерського та податкового обліку.
З приводу взаємовідносин із
контрагентом ПП "Титан-Кремінь",
позивач вказує, що твердження
контролюючого органу про фіктивність
та відсутність факту реального
здійснення господарської діяльності
із даним контрагентом ґрунтуються на
припущеннях, а відтак є
непідтвердженими та такими, що не
відповідають дійсності.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав, просив
задовольнити його у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення
адміністративного позову заперечував,
просив відмовити у його задоволенні. У
письмових запереченнях в
обґрунтування правомірності
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення зазначав, що
перевіркою встановлено порушення
позивачем п. 201.1, п.201.6 ст. 201, п. 198.1, п.198.3,
п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України
від 02.12.2010 № 2755-VI під час формування
податкового кредиту з ПДВ за
наслідками господарських
взаємовідносин із ПП "Титан-Кремінь".
Вказував, що надані позивачем в ході
проведення перевірки документи не
підтверджують реальності здійснення
господарських операцій. Зазначав, що
позивачем не було надано до перевірки
будь-які документи, що підтверджують
транспортування товару, також
господарські операції позивача із
контрагентом не підтверджуються
стосовно врахування реального часу
здійснення операцій, місцезнаходження
майна, наявності трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень та
іншого майна, необхідного для
здійснення своєї діяльності. А тому
контролюючим органом правомірно
констатовано заниження податку на
додану вартість та донараховано
позивачу відповідні податкові
зобов'язання.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, встановив
наступне.

Приватне підприємство "Прайм-Груп"
зареєстроване як юридична особа
виконавчим комітетом Кременчуцької
міської ради Полтавської області 21
лютого 2008 року, ідентифікаційний код
357133765, номер запису 1 006153, а також
перебуває на податковому обліку у
відповідача та зареєстрований
платником ПДВ з 01 квітня 2008 року.

24 лютого 2014 року на підставі
направлення від 11 лютого 2014 року за
№460/16-03-22-01, виданим Кременчуцькою ОДПІ
Полтавської області ДПС, Юрченком
Денисом Васильовичем - головним
державним податковим
ревізором-інспектором відділу
перевірок з окремих питань управління
податкового аудиту, згідно із
підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78
Податкового Кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755-VІ, відповідно до
наказу Кременчуцької ОДПІ Полтавської
області ДПС від 11 лютого 2014 року № 523
проведено позапланову виїзну
документальну перевірку ПП "Прайм-Груп"
по питанню дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ПП "Титан-Кремінь",
за період з 01 березня 2012 року по 30
вересня 2013 року.

За результатами даної перевірки
складено акт від 24 лютого 2014 року №
541/16-03-22-01-08/35713765 (а.с. 15-22), в якому
відображено порушення позивачем п. 201.1,
п.201.6 ст. 201, п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст. 198
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№ 2755-VI в результаті чого занижено
податок на додану вартість у загальній
сумі 10968 грн, у тому числі за травень 2013
року на суму 10968 грн.

На підставі акту перевірки
Кременчуцькою ОДПІ винесено податкове
повідомлення-рішення від 20 березня 2014
року № /374, яким позивачу
визначено суму грошового зобов`язання
з податку на додану вартість із
вироблених в Україні товарів в розмірі
13710 грн, з них за основним платежем 10968
грн та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 2742 грн (а.с. 14).

Позивач не погодився із вказаним
податковим повідомленням-рішенням, у
зв'язку з чим оскаржив його до суду.

Відповідно до частини третьої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Надаючи оцінку оскаржуваному
податковому повідомленню-рішенню від 20
березня 2014 року № /374, яким
позивачу визначено суму грошового
зобов`язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів в розмірі 13710 грн, з них за
основним платежем 10968 грн та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 2742
грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

З огляду на викладене, необхідною
умовою для віднесення сплачених у ціні
товарів (послуг) сум податку на додану
вартість до податкового кредиту є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України визначено, що
податкова накладна є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно п. 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

У разі якщо платник податку не включив
у відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної.

Відповідно до п. 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця товарів/послуг.

Пункт 201.5 ст. 201 Податкового кодексу
України встановлює, що податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 201.8 ст. 201 Податкового
кодексу України право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому ст. 182 цього
Кодексу.

Суд також враховує, що статтею 1 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
визначено, що господарська операція -
це дія або подія, що викликає зміни у
структурі активів і зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Із положень ч. 1, 3 ст. 9 вказаного Закону
вбачається, що бухгалтерський облік
полягає, зокрема, у складанні та
прийнятті до обліку первинних
документів, які фіксують факти
здійснення господарських операцій,
складенні на їх підставі зведених
облікових документів, систематизації
інформації первинних документів на
рахунках бухгалтерського обліку в
регістрах синтетичного та
аналітичного обліку шляхом подвійного
запису їх на взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку.

