Справа № 2а-8862/12/2670
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-8862/12/2670
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Губської О.А. та Епель О.В.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду,
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Нікея-ЛТД» на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
серпня 2012 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Нікея-ЛТД» до Київської регіональної
митниці, Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві про визнання
нечинним рішення від 26 квітня 2012 року
№100190000/2012/311980/1 в частині, стягнення
коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нікея-ЛТД» (далі -
ТОВ «Нікея-ЛТД» або позивач) звернулося
до суду з позовом до Київської
регіональної митниці (далі -
відподвіач-1), Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві (далі - відповідач-2)
про визнання нечинним рішення
Київської регіональної митниці про
визнання митної вартості товарів
№100190000/2012/311980/1 від 26 квітня 2012 року в
частині; стягнення з Держаного бюджету
України надміру сплаченого суму мита у
розмірі 2854,19 грн., надміру сплаченого
податку на додану вартість у розмірі
9796,14 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 29
серпня 2012 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, ТОВ «Нікея-ЛТД» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги. Позивач
вважає, що суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи; обставини для справи, що
мають значення, які суд першої
інстанції вважав встановленими, не
доведені відповідачем; висновки суду
не відповідають обставинам справи; суд
порушив норми матеріального права,
адже не застосував закон, який підлягає
застосуванню до спірних правовідносин
між особами, які брали участь у справі
№2а-8862/12/2670, а саме п.56.9. ст. 56
Податкового кодексу України та ч.6 ст. 264
МК України 2002 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явились в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційних скарг та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п.п. 1, 4 ч. 1 ст.
202 КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи та судове рішення ухвалено без
додержання норм матеріального і
процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та як свідчать матеріали справи, між
ТОВ «Нікея-ЛТД» (Покупець) та Компанією
LIMITED» Китай (Продавець) 07 вересня 2010
року було укладено Контракт № NK2010/1,
згідно з підпунктом 1.1 якого
передбачено, що Продавець продає, а
Покупець купує електротехнічну
продукцію, вказану в інвойсах, які є
невід'ємні частини даного контракту.

На виконання умов вказаного контракту
позивачем на митну територію України 18
квітня 2012 року було ввезено товар -
світильники загального призначення
для освітлення
суспільно-адміністративних та
складських приміщень, які
закріплюються на стелі або на стіні,
призначені для використання з
газорозрядними лампами, мають
металевий корпус та пластиковий
розсіювач типу B-DG: CUPOL L150M-AC B-DG-0997 -150 шт. -
45 кор. Всього: 150 шт. Торгівельна марка
ELECTRUM Виробник: ELECTRUM LIMITED Країна
виробництва: CN 45 карт. кор. (товар № 2);
світильники загального призначення
для приміщень, які встановлюються на
столі, призначені для використання з
лампами розжарювання, мають металевий
корпус: 21-1022 Base mono 60W Е27 red - 300 шт. - 25 кор.
21-1023 Base mono 60W Е27 black - 300 шт. - 25 кор. 21-1071 Gama
40W Е14 white - 300 шт. - 25 кор. 21-1072 Gama 40W E14 blue - 300
шт. - 25 кор. Всього: 1200 шт. Торгівельна
марка ELECTRUM Виробник: ELECTRUM LIMITED Країна
виробництва: CN 100 місць, карт. кор. (товар
№ 4); світильники загального
призначення для освітлення
суспільно-адміністративних та
складських приміщень, які
закріплюються на стелі або на стіні,
призначені для використання з
люмінесцентними лампами, мають
металевий корпус серії 22: 22-1030 LPO-418-1070
шт. 535 кор. Всього: 1070 шт. Торгівельна
марка ELECTRUM Виробник: ELECTRUM LIMITED Країна
виробництва: CN 535 карт. кор. (товар № 5).

Відповідно до вантажної митної
декларації № 100190000/2012/316106 від 18 квітня
2012 року митна вартість була визначена
за ціною договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), тобто
за основним методом визначення митної
вартості товарів, передбаченим ст. 266 МК
України. За розрахунками декларанта
митна вартість товару становила у
розмірі 4275, 00 USD (товар № 2), у розмірі 4122,
00 USD (товар № 4), у розмірі 11556, 00 USD (товар
№ 5).

