Справа № 345/757/14-а
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
Справа №
876/3397/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Курильця А.Р.,

суддів
Кушнерика М.П., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
м.Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області на
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 14
березня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області про
скасування рішення про перерахунок
пенсії, зобов'язання провести
перерахунок,-

в с т а н
о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м.Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області про
скасування рішення про перерахунок
пенсії, зобов'язання провести
перерахунок.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 14
березня 2014 року позов задоволено
повністю. Визнано незаконним
розпорядження № 161034 від 12.04.2013 року
Управління пенсійного Фонду України в
м. Калуші та Калуському районі про
перерахунок пенсії ОСОБА_1, згідно
якого перерахунок було проведено з
розрахунку пенсії в розмірі 80% від
заробітку. Зобов'язано Управління
пенсійного Фонду України в м. Калуші та
Калуському районі з 01.07.2012 року зробити
перерахунок пенсії ОСОБА_1, виходячи з
розміру 90% від суми місячного заробітку
з урахуванням поданої довідки про
новий посадовий оклад.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції Управління
Пенсійного фонду України в м.Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області оскаржило її, подавши до
Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, в якій зазначає, що оскаржувана
постанова є незаконна і необґрунтована
та прийнята з неправильним
застосуванням норм матеріального і
процесуального права, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, при невідповідності
висновків суду обставинам справи і
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову в задоволенні
позову, оскільки дії Управління в
частині проведення перерахунку пенсії
в розмірі 80% від суми місячної (чинної)
заробітної плати ОСОБА_1 відповідають
вимогам чинного законодавства.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомленні про місце та час розгляду
справи, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути дану справу згідно
з п.2 ч.1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга
Управління Пенсійного фонду України в
м.Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області не підлягає
до задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач знаходиться на обліку у
відповідача та з 10.12.2009р. отримує пенсію
за віком, призначену відповідно до ст.
50-1 Закону України "Про прокуратуру"
(далі - Закон № 1789-ХІІ) в розмірі 90% суми
місячного заробітку.

09.04.2013р. ОСОБА_1 звернувся до
відповідача із заявою про перерахунок
пенсії на підставі довідки про
заробітну плату прокуратури
Івано-Франківської області від 16.10.2012р.
№18/273/12 у зв'язку із підвищенням
заробітної плати за посадою заступника
начальника відділу прокуратури на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України від 31.05.2012р. № 505.

Як вбачається із розпорядження УПФУ в
м. Калуші та Калуському районі № 161034
від 12.04.2013 року, управлінням Пенсійного
фонду України в м. Калуші та Калуському
районі було проведено ОСОБА_1
перерахунок пенсії у розмірі 80
відсотків від заробітку з 01.07.2012 року .

Колегія суддів зазначає, що умови та
порядок пенсійного забезпечення
прокурорів та слідчих визначено ст. 50-1
Закону № 1789-ХІІ. Редакція зазначеної
статті змінювалась.

Так, відповідно до частини першої ст. 50-1
Закону № 1789-ХІІ в редакції, що діяла на
час призначення пенсії позивачу,
прокурори і слідчі зі стажем роботи не
менше 20 років, у тому числі зі стажем
роботи на посадах прокурорів і слідчих
прокуратури не менше 10 років, мають
право на пенсійне забезпечення за
вислугу років незалежно від віку.
Пенсія призначається в розмірі 80
відсотків від суми їхньої місячної
(чинної) заробітної плати, до котрої
включаються всі види оплати праці, на
які нараховуються страхові внески,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії. За кожен повний
рік роботи понад 10 років на цих посадах
пенсія збільшується на 2 відсотки, але
не більше 90 відсотків від суми
місячного (чинного) заробітку.

Законом України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» (далі -
Закон № 3668-VІ), який набрав чинності з
01.10.2011р., внесено зміни до ст. 50-1 Закону
№ 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках
розмір пенсії за вислугу років, яка
призначається прокурорам і слідчим у
разі реалізації ними такого права.

Так, відповідно до ст. 50-1 Закону №
1789-ХІІ у редакції Закону № 3668-VІ
прокурори і слідчі мають право на
пенсійне забезпечення за вислугу років
незалежно від віку за наявності на день
звернення вислуги років. Пенсія
призначається в розмірі 80 відсотків
від суми їхньої місячної (чинної)
заробітної плати, до якої включаються
всі види оплати праці, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 01.01.2011р. -
страхові внески на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
одержуваної перед місяцем звернення за
призначенням пенсії.

Таким чином, з 01.10.2011р. положення ч. 1 ст.
50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення
прокурорам і слідчим пенсії за вислугу
років у розмірі не більше 90 відсотків
від суми місячного (чинного) заробітку
втратили чинність у зв'язку з внесенням
змін до редакції цієї статті Законом №
3668-VІ.

