Справа № 802/952/14-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 квітня 2014 р.
Справа № 802/952/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання:
Боровської Т.А.

представника позивача:
ОСОБА_1;

представника відповідача:
Романовича С.С.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до: Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області

про: скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2014 року позивач - Фізична
особа - підприємець ОСОБА_3 (далі ФОП
ОСОБА_3) звернулась у Вінницький
окружний адміністративний суд із
позовом до відповідача - Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області. У позовній заяві позивач
просила скасувати в повному обсязі
рішення про застосування фінансових
санкцій Регіонального управління
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України у Вінницькій
області № 2800-21 від 12.06.2013 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначила, що 12.06.2013 року Регіональним
управлінням Департаменту контролю за
виробництвом та обігом спирту,
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
Державної податкової служби України у
Вінницькій області стосовно неї було
прийнято рішення про застосування
фінансових санкцій № 2800-21. Вказане
рішення прийняте на підставі акта
перевірки від 24.04.2013 року №
047/02/21/3-НОМЕР_1 та висновків відповідача
про зберігання та реалізацію
алкогольних напоїв чи тютюнових
виробів без марок акцизного податку
встановленого зразка або з
підробленими марками акцизного
податку.

Позивач вважає висновки контролюючого
органу безпідставними, а оскаржуване
рішення протиправним і таким, що
підлягає скасуванню оскільки
перевіряючими, на думку позивача,
порушено порядок проведення фактичної
перевірки, а саме: неправильно
оформлено направлення на перевірку;
перевірку проведено у відсутності
платника податків, чи її законного
представника або особи, яка здійснює
розрахункові операції; не вручено
матеріали перевірки. Також позивач
поставила під сумнів те, що для
дослідження направлялася саме марка
акцизного податку, яка була вилучена у
кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», де вона здійснює
свою господарську діяльність.

Відповідач проти вимог
адміністративного позову заперечив. У
поданих до суду письмових запереченнях
на позов просив залишити
адміністративний позов без розгляду у
зв'язку із пропуском строків звернення
до суду.

Усною ухвалою суду від 14.04.2014 року,
інформація про яку занесена до журналу
судового засідання (а.с. 46) судом надано
оцінку клопотанню сторони відповідача
про залишення позовної заяви без
розгляду та відмовлено у його
задоволенні, оскільки суд дійшов
висновку, що при оскарженні рішення про
застосування фінансових санкцій № 2800-21
від 12.06.2013 року слід застосовувати
строки звернення до суду встановлені
Податковим кодексом України. Позиція
суду повністю узгоджується із
положеннями Інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 28.03.2014 № 375/11/14-14.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав із
підстав зазначених у позовній заяві.
Також пояснив, що окрім порушень
процедури проведення перевірки
контролюючим органом було порушено
порядок вилучення марок акцизного
податку для експертного дослідження та
не було ознайомлено позивача із
висновком проведеної експертизи щодо
дослідження таких марок.

Представник відповідача у судовому
засіданні не погодився із доводами
позовної заяви та пояснив, що
перевіряючі як при проведенні
перевірки так і під час оформлення її
результатів діяли на підставі та в
межах наданих законом повноважень.
Окрім того, представник відповідача
зазначив, що посилання позивача про
наявність процедурних порушень під час
проведення перевірки судом не повинні
братися до уваги, оскільки такі, навіть
за умови їх наявності, є підставою для
не допуску перевіряючих до проведення
перевірки, а не підставою для
скасування прийнятого за її
результатами рішення.

Заслухавши пояснення представників
сторін, надавши оцінку письмовим
доказам, що долучені до матеріалів
адміністративної справи, суд дійшов
висновку, що у задоволенні вимог позову
слід відмовити із таких підстав.