18 квітня 2012 року інспектором Київської
регіональної митниці у зв'язку із
сумнівами щодо митної вартості товару
згідно з вимогами пункту 11 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.12.2006 року № 1766, було запропоновано
декларанту надати додаткові документи
для підтвердження митної вартості
товару, а саме: прайс - листи фірми -
виробника товару, калькуляцію
фірми-виробника товару, копію ВМД країн
відправлення (експортну декларацію),
банківські документи (20% передоплати),
податкові, видаткові накладні;
висновки експертних організацій щодо
вартісних характеристик товару.
Вказаний перелік документів зазначено
на звороті другого аркушу декларації
митної вартості від 18 квітня 2012 року
№10019000/2012/316106.

ТОВ «Нікея-ЛТД» (декларант) був
ознайомлений із переліком додаткових
документів, які необхідно надати
митному органу, 19 квітня 2012 року, що
підтверджується розпискою ОСОБА_2

24 квітня 2010 року ТОВ «Нікея-ЛТД» надано
Київській регіональній митниці лист
№75 щодо подання додаткових документів
на підтвердження митної вартості (на
вимогу митного органу), до якого було
додано копію прайс-листа від 09.01.2012 року
на англійській мові, копію -переклад
від 09.01.2012 року, копію видаткової
накладної № 0604 від 19.04.2012 року, копію
рахунку-фактури № 990349 від 17.04.2012 року,
копія податкової накладної № 153 від
19.04.2012 року, копію експертного висновку
Київської торгово-промислової палати
№ Ц-181 від 19.03.2012 року, копію платіжного
доручення в іноземній валюті № 20585325
від 12.04.2012 року, копії ВМД № 100190000/2012/308551,
№ 100190000/2012/307973. Про надання вказаних
документів декларантом 24 квітня 2012
року було також зазначено на звороті
декларації митної вартості від 18
квітня 2012 року.

Проаналізувавши подані декларантом
документи Київською регіональною
митницею з'ясовано, що останнім на
вимогу митного органу не надано
калькуляцію фірми -виробника,
експертну ВМД країни -відправлення.
Окрім цього, з поданих декларантом
документів, зокрема прайс-листа від 09
січня 2012 року інформація про вартість
товару №5 відсутня та з наданого
експертного висновку Київської
торгово-промислової палати № Ц-181 від 19
березня 2012 року не вбачається, що він
стосується товару, який імпортується.

26 квітня 2010 року Київською
регіональною митницею було прийнято
рішення про визначення митної вартості
товарів №100190000/2012/311980/1 із
застосуванням резервного методу,
відповідно до якого митна вартість
товару була визначена із розрахунку
вартість за одиницю 6,1957 USD, загальна
сума 4275, 00 USD (товар № 2), вартість за
одиницю 4,5400 USD, загальна вартість 5493, 40
USD вартість за одиницю (товар 4),
вартість за одиницю 4,4500 USD, загальна
вартість 15 957, 70 USD вартість за одиницю
(товар 5).

Листом № 14/4-11/15856 від 27 квітня 2012 року
митний орган на підставі заяви
декларанта, надав згоду на випуск
товарів у вільний обіг під гарантійні
зобов'язання шляхом сплати до
державного бюджету сум податків і
зборів згідно з митною вартістю
товарів, визначеною відповідачем.

ТОВ «Нікея-ЛТД» направлено до
Київської регіональної митниці листи з
проханням надати пояснення щодо
визначення митним органом митної
вартості товару, який постачався
згідно з Контрактом поставки товарів №
NK2010/1 від 07 вересня 2010 року щодо яких
було прийнято рішення про визначення
митної вартості товарів №100190000/2012/311980/1
від 26 квітня 2012 року на, що Київською
регіональною митницею на адресу ТОВ
«Нікея-ЛТД» надіслано відповідь від 04
травня 2012 року № 14/1-11/16150.

Рішення про визначення митної вартості
товарів №100190000/2012/311980/1 від 26 квітня 2012
року ТОВ «Нікея-ЛТД» було оскаржено до
Державної митної служби України, яка в
свою чергу рішенням від 13 червня 2012
року №15/1-15.2-1/1067 залишила скаргу без
задоволення.