З огляду на викладене, податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість має бути фактично здійснений
і підтверджений належним чином
складеними податковими накладними,
первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою для
формування податкового обліку
платника податків.

Судом встановлено, протягом періоду, що
перевірявся, між ПП "Прайм-Груп" (надалі
по тексту договору - Покупець) та ПП
"Титан-Кремінь" (надалі по тексту
договору - Продавець) був укладений
договір поставки товару № 08/05 від 08
травня 2013 року, згідно якого
Постачальник поставляє, а Покупець
зобов'язується прийняти поставку та
оплатити поставлений товар на умовах
даного договору. Загальна сума даного
Договору складається з сум, вказаних у
накладних на кожну партію товару.
Накладні є невід'ємною частиною даного
договору (а.с.23).

Як вбачається із матеріалів справи,
підставою для формування позивачем
податкового кредиту була податкова
накладна, видана ПП "Титан-Кремінь" від
08 травня 2013 року № 15 на загальну суму
65808 грн, у тому числі ПДВ - 10968 грн (а.с. 24).

На підтвердження виконання умов
вказаного договору позивачем долучено
до матеріалів справи належним чином
завірені копії наступних документів:
рахунок від 08 травня 2013 року № 138 та
видаткова накладна від 08 травня 2013 року
№ 138 (а.с. 26).

Отриманий товар був оплачений ПП
"Прайм-Груп" згідно банківської виписки
з відмітками банківської установи,
належним чином завірена копія якої
долучена до матеріалів справи (а.с. 27).

Згідно умов вищезазначеного договору,
відвантаження та доставка товару
виконується засобами Постачальника
або Покупця за домовленістю. В даному
випадку перевезення здійснювалось на
підставі договору про надання послуг
перевезення № 7 від 14 лютого 2013 року, за
яким перевізник - ФОП ОСОБА_4 бере на
себе зобов'язання доставити власним
транспортом довірений йому замовником
- ПП "Прайм-Груп" вантаж з місця
відправлення і до місця призначення. На
підтвердження реальності виконання
даного договору позивач посилався на
Акт №ОУ-0000062 здачі-прийняття робіт
(надання послуг) від 08 травня 2013 року, а
також на підтвердження оплати наданих
послуг надано належним чином завірену
копію виписки з відмітками банківської
установи (а.с. 28-30).

В подальшому, товар, отриманий від ПП
"Титан-Кремінь", позивачем було
реалізовано ТОВ "Племзавод
"Любомирівка", що підтверджується
договором поставки № 03/05 від 03 травня
2013 року, що підтверджено долученими до
матеріалів справи первинними
бухгалтерськими документами (а.с. 31-35).

Господарські операції позивача
здійснювались в межах основних видів
діяльності позивача за КВЕД.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що господарські операції
позивача зі спірним контрагентом у
перевіряємий період мали реальний
характер, викликаючи зміни в структурі
активів позивача, підтверджені
документами первинного
бухгалтерського обліку, тому
формування позивачем податкового
кредиту з ПДВ на підставі належним
чином оформленої податкової накладної
ПП "Титан-Кремінь" ґрунтується на
вимогах Податкового кодексу України.

Посилання відповідача у запереченнях
до позову на відсутність у позивача
товаро-транспортних накладних на
підтвердження транспортування товару
придбаного позивачем судом оцінюється
критично з огляду на наступне.

До матеріалів справи позивачем
долучено товарно-транспортну накладну
належного змісту, а також договір про
надання послуг перевезення № 7 від 14
лютого 2013 року, дійсність якого не
оспорюється відповідачем.

Доказів на підтвердження, що
товаро-транспортні документи на
перевезення вантажу витребовувалися у
позивача під час перевірки або
ненадання позивачем під час перевірки
таких документів - відповідачем не було
надано.

Доводи відповідача стосовно того, що у
спірного контрагента позивача не має
власних виробничих, складських
торгових приміщень, устаткування та
транспортних засобів, необхідних для
здійснення господарської діяльності,
суд вважає необґрунтованими, оскільки
зазначені висновки не враховують нічим
не обмежені права підприємства
укладати цивільно-правові угоди оренди
(користування) приміщень, устаткування
та автотранспорту та використання
залучених за такими цивільно-правовими
угодами трудових та інших ресурсів у
власній господарській діяльності.

Сукупність наданих представником
позивача документів дають достатні
підстави дійти висновку про фактичне
виконання умов договору поставки із
спірним контрагентом, окрім того, зі
змісту первинних документів, долучених
до матеріалів, в діяльності позивача та
його контрагента наявні розумні
економічні та
організаційно-адміністративні причини
для укладання договору, а також наявні
чинники, з якими закон пов'язує
можливість формування позивачем
податкового кредиту за спірними
операціями, зокрема, витрати позивача
за цим договором повною мірою пов'язані
з його господарською діяльністю.