На підставі Наказу № 153 від 24.04.2014 року
Про проведення перевірки (а.с. 49), та
направлення № 51 від 24.04.2013 року, 24.04.2013
року Регіональним управлінням
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України проведено
фактичну перевірку ФОП ОСОБА_3 (кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1») з питань додержання
вимог законодавства в частині
виробництва, обліку, зберігання,
транспортування, оптової та роздрібної
торгівлі алкогольними напоями та/або
тютюновими виробами, за результатами
якої складено Акт від 24.04.2013 року №
047/02/21/3-НОМЕР_1 (а.с. 10-11).

Із Акту перевірки від 24.04.2013 року №
047/02/21/3-НОМЕР_1 встановлено, що в кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» виявлено 3 пляшки
горілки «Біленька класична» вміст
спирту 40 % об'єм 0,7 дм., які марковані
марками акцизного податку із
візуальними ознаками підробки, одна із
них: 20 ААБВ 064752, 12/09, 9520 грн.

У акті перевірки зазначено, що вказана
вище марка буде направлена на
підприємство - виробник марок
акцизного податку - Держзнак для
проведення експертизи щодо її
автентичності у відповідності до вимог
Закону України «Про державне
регулювання виробництва і обігу спирту
етилового, коньячного і плодового,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів».

Згідно Акту експертизи № 137-05-13 марок
акцизного податку для маркування
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
вітчизняного виробництва від 21.05.2013
року (а.с. 41-43), надана на експертизу
марка акцизного податку для маркування
алкогольних напоїв вітчизняного
виробництва з реквізитами - АВ, 20 ААБВ
064752, 12/09, 9520 грн. підроблена шляхом
видалення реквізитів (індексу регіону,
серії, дати виготовлення, суми
акцизного податку) з автентичної марки
та нанесення нових.

12.06.2013 року Регіональним управлінням
Департаменту контролю за виробництвом
та обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Державної
податкової служби України у Вінницькій
області (правонаступником якого є
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області) прийнято рішення
про застосування фінансових санкцій
(а.с. 33) згідно якого на підставі акту
перевірки від 24.04.2013 року №
047/02/21/3-НОМЕР_1 встановлено порушення
вимог ст. 11 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», яке у свою чергу
згідно абз. 15 ст. 17 вказаного Закону
стало підставою для застосування до
ФОП ОСОБА_3 фінансової санкції у
вигляді штрафу в розмірі 200 % товару за
зберігання алкогольних напоїв з
підробленими марками акцизного
податку, але не менше 8500 грн.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо
протиправності вказаного рішення №
2800-21 від 12.06.2013 року, суд виходить із
наступного.

Згідно абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів», алкогольні напої
та тютюнові вироби, які виробляються в
Україні, а також такі, що імпортуються в
Україну, позначаються марками
акцизного податку в порядку,
визначеному законодавством.

Відповідно до норм абз. 15 ч. 2 ст. 17
вказаного вище Закону, виробництво,
зберігання, транспортування,
реалізації фальсифікованих
алкогольних напоїв чи тютюнових
виробів; алкогольних напоїв чи
тютюнових виробів без марок
акцизного податку встановленого
зразка або з підробленими марками
акцизного податку є підставою для
застосування санкцій у розмірі 200
відсотків вартості товару, але не
менше 8500 гривень.

Як встановлено судом із змісту акту
перевірки від 24.04.2013 року №
047/02/21/3-НОМЕР_1, в ході перевірки
позивача було виявлено алкогольні
вироби, які марковані марками
акцизного податку із візуальними
ознаками підробки, одна із яких 20 ААБВ
064752, 12/09, 9520 грн.

У Акті перевірки зазначено, що вказана
марка буде направлена на підприємство -
виробник марок акцизного податку
Держзнак для проведення експертизи
щодо її автентичності та відповідності
вимогам ст. 11 Закону України «Про
державне регулювання виробництва і
обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів».