Разом з тим, підстави та порядок
перерахунку пенсій прокурорам
регулюються ч.ч. 13, 18 ст. 50-1 Закону №
1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку
пенсії у зв'язку із прийняттям Закону №
3668-VІ змін не зазнали (змінилась лише
нумерація частин цієї статті).

Так, відповідно до ч.13 ст.50-1 Закону №
1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій
провадиться за документами пенсійної
справи та документами, додатково
поданими пенсіонерами, виходячи з
розміру місячного заробітку за
відповідною посадою, з якої особа
вийшла на пенсію, станом на час
звернення за призначенням або
перерахунком.

Згідно з ч.18 ст.50-1 Закону № 1789-ХІІ
призначені працівникам прокуратури
пенсії перераховуються у зв'язку з
підвищенням заробітної плати
відповідних категорій
прокурорсько-слідчих працівників.
Перерахунок призначених пенсій
провадиться з першого числа місяця, що
йде за місяцем, у якому настали
обставини, що тягнуть за собою зміну
розміру пенсії. Якщо при цьому
пенсіонер набув права на підвищення
пенсії, різницю в пенсії за минулий час
може бути виплачено йому не більш як за
12 місяців. Перерахунок пенсій
провадиться з урахуванням фактично
отримуваних працівником виплат і умов
оплати праці, що існували на день його
звільнення з роботи.

Таким чином, при перерахунку пенсії
працівникам прокуратури має
застосовуватися норма, що визначає
розмір пенсії у відсотках, яка діяла на
момент призначення пенсії, оскільки
внесені Законом № 3668-VІ зміни до ст. 50-1
Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у
відсотках стосуються порядку
призначення пенсії прокурорам і
слідчим у разі реалізації ними права на
пенсійне забезпечення, а не
перерахунку вже призначеної пенсії.
Процедури призначення та перерахунку
пенсії різні за змістом і механізмом їх
проведення. Нормами, які визначають
механізм проведення перерахунку
пенсії за вислугу років прокурорам є
ч.ч. 13, 18 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які змін
у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ
не зазнали.

Крім того, вирішуючи питання про
застосування цього Закону в часі,
колегія суддів виходить із того, що
згідно зі ст. 22 Конституції України
закріплені нею права і свободи не є
вичерпними, гарантуються і не можуть
бути скасовані. При прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законодавчих актів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав питання,
пов'язані з реалізацією права на
соціальний захист, і сформулював
правову позицію, згідно з якою
Конституція України виокремлює певні
категорії громадян України, що
потребують додаткових гарантій
соціального захисту з боку держави. До
них, зокрема, належать громадяни, які
відповідно до ст. 17 Конституції України
перебувають на службі у військових
формуваннях та правоохоронних органах
держави, забезпечуючи суверенітет і
територіальну цілісність України, її
економічну та інформаційну безпеку, а
саме: у Збройних Силах України, органах
Служби безпеки України, міліції,
прокуратури, охорони державного
кордону України, податкової міліції,
Управління державної охорони України,
державної пожежної охорони, Державного
департаменту України з питань
виконання покарань тощо (рішення
Конституційного Суду України від
06.07.1999р. № 8-рп/99 у справі щодо права на
пільги та від 20.03.2002р. № 5-рп/2002 у справі
щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний
Суд України вказав, що необхідність
додаткових гарантій соціальної
захищеності цієї категорії громадян як
під час проходження служби, так і після
її закінчення зумовлена насамперед
тим, що служба у Збройних Силах України,
інших військових формуваннях та
правоохоронних органах держави
пов'язана з ризиком для життя і
здоров'я, підвищеними вимогами до
дисципліни, професійної придатності,
фахових, фізичних, вольових та інших
якостей. Це повинно компенсуватися
наявністю підвищених гарантій
соціальної захищеності, тобто
комплексу організаційно-правових
економічних заходів, спрямованих на
забезпечення добробуту саме цієї
категорії громадян як під час
проходження служби, так і після її
закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях
Конституційного Суду України
розуміння сутності соціальних
гарантій працівників правоохоронних
органів, зокрема працівників
прокуратури, зміст та обсяг досягнутих
ними соціальних гарантій не може бути
звужено шляхом внесення змін до
законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Верховним Судом
України у постановах від 10.12.2013р.
(справа №21-348а13) та від 17.12.2013р. (справа
№21-445а13).

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
фактичні обставини справи та надав їм
належну правову оцінку, доводами
апеляційної скарги висновки, викладені
в судовому рішенні не спростовуються і
підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в м.Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195,198,200,205,207,254 КАС
України, суд, -

у х в а
л и в :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області залишити без задоволення, а
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 14
березня 2014 року у справі №345/757/14-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий
А.Р.Курилець

Судді
М.П.Кушнерик

В.В.Ніколін