Справа № 815/1442/14
Суддя: Андрухів В. В.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1442/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року Одеський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Андрухіва В.В.

при секретарі Белан М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одесі справу
за адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Арцизької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

27 лютого 2014 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Арцизької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області, в якому просила
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 13.12.2013 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач
заначила, що в період з 20 по 29 листопада
2013 року посадовими особами Головного
управління Міндоходів в Одеській
області проведено фактичну перевірку
господарської одиниці - крамниця
"ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, суб'єкт
господарювання - ФОП ОСОБА_1, за
результатами якої складений Акт про
результати фактичної перевірки від 29
листопада 2013 року, примірник якого
позивач отримала 29.11.2013 року.

Згідно висновків акту перевірки,
встановлено порушення позивачем п.2.6.
Розділу 2 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, не оприбуткування готівки у
книзі обліку доходів у день її
фактичного надходження, а саме:
готівкові кошти, які надійшли від
продажу товарів згідно супровідних
відомостей за 18.11.2013 року на суму 21 100,00
грн., за 19.11.2013 року на суму 17700,00 грн., за
20.11.2013 року на суму 10600,00 грн. - не
оприбутковані у книзі обліку доходів у
день їх фактичного надходження.

13.12.2013 року на підставі зазначеного
акту перевірки від 29.11.2013 року
Арцизькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів в Одеській
області прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних
санкцій у розмірі 247 000,00 грн.

Позивач зазначила, що здійснює
підприємницьку діяльність на підставі
договору відповідального зберігання з
ТОВ "МС 25" від 01.01.2013 року № 31 та договору
доручення № 869 від 01.06.2013 року,
укладеного з Громадською організацією
"Спілка споживачів "Мегаспорт". При
цьому позивач вказала, що жодний з цих
договорів не передбачає переходу до
неї права власності на
товарно-матеріальні цінності. Також за
вказаними договорами передбачена
винагорода повіреного, а відтак
доходом позивача є сума отриманої
винагороди. Позивач також зазначила, що
оскільки в неї відсутнє право
власності на товарно-матеріальні
цінності та нормативно врегульовано
право передачі третім особам
товарно-матеріальних цінностей,
отриманих за договором
відповідального зберігання від 01.01.2013
року № 31, отримані від кінцевого
споживача кошти не є її доходом і до
книги обліку доходів не повинні
вноситись.

Позивач вказала, що суми готівки, що
оприбутковуються, мають відповідати
сумам, визначеним у відповідних
касових (розрахункових документах)
документах.

Позивач звернула увагу на те, що у
розумінні того ж положення касові
документи вживаються, як документи
(касові ордери та відомості на виплату
грошей, розрахункові документи,
квитанції програмно-технічних
комплексів самообслуговування,
відомості закупівлі
сільськогосподарської продукції, інші
прибуткові та видаткові касові
документи), за допомогою яких
відповідно до законодавства України
оформляються касові операції, звіти

про використання коштів, а також
відповідні журнали встановленої форми
для реєстрації цих документів та книги
обліку. Виходячи з наведеного, є
очевидним, що не оприбуткована сума
готівки встановлюється виключно
шляхом звіряння даних книги обліку
доходів та витрат з даними
розрахункових документів, а відтак,
виходячи із супровідних відомостей
неможливо встановити повноту та
своєчасність оприбуткування чи не
оприбуткування готівки, яка надійшла
до каси.

Таким чином, податкове
повідомлення-рішення Арцизької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області №
від 13.12.2013 року, на думку позивача, є
протиправним та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити позов з наведених
вище підстав.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнали, вважаючи податкове
повідомлення-рішення Арцизької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Одеській області №
від 13.12.2013 року законним, а вимоги
позивача безпідставними, а тому
просили у задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представників
відповідача, дослідивши надані
сторонами докази, всебічно та повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, проаналізувавши
положення чинного законодавства, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.75.1 ст.75
Податкового кодексу України, органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки.

Судом встановлено, у період з 20 по 29
листопада 2013 року посадовими особами
Головного управління Міндоходів в
Одеській області проведено фактичну
перевірку господарської одиниці -
крамниця "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, суб'єкт
господарювання - ФОП ОСОБА_1 (код
НОМЕР_2), за результатами якої складений
Акт про результати фактичної перевірки
від 29 листопада 2013 року, примірник
якого позивач отримала 29.11.2013 року.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем п.2.6. Розділу 2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні, не
оприбуткування готівки у книзі обліку
доходів у день її фактичного
надходження, а саме: готівкові кошти,
які надійшли від продажу товарів
згідно супровідних відомостей за 18.11.2013
року на суму 21 100,00 грн., за 19.11.2013 року
на суму 17700,00 грн., за 20.11.2013 року на суму
10600,00 грн. - не оприбутковані у книзі
обліку доходів у день їх фактичного
надходження.