Фактичні обставини справи
підтверджуються матеріалами справи та
сторонами не оспорюються.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позовних вимог та надаючи
аналіз законодавчим актам, що
регулюють спірні правовідносини
дійшов до висновку, що позивачем не
надано всіх документів, які вимагались
митним органом відповідно до МК
України та п. 11 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, а отже у відповідача-1 були
відсутні підстави для прийняття методу
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до МК України переміщення
через митний кордон України товарів та
інших предметів підлягає митному
оформленню, яке відповідно до частини 2
ст. 27 цього Кодексу (в редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) завершується тільки
після здійснення встановлених
законодавством України необхідних для
цього товару видів контролю.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення
контролю за правильністю визначення
митної вартості товарів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№339 від 9 квітня 2008 року (чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин), контроль за
правильністю визначення митної
вартості товарів під час проведення
операцій їх митного контролю і митного
оформлення здійснюється митним
органом відповідно до ст. 41 МК України
шляхом проведення перевірки
документів, поданих для підтвердження
заявленої митної вартості товарів, і
відомостей, що необхідні для
здійснення митного контролю, згідно з
Порядком декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 20 грудня 2006 року
№ 1766 (чинній на момент виникнення
спірних правовідносин).

Положеннями ст. 54 МК України
передбачено, що документи, необхідні
для здійснення митного контролю,
подаються митному органові при
перетинанні товарами і транспортними
засобами митного кордону України,
декларуванні товарів і транспортних
засобів, повідомленні митного органу
про намір здійснити переміщення
товарів і транспортних засобів через
митний кордон України, здійсненні
митними органами інших контрольних
функцій відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 МК України
визначено, що декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари і транспортні засоби, мету
їх переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення.

Згідно зі ст. 86 МК України митна
декларація приймається та
реєструється митним органом у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Подання митної декларації повинно
супроводжуватися наданням митному
органу комерційних супровідних та
інших необхідних документів, перелік
яких визначається Кабінетом Міністрів
України або уповноваженим ним органом.
Митна декларація приймається митним
органом, якщо встановлено, що в ній
містяться всі необхідні відомості і до
неї додано всі необхідні документи.

Положеннями ст. 262 МК України
передбачено, що митна вартість товарів
і метод її визначення заявляються
(декларуються) митному органу
декларантом під час переміщення
товарів через митний кордон України
шляхом подання декларації митної
вартості.

Відповідно до ст. 264 МК України заявлена
декларантом митна вартість товарів і
подані ним відомості про її визначення
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

У разі потреби у підтвердженні
заявленої митної вартості товарів
декларант зобов'язаний подати митному
органу необхідні для цього відомості
та забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

У разі виникнення потреби в уточненні
заявленої митної вартості товарів або
в разі незгоди декларанта з митною
вартістю, визначеною митним органом,
декларант має право звернутися до
митного органу з проханням випустити
товари, що декларуються, у вільний обіг
під гарантію уповноваженого банку або
сплатити податки і збори (обов'язкові
платежі) згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною митним органом.

На письмову вимогу декларант має право
на надання йому в тижневий строк з дня
звернення письмового пояснення
стосовно того, як митним органом було
визначено митну вартість оцінюваних
товарів.

Умови та механізм декларування митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, подання
декларантом відомостей для її
підтвердження визначені положеннями
Порядку декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, та подання
відомостей для її підтвердження,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1766 від 20 грудня 2006
року (чинною на момент виникнення
спірних правовідносин).

Згідно ст. 7 вищезазначеного Порядку
для підтвердження заявлених
відомостей про митну вартість товарів
декларант зобов'язаний подати:
зовнішньоекономічний договір
(контракт); рахунок-фактуру (інвойс);
банківські платіжні документи (якщо
рахунок сплачено), а також інші
платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару;
рішення митного органу про визначення
митної вартості раніше ввезених
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів, якщо воно
прийнято за одним договором
(контрактом); пакувальні листи; копію
ліцензії на ввезення (вивезення)
товарів, імпорт (експорт) яких підлягає
ліцензуванню.