Згідно спільного Наказу Міністерства
фінансів України, Служби безпеки
України, Міністерства внутрішніх справ
України № 98/118/740 від 25.11.1993 року «Про
затвердження Правил виготовлення
бланків цінних паперів і документів
суворого обліку», документи, що
обслуговують грошовий обіг в тому
числі марки податкові є бланками
документів суворого обліку (п. 1.3.2
Правил).

Відповідно до п. 8.1 Правил, експертиза
бланків цінних паперів і документів
суворого обліку проводиться на вимогу
замовника та за його рахунок.
Експертиза проводиться Держзнаком
України.

Із Акту експертизи № 137-05-13 марок
акцизного податку для маркування
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
вітчизняного виробництва від 21.05.2013
року, що проведена головним
спеціалістом та затверджена
начальником відділу організації
виготовлення цінних паперів і
документів суворої звітності
(Держзнак)(а.с. 41-43), надана на експертизу
марка акцизного податку для маркування
алкогольних напоїв вітчизняного
виробництва з реквізитами - АВ, 20 ААБВ
064752, 12/09, 9520 грн. підроблена шляхом
видалення реквізитів (індексу регіону,
серії, дати виготовлення, суми
акцизного податку) з автентичної марки
та нанесення нових.

В силу п. 226.9. ст. 226 ПК України,
вважаються такими, що немарковані:

алкогольні напої та тютюнові вироби з
підробленими марками акцизного
податку;

алкогольні напої та тютюнові вироби,
марковані з відхиленням від вимог
положення, затвердженого Кабінетом
Міністрів України, відповідно до якого
здійснюються виготовлення, зберігання,
продаж марок акцизного податку та
маркування алкогольних напоїв і
тютюнових виробів, та/або марками, що не
видавалися безпосередньо виробнику
або імпортеру зазначеної продукції;

алкогольні напої з марками акцизного
податку, на яких зазначення суми
акцизного податку, сплаченого за
одиницю маркованої продукції, не
відповідає сумі, визначеній з
урахуванням чинних на дату розливу
продукції ставок акцизного податку,
міцності продукції та місткості тари.

Отже, беручи до уваги, що у кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1», де здійснювала свою
господарську діяльність позивач у
справі було встановлено факт
зберігання алкогольних напоїв (горілки
«Біленька класична» вміст спирту 40 %
об'єм 0,7 дм.), яка маркована підробленою
маркою акцизного податку АВ 20 ААБВ 064752,
12/09, 9520 грн., суд дійшов висновку про
порушення позивачем ч. 4 ст. 11 Закону
України «Про державне регулювання
виробництва і обігу спирту етилового,
коньячного і плодового, алкогольних
напоїв та тютюнових виробів», що згідно
абз. 15 ч. 2 ст. 17 вказаного Закону, є
підставою для застосування штрафних
(фінансових) санкцій в розмірі 200
відсотків вартості товару, але не менше
8500 гривень.

При цьому, суд критично оцінює наведені
позивачем у позовній заяві доводи в
обґрунтування позовних вимог про
скасування рішення № 2800-21 від 12.06.2013
року, із таких мотивів.

Щодо посилань позивача на проведення
перевірки за відсутності
уповноваженої особи позивача та
порушення порядку оформлення
направлень на перевірку, то такі на
думку суду не можуть вказувати на
протиправний характер оскаржуваного
рішення № 2800-21 від 12.06.2013 року.

Так, згідно п. 75.1. ст. 75 ПК України,
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що
здійснюється за місцем фактичного
провадження платником податків
діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника. Така
перевірка здійснюється контролюючим
органом щодо дотримання норм
законодавства з питань регулювання
обігу готівки, порядку здійснення
платниками податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів, свідоцтв,
у тому числі про виробництво та обіг
підакцизних товарів, дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) (п.п.
75.1.3. п. 75.1 ст. 75 ПК України).

Згідно п. 80.1. ст. 80 ПК України, фактична
перевірка здійснюється без
попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на
підставі рішення керівника
контролюючого органу, оформленого
наказом, копія якого вручається
платнику податків або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції під розписку до
початку проведення такої перевірки (п.
80.2 ст. 80 ПК України).