Таким чином, в ході судового розгляду
справи в повному обсязі доведено
реальність господарських операцій з
придбання товарів, встановлено факт
понесення позивачем витрат та сплати у
ціні придбаних товарів податку на
додану вартість, а також використання
таких товарів у подальшій
господарській діяльності позивача.

Суд звертає увагу на те, висновок
відповідача про порушення позивачем
вимог чинного податкового
законодавства України ґрунтується
головним чином на аналізі характеру
господарської діяльності контрагента
позивача, а саме на висновках: Акту про
результати позапланової
документальної виїзної перевірки ПП
"Титан-Кремінь" з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість за період з
01 березня 2013 року по 30 вересня 2013року
(контрагента Позивача) від 20 грудня 2013
року № 5666/16-03-22-02-12/37812812 (а.с. 51-64).

Однак, суд звертає увагу, що сама по
собі несплата податку продавцем (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) в
разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування (Інформаційний лист
Вищого адміністративного суду України
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби").

В той же час, позивач є відокремленою
юридичною особою від свого контрагента
-юридичної особи ПП "Титан-Кремінь", а
тому не може нести податкову
відповідальність за відсутності вини,
оскільки це б порушувало
конституційний принцип
індивідуального характеру
відповідальності.

Крім того, чинне станом на час
виникнення спірних правовідносин
законодавство не покладає на платника
податків обов'язку перевіряти
безпосереднього контрагента на
предмет виконання ним вимог
податкового законодавства перед тим,
як відносити відповідні суми ПДВ до
податкового кредиту та заявляти
відповідні суми до бюджетного
відшкодування, чи формувати валові
витрати.

Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби", "якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання щодо сплати
податку до бюджету, це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
відшкодування податку на додану
вартість у разі, якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування та має
всі документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту".

Відтак, всупереч вимогам податкового
законодавства України, висновки
податкового органу у спірних
правовідносинах базуються не на
аналізі змісту договірних відносин між
позивачем та його контрагентом, а на
аналізі обставин, які не можуть бути
самостійною підставою для нарахування
(збільшення) суми грошового
зобов'язання за податком на додану
вартість, а саме побудовані на аналізі
фінансово-господарської діяльності
контрагента позивача та на висновках
Акту перевірки ПП "Титан-Кремінь".

Таким чином, згідно Акту перевірки від
24 лютого 2014 року № 541/16-03-22-01-08/35713765
відповідач покладає на ПП "Прайм-Груп"
відповідальність, внаслідок можливого
порушення норм податкового
законодавства його контрагентом, що є
неприпустимим відповідно до статті 61
Конституції України.

Суд, проаналізувавши фактичні
обставини та матеріали справи,
оцінивши докази, надані сторонами, не
знайшов у діях платника податків
(позивача) порушень тих норм законів, на
які посилається відповідач, і прийшов
до висновку, що твердження податкового
органу про наявність таких порушень
ґрунтуються на його припущеннях та
належним чином не доведені, доводи
відповідача протирічать вимогам
закону та спростовуються наявними у
матеріалах справи доказами.

Суд не погоджується з позицією
відповідача у справі з мотивацій,
наведених вище та вважає, що
відповідачем невірно застосовані
норми Податкового кодексу України,
відтак, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийнято
необґрунтовано та не на підставі
закону, а тому є протиправним та
підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 11
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, обов'язок доведення обставин, які
стали підставою для прийняття спірного
повідомлення-рішення покладено на
контролюючий орган.

В даному випадку відповідач не довів
правомірність прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, суд перевіривши матеріали
справи, оцінивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, підтверджені
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Зважаючи на те, що податкове
повідомлення-рішення є правовим актом
індивідуальної дії, та згідно частини
другої статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі його неправомірності,
визнається судом протиправним і
скасовується, суд приходить до
висновку, визнати протиправним і
скасувати податкове
повідомлення-рішення Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області від 20
березня 2014 року № /374, яким
позивачу визначено суму грошового
зобов`язання з податку на додану
вартість із вироблених в Україні
товарів в розмірі 13710 грн, з них за
основним платежем 10968 грн та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 2742
грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-11, 71, 94, 160-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного
підприємства "Прайм-Груп" до
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Полтавській
області від 20.03.2014 року № /374.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Кременчуцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Полтавській області на користь
Приватного підприємства "Прайм-Груп"
витрати зі сплати судового збору у
розмірі 182,70 грн.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд.

Повний текст постанови виготовлено 05
травня 2014 року.

Суддя
І.Г. Ясиновський