Відповідно до п. 13 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1766 від 20 грудня 2006 року, декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи, визначені у пункті 11 цього
Порядку, протягом 10 календарних днів
після ознайомлення із записом митного
органу про їх подання. У разі відмови
подати додаткові документи декларант
робить відповідний запис із
зазначенням дати, прізвища та
проставляння свого підпису на
зворотному боці основного аркуша
декларації митної вартості.

Згідно з п. 14 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, якщо декларантом не
подано в установлений строк додаткові
документи або якщо він відмовився від
їх подання, митну вартість товарів
визначає митний орган на підставі
наявних відомостей згідно із
законодавством.

Відповідно до ч. 8 ст. 264 МК України
декларант має право оскаржити рішення
митного органу щодо визначення митної
вартості оцінюваних товарів до митного
органу вищого рівня та/або до суду. У
повідомленні митного органу вищого
рівня про результати розгляду скарги
обґрунтовується прийняте за скаргою
рішення та міститься інформація про
право декларанта оскаржити це рішення
в судовому порядку.

Положеннями ст. 266 МК України
передбачено, що визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України, здійснюється
шляхом застосування таких методів: за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються (метод 1); за ціною угоди
щодо ідентичних товарів (метод 2); за
ціною угоди щодо подібних (аналогічних)
товарів (метод 3); на основі віднімання
вартості (метод 4); на основі додавання
вартості (метод 5); резервного (метод 6).

Основним є метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції).

Якщо митна вартість не може бути
визначена за методом 1 згідно з
положеннями ст. 267 МК України,
проводиться процедура консультацій
між митним органом та декларантом з
метою обґрунтованого вибору підстав
для визначення митної вартості
відповідно до вимог статей 268 і 269 МК
України. У ході таких консультацій
митний орган та декларант можуть
здійснити обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів, які імпортуються в
Україну, відповідно до вимог статей 268 і
269 МК України за основу може братися або
ціна, за якою оцінювані ідентичні або
подібні (аналогічні) товари були
продані в Україні не пов'язаному з
продавцем покупцю відповідно до вимог
ст. 271 МК України, або обчислена
відповідно до вимог ст. 272 МК України
вартість товарів.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта.

У разі якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
установлених статтею 273 МК України.

Згідно ч. 4 ст. 267 МК України метод
визначення митної вартості за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартості операції),
використовується в разі, якщо: немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів; стосовно продажу оцінюваних
товарів або їх ціни відсутні будь-які
умови або застереження, що
унеможливлюють визначення вартості
цих товарів; жодна частина виручки від
будь-якого подальшого перепродажу,
розпорядження або використання
товарів покупцем не надійде прямо чи
опосередковано продавцеві, якщо тільки
не може бути зроблено відповідне
коригування відповідно до положень
частини другої цієї ст.; покупець і
продавець не є пов'язаними між собою
особами або хоч і є пов'язаними між
собою особами, але ці відносини не
вплинули на ціну товарів.

Водночас як вбачається з матеріалів
справи позивачем були надані всі
необхідні документи на підтвердження
задекларованої митної вартості
товарів за першим методом, тобто ціною
договору (контракту поставки товарів №
NK2010/1 від 07 вересня 2010 року), про що
свідчить перелік документів, поданих
при оформленні декларації митної
вартості, а також подані разом із
супровідним листом № 76 від 24 квітня 2012
року додаткові документи.

На підставі наведеного колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що у разі
незгоди митного органу із митною
вартістю імпортованого товару він
відповідно до вимог статті 266 МК
зобов'язаний провести процедуру
консультацій, у ході яких має дійти
висновків щодо застосування того чи
іншого методу визначення митної
вартості товарів, при цьому кожний
наступний метод застосовується у разі
неможливості застосування
попереднього із наведенням
відповідних аргументів.