Судом встановлено, що підставою для
перевірки позивача був наказ від 24.04.2013
року № 153 Про проведення перевірки (а.с.
49), який був чинним на момент проведення
перевірки. Згідно вказаного Наказу,
вирішено провести 24.04.2013 року фактичну
перевірку ФОП ОСОБА_3 (юридична адреса:
АДРЕСА_1 код НОМЕР_1), що здійснює
підприємницьку діяльність в кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» (розташоване за адресою
АДРЕСА_2).

Згідно Наказу направлено на перевірку
начальника відділу ліцензування та
контролю за обігом спирту, алкогольних
напоїв і тютюнових виробів Трачука О.І.
та головного державного податкового
ревізора - інспектора Юрченко -
Скрипник О.П.

Пунктом 80.5 ст. 80 ПК України передбачено,
що допуск посадових осіб контролюючих
органів до проведення фактичної
перевірки здійснюється згідно із
статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до п. 80.7 ст. 80 ПК України,
фактична перевірка проводиться двома і
більше посадовими особами
контролюючого органу у присутності
посадових осіб суб'єкта господарювання
або його представника та/або особи, що
фактично здійснює розрахункові
операції.

Пунктом 81.1. ст. 81 ПК України
передбачено, що посадові особи
контролюючого органу мають право
приступити до проведення
документальної виїзної перевірки,
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом, та за умови пред'явлення
або надіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої
перевірки, в якому зазначаються дата
видачі, найменування контролюючого
органу, реквізити наказу про
проведення відповідної перевірки,
найменування та реквізити суб'єкта
(прізвище, ім'я, по батькові фізичної
особи - платника податку, який
перевіряється) або об'єкта, перевірка
якого проводиться, мета, вид
(документальна планова/позапланова або
фактична), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника
контролюючого органу або його
заступника, що скріплений печаткою
контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки;

службового посвідчення осіб, які
зазначені в направленні на проведення
перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення документальної виїзної
або фактичної перевірки.

При пред'явленні направлення платнику
податків та/або посадовим (службовим)
особам платника податків (його
представникам або особам, які фактично
проводять розрахункові операції) такі
особи розписуються у направленні із
зазначенням свого прізвища, імені, по
батькові, посади, дати і часу
ознайомлення.

Судом надано оцінку Направленню на
перевірку № 51 від 24.04.2013 року (а.с. 9), та
встановлено, що таке містить усі
реквізити які передбачені п. 81.1. ст. 81 ПК
України. У вказаному направленню
зазначено інформацію про двох
перевіряючих, а саме начальника
відділу ліцензування та контролю за
обігом спирту, алкогольних напоїв і
тютюнових виробів Трачука О.І. та
головного державного податкового
ревізора - інспектора Юрченко -
Скрипник О.П.

При цьому, доводи позивача про те, що на
кожного із перевіряючих повинно
оформлятися окреме направлення носять
формальний характер та не можуть
ставити під сумнів законність
оскаржуваного рішення про
застосування штрафних санкцій,
оскільки у випадку якщо направлення
оформлено із порушенням вимог,
встановлених цим пунктом, позивач міг
скористатися наданим правом не допуску
до перевірки та не допустити посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення фактичної перевірки.

Такий висновок повністю узгоджується
із практикою Вищого адміністративного
суду України, зокрема у справі № К-20988/09.

Натомість на зворотній стороні
Направлення на перевірку № 51 від 24.04.2013
року (а.с. 9-зворот) міститься розписка
про отримання направлення, із якої
видно, що із направленням ознайомилась
стажер позивача ОСОБА_7, про що свідчить
її підпис, та саме нею отримано і копію
Наказу від 24.04.2013 року № 153. Вказаний
факт також засвідчений підписом
ОСОБА_7.