Під час перевірки уповноваженим
особам Головного управління
Міндоходів в Одеській області
позивачем було надано договір
відповідального зберігання від 01.01.2013
року № 31, укладений з ТОВ "МС 25"
(депонент), згідно умов якого депонент
передає, а ФОП ОСОБА_1 (зберігач) приймає
товарно-матеріальні цінності, в
подальшому майно, для відповідального
зберігання та організації експозиції.
Пунктом 4.1 даного Договору передбачено,
що винагорода зберігача за даним
договором визначається згідно актів
виконаних робіт по мірі виконання
таких робіт та послуг.

13.12.2013 року на підставі Акту фактичної
перевірки від 29 листопада 2013 року
Арцизькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів в Одеській
області прийнято податкове
повідомлення-рішення № про
застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних
санкцій у розмірі 247 000,00 грн. відповідно
до п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу
України та п.1 абз.2 Указу Президента
України № 436/95 від 12.06.1995 року "Про
застосування штрафних санкцій за
порушення норм з регулювання обігу
готівки".

Порядок ведення касових операцій у
національній валюті України
підприємствами (підприємцями), а також
окремі питання організації банками
роботи з готівкою врегульовано
Положенням про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженим постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 року № 637, яке розроблено
відповідно до ст.33 Закону України "Про
Національний банк України" (далі -
Положення № 637).

Пункт 1.2 Положення № 637 визначає
поняття "оприбуткування готівки" як
проведення підприємствами і
підприємцями обліку готівки в касі на
повну суму її фактичних надходжень у
касовій книзі, книзі обліку доходів і
витрат, книзі обліку розрахункових
операцій.

Згідно п. 2.6 Положення № 637 уся готівка,
що надходить до кас, має своєчасно (у
день одержання готівкових коштів) та в
повній сумі оприбутковуватися.

Судом встановлено, що 03.09.2008 року
Тарутинською районною державною
адміністрацією Одеської області
зареєстровано фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 за № 2
002151, що підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця Серії НОМЕР_3

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є
платником єдиного податку згідно
Свідоцтва Серії НОМЕР_4 та з 01.01.2012 року
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності,
відноситься до третьої групи платників
єдиного податку.

Статтею 291 Податкового кодексу України
визначено, що правові засади
застосування спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності, а
також справляння єдиного податку
встановлюються главою 1 розділу ХІV
Податкового кодексу України. Спрощена
система оподаткування, обліку та
звітності - особливий механізм
справляння податків і зборів, що
встановлює заміну сплати окремих
податків і зборів, встановлених
пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на
сплату єдиного податку в порядку та на
умовах, визначених цією главою, з
одночасним веденням спрощеного обліку
та звітності.

Згідно п.291.4 ст.291 Податкового кодексу
України, суб'єкти господарювання, які
застосовують спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності,
поділяються на шість груп платників
єдиного податку.

Зокрема, до третьої групи платників
єдиного податку відносяться - фізичні
особи-підприємці, які протягом
календарного року відповідають
сукупності таких критеріїв: не
використовують працю найманих осіб або
кількість осіб, які перебувають з ними
у трудових відносинах, одночасно не
перевищує 20 осіб; обсяг доходу не
перевищує 3000000 гривень.

Обсяг доходу платника єдиного податку
визначається відповідно до ст.292
Податкового кодексу України, якою
встановлено, що доходом платника
єдиного податку є для фізичної
особи-підприємця - дохід, отриманий
протягом податкового (звітного)
періоду в грошовій формі (готівковій
та/або безготівковій); матеріальній або
нематеріальній формі, визначеній
пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до
доходу не включаються отримані такою
фізичною особою пасивні доходи у
вигляді процентів, дивідендів, роялті,
страхові виплати і відшкодування, а
також доходи, отримані від продажу
рухомого та нерухомого майна, яке
належить на праві власності фізичній
особі та використовується в її
господарській діяльності.

Згідно з п.292.3 ст.292 Податкового кодексу
України, до суми доходу платника
єдиного податку включається вартість
безоплатно отриманих протягом
звітного періоду товарів (робіт,
послуг). Безоплатно отриманими
вважаються товари (роботи, послуги),
надані платнику єдиного податку згідно
з письмовими договорами дарування та
іншими письмовими договорами,
укладеними згідно із законодавством,
за якими не передбачено грошової або
іншої компенсації вартості таких
товарів (робіт, послуг) чи їх
повернення, а також товари, передані
платнику єдиного податку на
відповідальне зберігання і
використані таким платником єдиного
податку.