Водночас колегією суддів встановлено,
що Київською регіональною митницею
було визначено вартість
задекларованих товарів шляхом
застосування шостого резервного
методу без дотримання вимог ст. 266 МК
України щодо послідовності методів
визначення митної вартості, а також
всупереч вимогам пункту 14 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з доводами позивача про
неправомірність застосування Митницею
шостого (резервного) методу визначення
митної вартості товару без
послідовного застосування попередніх
п'яти, як це встановлено частиною п'ятою
статті 266 МК, та без обґрунтування
неможливості їх застосування.

Наведене також узгоджується з позицією
Верховного Суду України викладеною у
постановах від 21 січня 2011 року (справа
№ 21-56а10), 7 лютого 2011 року (справа №
21-76а10), 14 листопада 2011 року (справа №
21-213а11), 6 лютого 2012 року (справа № 21418а11).

Також, як вбачається зі змісту норм
пункту 14 Порядку декларування митної
вартості товарів та частини четвертої
статті 266 МК, позивач не зобов'язаний
надавати повний перелік документів,
визначених пунктом 11 зазначеного
Порядку. При цьому витребування таких
документів може мати місце тільки у
випадку наявності обґрунтованих
сумнівів у достовірності поданих
декларантом відомостей.

Аналогічний за змістом висновок
міститься також у постанові Верховного
суду України від 29 травня 2012 року у
справі № 21-91а12.

Разом з тим, витребувавши весь перелік
документів, передбачених пунктом 11
Порядку декларування митної вартості
товарів, митний орган не зазначив, які
саме обставини ці документи повинні
підтвердити.

Відповідач не надав доказів того, що
документи, подані позивачем для
митного оформлення товару, є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації.

Так, відповідачем не були обґрунтовані
сумніви щодо умисного зменшення
позивачем ціни товару, зокрема, у
оскаржуваному рішенні про визначення
митної вартості товарів відсутній
висновок відповідача про те, що
визначена декларантом митна вартість
нижча, ніж прямі витрати на виробництво
цього товару, в тому числі сировини,
матеріалів та/або комплектуючих, які
входять до складу товару. Відповідно до
ч.3 ст. 265 МК України, лише у разі
наявності такого висновку, митний
орган має право зобов'язати декларанта
визначити митну вартість іншим
способом, ніж він використав для її
визначення.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилково висновку про те, що
відповідач прийняв спірне рішення про
визначення митної вартості
імпортованого позивачем товару в межах
повноважень та з дотриманням вимог
чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що суд першої інстанції
вирішуючи даний спір по суті не повно
з'ясував обставини справи, зокрема не
врахував доводів позивача.

Так, як вбачається з адміністративного
позову, позивач просить визнати
оскаржуване рішення відповідача
нечинним, оскільки вважає, що в силу
положень п.56.9. ст. 56 Податкового кодексу
України його скарга №99 є повністю
задоволеною, а тому повинна бути
застосована митна вартість визначена
позивачем.

Колегія суддів з такими доводами
позивача погоджується частково з
огляду на таке.

Відповідно до Загальних положень
Порядку оформлення, подання платниками
податків скарг на грошові зобов'язання,
визначені митними органами, та їх
розгляду Державною митною службою
України, затвердженого наказом
Державної митної служби України від 18
квітня 2011 року № 315, цим Порядком
визначено вимоги до оформлення,
подання платниками податків скарг на
грошові зобов'язання, визначені
митними органами, а також розгляду їх
Держмитслужбою.

Згідно з пунктом 3.2 Порядку оформлення,
подання платниками податків скарг на
грошові зобов'язання, визначені
митними органами, та їх розгляду
Державною митною службою України датою
отримання скарги Держмитслужбою є,
зокрема, при надсиланні скарги поштою -
дата її вручення, яка зазначена
посадовою особою Держмитслужби, до
компетенції якої належить реєстрація
вхідної та вихідної кореспонденції, у
повідомленні про вручення.

Пунктом 3.3 Порядку оформлення, подання
платниками податків скарг на грошові
зобов'язання, визначені митними
органами, та їх розгляду Державною
митною службою України передбачено, що
Голова Держмитслужби (або його
заступник) зобов'язаний прийняти
вмотивоване рішення за результатом
розгляду скарги, а структурний
підрозділ Держмитслужби,
уповноважений на розгляд скарги, -
надіслати це рішення протягом 20
календарних днів, наступних за днем
отримання Держмитслужбою скарги
платника податків, або протягом строку,
продовженого за рішенням Голови
Держмитслужби (або його заступника), на
адресу платника податків поштою з
повідомленням про вручення або надати
йому під розписку.