При цьому, суд критично оцінює
посилання позивача на те, що ОСОБА_7 не
була працівником кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» та
не здійснювала розрахункові операції,
оскільки факт відсутності трудових
правовідносин між позивачем та ОСОБА_7
може свідчити про порушення вимог
трудового законодавства щодо їх
оформлення, оскільки під час перевірки
окрім ОСОБА_7 інших працівників кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1» не виявилось.

Відповідно до п. 80.10 ст. 80 ПК України,
порядок оформлення результатів
фактичної перевірки встановлено
статтею 86 цього Кодексу.

Згідно п. 86.1. ст. 86 ПК України,
результати перевірок (крім камеральних
та електронних перевірок) оформлюються
у формі акта або довідки, які
підписуються посадовими особами
контролюючого органу та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка.

В силу п. 86.3 ст. 86 ПК України, у разі
відмови платника податків або його
законних представників від підписання
акта (довідки) посадовими особами
контролюючого органу складається
відповідний акт, що засвідчує факт
такої відмови. Один примірник акта або
довідки про результати виїзної
планової чи позапланової
документальної перевірки у день його
підписання або відмови від підписання
вручається або надсилається платнику
податків чи його законному
представнику.

Судом встановлено, що бармен - стажер
кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_7 відмовилась
від підписання матеріалів перевірки,
за наслідками чого складено Акт
відмови від підписання матеріалів
перевірки № 002/047/02/21/3-НОМЕР_1 від 24.04.2013
року, що повністю узгоджується із п. 86.3
ст. 86 ПК України (а.с. 44).

Абзацом 4 п. 86.3 ст. 86 ПК України
передбачено, що у разі відмови платника
податків або його законних
представників від отримання
примірника акта або довідки про
результати перевірки або неможливості
його вручення та підписання у зв'язку з
відсутністю платника податків або його
законних представників за
місцезнаходженням такий акт або
довідка надсилається платнику
податків у порядку, визначеному
статтею 58 цього Кодексу для надсилання
(вручення) податкових
повідомлень-рішень. У зазначених у
цьому абзаці випадках контролюючим
органом складається відповідний акт.

Судом встановлено, що факт відмови
бармена - стажера кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1»
ОСОБА_7 від отримання примірника акта
перевірки належним чином
підтверджений Актом відмови від
отримання примірника Акта перевірки №
б/н від 24.04.2013 року (а.с. 45).

Про те, що факт відмови від підписання
акта перевірки та отримання його копії
не може ставити під сумнів законність
рішень контролюючого органу, які
прийняті за результатами перевірки
свідчить і норма п. 86.6 ст. 86 ПК України, в
силу якої відмова платника податків
або його законних представників чи
особи, яка здійснювала розрахункові
операції, від підписання акта
перевірки або отримання його
примірника не звільняє платника
податків від обов'язку сплатити
визначені контролюючим органом за
результатами перевірки грошові
зобов'язання.

Щодо доводів сторони позивача про те,
що факт вилучення марки маркою
акцизного податку у позивача не
оформлений належним чином із
складенням протоколу вилучення, то суд
вважає їх безпідставні, оскільки норми
Кодекс України про адміністративні
правопорушення, на які зіслався
представник позивача, не поширюються
на спірні правовідносини. Натомість
норми податкового законодавства (п. 86.1.
ст. 86 ПК України) передбачають
оформлення за результатами перевірки
акту чи довідки та не передбачають
складання протоколів чи інших
документів, на що посилався позивач.

Крім того, суд вважає необґрунтованими
доводи позивача про те, що для
експертного дослідження направлено
іншу марку акцизного податку аніж ту,
що вилучена у позивача, оскільки саме у
Акті перевірки від 24.04.2013 року №
047/02/21/3-НОМЕР_1 є посилання на виявлення
та направлення для дослідження марки
акцизного податку 20 ААБВ 064752, 12/09, 9520
грн.