Відповідно до п.296.1 ст.296 Податкового
кодексу України, платники єдиного
податку, які обрали I, II та III групу,
ведуть облік у порядку, визначеному
підпунктами 296.1.1 - 296.1.3 статті 296
Кодексу, шляхом щоденного відображення
отриманих доходів за підсумками
робочого дня у книзі обліку доходів.
Форма книги обліку доходів (для
платників податку першої і другої груп
та платників єдиного податку третьої
групи, які не є платниками ПДВ) та форми
книги обліку доходів та витрат
платників єдиного податку третьої
групи, які є платниками ПДВ, а також
порядок їх ведення затверджені наказом
Міністерства фінансів України від
15.12.2011 року № 1637 "Про затвердження форм
книги обліку доходів і книги обліку
доходів і витрат та порядок їх ведення"
(далі - Порядок № 1637), який
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України від 27.12.2011 року за № 1534/20272.

Згідно п.4 Порядку № 1637, у книзі
відображається фактично отримана сума
доходу від провадження діяльності із
сумарним підсумком за місяць, квартал,
рік. У разі необхідності реєстрації
нової Книги протягом податкового
(звітного) періоду записи в ній
продовжуються наростаючим підсумком, а
попередня Книга залишається у платника
податку.

Пунктом 5 Порядку № 1637 визначено,
що записи у Книзі виконуються за
підсумками робочого дня, протягом
якого отримано дохід, зокрема кошти, що
надійшли на поточний рахунок платника
податку та/або отримано готівкою, сума
заборгованості, за якою минув строк
позовної давності, фактично безоплатно
отримано товари (роботи, послуги).
Пунктом 6 визначено, у якому порядку
заповнюються відомості у графи Книги.

Пунктом 296.10 ст.296 Податкового
кодексу України визначено, що платники
єдиного податку першої - третьої груп
не застосовують реєстратори
розрахункових операцій.

Постановою Кабінету Міністрів
України № 833 від 15.06.2006 року
затверджений Порядок здійснення
торговельної діяльності та Правила
торгового обслуговування на ринку
споживчих товарів, які згідно п.1
визначають загальні умови провадження
торговельної діяльності суб'єктами
оптової торгівлі, роздрібної торгівлі,
закладами ресторанного господарства,
основні вимоги до торговельної мережі,
мережі закладів ресторанного
господарства і торговельного
обслуговування споживачів (покупців),
які придбавають товари у підприємств,
установ та організацій незалежно від
організаційно-правової форми і форми
власності, фізичних осіб-підприємців
та іноземних юридичних осіб, що
провадять підприємницьку діяльність
на території України (далі - суб'єкти
господарювання).

Пунктом 22 вказаних Правил встановлено,
що розрахунки за продані товари та
надані послуги можуть здійснюватися
готівкою та/або в безготівковій формі
(із застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо)
відповідно до законодавства. Разом з
товаром споживачеві в обов'язковому
порядку видається розрахунковий
документ установленої форми на повну
суму проведеної операції, який
засвідчує факт купівлі товару та/або
надання послуги.

Під час проведення перевірки 20.11.2013
року ФОП ОСОБА_1 надала письмові
пояснення, згідно яких грошові кошти
згідно копій квитанцій до супровідних
відомостей за 18.11.2013 року на суму 21 100,00
грн., за 19.11.2013 року на суму 17700,00 грн., за
20.11.2013 року на суму 10600,00 грн., нею
перераховувались на ТОВ "МС 25", і ці
кошти є виторгом магазину "ІНФОРМАЦІЯ_1"
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.48).

Посилання представника позивача на те,
що ФОП ОСОБА_1 не продавала товар, а
здійснювала його передачу кінцевому
споживачу на підставі Договору
відповідального зберігання № 31 від
01.01.2013 року з ТОВ "МС 25" та виданої
останнім довіреності від 01.11.2013 року
(а.с.30, 32-34), суд вважає безпідставними,
оскільки правовідносини, які виникли
між сторонами на підставі вказаного
договору, визначаються за його змістом.

Так, відповідно до ч.1 ст.936 Цивільного
кодексу України за договором
зберігання одна сторона (зберігач)
зобов'язується зберігати річ, яка
передана їй другою стороною
(поклажодавцем), і повернути її
поклажодавцеві у схоронності.

Тобто, однією з умов договору
зберігання є повернення речі
поклажодавцеві.

Частиною 1 ст.944 Цивільного кодексу
України встановлено, що зберігач не має
права без згоди поклажодавця
користуватися річчю, переданою йому на
зберігання, а також передавати її у
користування іншій особі.