Відповідно до пункту 3.6 Порядку
оформлення, подання платниками
податків скарг на грошові зобов'язання,
визначені митними органами, та їх
розгляду Державною митною службою
України якщо вмотивоване рішення за
результатом розгляду скарги платника
податків не надсилається платнику
податків протягом 20-денного строку або
протягом строку, продовженого за
рішенням Голови Держмитслужби (або
його заступника), така скарга
вважається повністю задоволеною на
користь платника податків з дня,
наступного за останнім днем зазначених
строків.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся із скаргою №99 до
Державної митної служби України 07
травня 2012 року, яка отримана останнім 11
травня 2012 року. Водночас відповідь на
дану скаргу була надіслана позивачу
листом від 13 червня 2012 року №15/1-15.2-1/1067,
тобто з пропуском 20-денного строку,
передбаченого законодавством.

Вказана обставина відповідачем не
спростовуються.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
помилково прийшов до висновку про
прийняття спірного рішення про
визначення митної вартості товарів від
26 квітня 2012 року №100190000/2012/311980/1, в межах
повноважень та з дотриманням вимог
чинного законодавства. Відтак є
достатні підстави визнати вказане
рішення нечинним.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
не підлягає задоволенню позовна вимога
про повернення позивачу надміру
сплачених коштів.

Так, відповідно до ст. 27 МК України якщо
задоволення скарги на рішення, дії або
бездіяльність органів доходів і зборів
або їх посадових осіб пов'язане з
виплатою грошових сум, їх виплата
здійснюється за рахунок державного
бюджету органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, на підставі рішення суду,
органу чи посадової особи щодо
задоволення скарги повністю або
частково в порядку, визначеному
законом.

Водночас позивачем не була дотримана
процедура, передбачена розділом ІІІ
Порядку повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково або надміру
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митним
органом, затвердженого наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007р. № 618, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25.09.2007 за
№1097/14364, зокрема в частині поданні
відповідної заяви до відповідача-1 з
наданням підтверджуючих документів, а
тому колегія судів не вбачає
порушеного права позивача.

Відповідно до пп. 1, 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підставою для скасування судового
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги знайшли своє часткове
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи, через що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню,
з винесенням нового рішення про
часткове задоволення позову, шляхом
визнання нечинним рішення Київської
регіональної митниці про визнання
митної вартості товарів від 26 квітня 2012
року №100190000/2012/311980/1 в частині.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Нікея-ЛТД» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 29 серпня 2012 року
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою позовні вимоги задовольнити
частково.

Визнати нечинним рішення Київської
регіональної митниці №100190000/2012/311980/1
від 26 квітня 2012 року в частині
визначення митної вартості:

- світильників загального призначення
для приміщень, які встановлюються на
столі, призначених для використання з
лампами розжарювання, мають металевий
корпус: 21-1022 Base mono 60W E27 red - 300 шт. - 25 кор.
21-1023 Base mono 60W E27 black - 300 шт. 25 кор. 21-1071 Gama 40W
E14 white - 300 шт. 25 кор. 21-1072 Gama 40W E14 blue - 300 шт.
25 кор. Всього: 1200шт. Торгівельна марка
ELECTRUM Виробник ELECTRUM LIMITED Країна
виробництва: CN 100 місць, карт. кор.;

- світильників загального призначення
для освітлення
суспільно-адміністративних та
складських приміщень, які
закріплюються на стелі або стіні,
призначення для використання з
люмінесцентними лампами, мають
металевий корпус серії 22: 22-1030 LPO-418-1070шт.
535 кор. Всього 1070 шт. Торгівельна марка
ELECTRUM Виробник ELECTRUM LIMITED Країна
виробництва: CN 535 місць, карт. кор.

В задоволенні іншій частини позову
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено
28.04.2014 року.

Головуючий суддя

Федотов І.В.

Судді:

Епель О.В.

Губська О.А.