Із Акту експертизи № 137-05-13 марок
акцизного податку для маркування
алкогольних напоїв і тютюнових виробів
вітчизняного виробництва від 21.05.2013
року встановлено, що саме марка АВ 20
ААБВ 064752, 12/09, 9520 грн. була предметом
дослідження. Отже, підстави ставити під
сумнів, що для дослідження спеціалісту
направлена не та марка яка виявлена на
алкогольних виробах, які зберігались у
позивача відсутні.

Водночас посилання позивача на
відсутність у Акті перевірки вказівки
на вид марки «АВ», є безпідставним,
оскільки вказаний індекс свідчить про
маркування алкогольного виробу та є
загальним для усіх алкогольних
виробів.

Суд при розгляді даної справи звертає
увагу на невідповідність форми
оскаржуваного рішення вимогам
Податкового кодексу України, оскільки
за результатами перевірки додержання
вимог Закону України від 19.12.95 № 481/95
«Про державне регулювання виробництва
і обігу спирту етилового, коньячного і
плодового, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів» повинно прийматися
податкове повідомлення - рішення, а не
рішення про застосування фінансових
санкцій, яке прийнято відповідачем
(висновок із урахуванням положень
Інформаційного листа Вищого
адміністративного суду України від
28.03.2014 № 375/11/14-14).

Разом із тим, Вищий адміністративний
суд України роз'яснив, що вказаний
недолік форми рішення не може бути
самостійною підставою для скасування
такого.

Так, згідно Інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 28.03.2014 № 375/11/14-14, у разі прийняття
податковим органами рішення щодо
визначення платникові податків
штрафних санкцій за порушення вимог
законодавства, що регулює обіг спирту,
алкогольних напоїв та тютюнових
виробів, якщо таке рішення за своєю
формою не відповідає податковому
повідомленню-рішенню, судам варто
виходити з такого.

Окремі дефекти форми рішення
контролюючого органу не повинні
сприйматися як безумовні підстави для
висновку щодо протиправності спірного
рішення і, як наслідок, про його
скасування.

Якщо спірне рішення прийняте
контролюючим органом у межах своєї
компетенції та з його змісту можна
чітко встановити зміст цього рішення
(зокрема, порушення законодавства, за
які застосовуються відповідні санкції,
та розмір останніх), таке рішення може
бути визнане судом правомірним навіть
у разі, коли не дотримано окремих
елементів форми спірного рішення.

У такому разі рішення контролюючого
органу про застосування фінансових
санкцій за порушення вимог
законодавства з регулювання обігу
спирту, алкогольних напоїв та
тютюнових виробів, прийняте не за
формою, передбаченою для податкових
повідомлень-рішень, варто розцінювати
як податкове повідомлення-рішення з
окремими дефектами, які не змінюють
суті спірного рішення.

Отже, вказані вище дефекти форми
оскаржуваного рішення № 2800-21 від 12.06.2013
року не можуть бути підставою для його
скасування, з огляду на те, що ознаки
порушення, вчинення якого поставлено у
вину позивачу знайшли своє
підтвердження при розгляді справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Надавши оцінку оскаржуваному рішенню
відповідача № 2800-21 від 12.06.2013 року, суд
дійшов висновку, що таке прийнято на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, оскільки за
наслідками судового розгляду справи в
повній мірі знайшли своє підтвердження
підстави для його прийняття. Отже, у
задоволенні вимог адміністративного
позову про його скасування слід
відмовити.

При розподілі судових витрат суд
керується ч. 3 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір», згідно якої, під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні вимог адміністративного
позову відмовити.

Стягнути із фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
суму судового збору в розмірі 1571 грн. 22
коп. (одна тисяча п'ятсот сімдесят одну
грн. 22 коп.) за призначенням: отримувач
коштів - УДКСУ у м. Вінниці, код платежу
22030001 банк отримувачв - ГУ ДКСУ у
Вінницькій області, код банку 802015, р/р
4002.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Богоніс Михайло Богданович