Наведеною нормою закону передбачено,
зокрема, право зберігача передати річ у
користування іншій особі лише за
згодою поклажодавця.

Згідно ч.1 ст.946 Цивільного кодексу
України, плата за зберігання та строки
її внесення встановлюються договором
зберігання.

Тобто, встановлення плати за
зберігання та строки її внесення є
однією з істотних умов договору
зберігання.

При цьому, як вбачається з наданого
суду позивачем договору
відповідального зберігання № 31 від
01.01.2013 року з ТОВ "МС 25", п.1.4 договору
передбачено право зберігача передати
майно третім особам за письмовим
розпорядженням ТОВ "МС 25".

Як передбачено ст.944 Цивільного кодексу
України, передача речі зберігачем
іншій особі можлива лише у
користування. Однак, як вбачається з
матеріалів справи, передане позивачу
на зберігання майно фактично
передавалося у власність кінцевим
споживачам, і сплачені останніми суми
грошових коштів фактично є оплатою за
придбані у власність речі.

Беручи до уваги, що товари
придбавалися фізичними особами для
особистих потреб, що є очевидним,
позивачка не мала можливості повернути
ці товари поклажодавцеві, як того
вимагає договір зберігання.

Крім того, в порушення вимог ч.1 ст.946
Цивільного кодексу України, сторонами
договору зберігання № 31 у самому
договорі не встановлено розмір плати
за зберігання, як того вимагає закон.
Тобто, в договорі відсутня одна з
істотних його умов. Договір містить
лише посилання на акти виконаних робіт
(п.4.1 Договору), хоча зберігання не є
роботою, а є послугою.

Також, суд звертає увагу на те, що п.п.2.2.2
та п.5.4 Договору передбачено обов'язок
зберігача заміняти ярлики на майні під
час проведення акцій, та
відповідальність за невиконання цього
обов'язку у вигляді штрафу в розмірі
недоотриманого прибутку.

Зазначені вище обставини та загальна
суть договору № 31 від 01.01.2013 року та
довіреності від 01.01.2013 року, виданої ТОВ
"МС 25" ФОП ОСОБА_1, свідчать про те, що
сторони договору не мали на меті
укладання саме договору зберігання
відповідно до положень Глави 66
Цивільного кодексу України
"Зберігання", а мали на меті передачу
від ТОВ "МС 25" до ФОП ОСОБА_1 товару для
його реалізації з метою отримання
прибутку.

Дана обставина також підтверджується
наведеними вище поясненнями ФОП
ОСОБА_1, у яких вона сама називає
отримані нею 18, 19 та 20 листопада 2013 року
грошові кошти - виторгом магазину
"ІНФОРМАЦІЯ_1".

Таким чином, суд вважає, що позивач, як
платник єдиного податку, має право
здійснювати як продаж товару, так і
здійснювати діяльність посередника у
торгівлі товарами широкого
асортименту, і фактично позивач
здійснювала таку діяльність з продажу
товару Експозиційної точки споживчої
мережі "Мегаспорт", що відповідає
поняттю купівлі-продажу згідно зі ст.655
Цивільного кодексу України, пп.14.1.202
п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

Тому, відповідно до вимог п. 2.6 ст. 2
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні, п.4
Наказу Міністерства фінансів України
від 15.12.2011 р. N1637 "Про затвердження форм
книги обліку доходів і книги обліку
доходів і витрат та порядок їх ведення"
ФОП ОСОБА_1 зобов'язана була
відображати господарські операції з
продажу товарів 18, 19 та 20 листопада 2013
року в Книзі доходів за підсумками
кожного робочого дня, що нею зроблено
не було.

З наданої відповідачем засвідченої
копії Книги обліку доходів і витрат ФОП
ОСОБА_1 вбачається, що останній запис у
Книзі зроблено позивачем у вересні 2013
року.(а.с.45-47).

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення. Частиною 2 ст. 71 цього
Кодексу передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем доведено
суду правомірність та обґрунтованість
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення № від 13.12.2013
року, при тому, що позивач не довів суду
відсутність порушень податкового
законодавства, зазначених у висновках
Акту фактичної перевірки від 29.11.2013
року, а тому у задоволенні позову
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
належить відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 6-9, 11, 71, 86, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Арцизької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів в
Одеській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 13.12.2013 року - відмовити
повністю.

Апеляційна скарга на постанову
суду може бути подана до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції з
одночасним надісланням її копії до
суду апеляційної інстанції - протягом 10
днів з дня проголошення постанови, а у
разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС
України, - протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної
сили у разі неподання апеляційної
скарги у 10-денний строк з дня отримання
копії постанови. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст постанови
виготовлено 28 квітня 2014 року.

Суддя:
В.В.Андрухів