Справа № 826/786/14
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
№ 826/786/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Васильченко І.П.,
розглянувши в письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «ТІСА» до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві провизнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,
Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем в порушення норм
податкового законодавства України,
прийняті протиправні податкові
повідомлення-рішення, якими позивачу
неправомірно збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість, що призвело до порушення прав
та законних інтересів позивача.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12.02.2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі. Справу
призначено до судового розгляду на
В судовому засіданні 24.02.2014 року судом
оголошувалась перерва в судовому
розгляді в порядку статті 150 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з необхідністю отримання
додаткових доказів у справі.
В судовому засіданні 03.03.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив суд адміністративний
Представник відповідача в судовому
засіданні 03.03.2014 року проти позову
заперечив з підстав його
В судовому засіданні 03.03.2014 року за
клопотанням сторін ухвалено про
продовження вирішення справи у
письмовому провадженні відповідно до
частини 4 статті 122 Кодексу
адміністративного судочинства
Дослідивши матеріали адміністративної
справи, оцінивши наявні в ній докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, що мають значення
для прийняття рішення, судом
встановлено наступне.
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТІСА» є юридичною
особою та перебуває на обліку в
Державній податковій інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві.
Державною податковою інспекцією у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві проведено
позапланову документальну виїзну
питань достовірності нарахування та
сплати податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинах з ТОВ «ВКП
«Едвертайзінг Консалт», (), ТОВ «Акватрейдінг» () за період з 01.01.2010 року по 31.12.2012
За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт №
6/26-53-22-01-21/32662933 від 23.08.2013 року, яким
встановлено порушення позивачем
п.п.139.1.9 п. 139.1. ст.139 Податкового Кодексу
України від 02 грудня 2010 року № 2755- VI, із
змінами та п. 5.1 п.п. 5.3.9 ст.5 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств " (далі за текстом Закон) №
334/94 - ВР від 28.12.1994 року в редакції
Закону України від 22.05.1997 року № 283/97 -
ВР, що призвело до заниження податку на
прибуток в сумі 460542,00 грн. в т.ч. за І кв.
пп.7.4.1 та пп.7.4.5 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5, пп.7.7.1 п.7.7
Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.97 № 168/97-ВР (із змінами
та доповненнями), п. 198.3, п. 198.6 ст.198
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
№ 2755- VI із змінами та доповненнями, що
призвело до заниження податку на
додану вартість всього на суму 386886,00
На підставі складеного акту перевірки,
13.09.2013 року Державною податковою
інспекцією у Дніпровському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
Не погоджуючись з зазначеними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач послідовно оскаржував їх до
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
та до Міністерства доходів і зборів
України в межах процедури
адміністративного оскарження.
Так, рішенням Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві про результати розгляду
первинної скарги № 6354/10/26-15-10-04 від
22.11.2013 року скаргу позивача від 26.09.2013
року № 44/0913 задоволено частково.
Залишено без змін податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дніпровському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
скасовано повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві від 13.09.2013
суму грошового зобов'язання в частині
штрафних санкцій у розмірі 9787 грн.
Державною податковою інспекцією у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві винесене
Так, з урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, позивач просив суд
визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення рішення
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
Перевіркою встановлено, що між
позивачем та ТОВ «Алатар-Техно»
укладено договори № 010210/1 від 01.02.2010
року, № 010210/2 від 01.02.2010 року, № 010310/1 від
01.03.2010 року, № 010410/1 від 01.04.2010 року, №
010510/1 від 01.05.2010 року, № 010610/1 від 01.06.2010
року, № 010810/1 від 01.08.2010 року, № 011010/3 від
01.10.2010 року, № 040111/3 від 04.02.2011 року, №
040111/4 від 04.01.2011 року, № 030112/4 від 03.01.2012
року, № 030112-3 від 03.01.2012 року.
На виконання умов вищезазначених
договорів ТОВ «Алатар-Техно» виписало
наступні податкові накладні: №41 від
т.ч.: ПДВ 6416,60грн., №52 від 30.03.12 на суму
т.ч. ПДВ 7500,00 грн., №53 від 31.01.2012р. на суму
грн. в т.ч. ПДВ 7500,00 грн., №81 від 30.11.11 на
т.ч. ПДВ 6050,00 грн., від 31.10.11 №115 на суму
т.ч. ПДВ 7500,00 грн., №179 від 29.07.11 р. на суму
-5000,00 грн. в т.ч. ПДВ 7500,00 грн., №178 від
т.ч. ПДВ 4732,80 грн., №143 від 30.06.11р. на суму
грн. в т.ч. ПДВ 8582,80 грн., №79 від 31.05.11р. на
т.ч. ПДВ 7500,00грн., №67 від 31.03.11р. на суму
в т.ч. ПДВ 3681,60 грн., №68 від 28.02.11 р. на
т.ч. ПДВ 7500,00грн., № 103 від 26.02.10р. на суму
в т.ч. ПДВ 9300,00грн., №154 від 31.03.10р. на суму
т.ч. ПДВ 8658,00 грн., №274 від 31.05.10р. на суму
в т.ч. ПДВ 9278,00грн., №332 від 30.06.10р. на суму
в т.ч. ПДВ 7500,00грн., №495 від 31.08.10р. на суму
т.ч. ПДВ 4965,80 грн., №562 від 30.09. 10р. на суму
т.ч. ПДВ 7500грн., № 627 від 29.10.10р. на суму
грн. в т.ч. ПДВ 7500грн., №785 від 31.12.10р. на
Крім того, під час проведення
перевірки, позивачем було надано копії
актів здачі-приймання виконаних робіт,
що підтверджували реальність
Позивачем також надано платіжні
доручення, що підтверджують проведення
позивачем оплати за виконані роботи.
Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.
У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
В силу пункту 138.8 статті 138 Податкового
кодексу України собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
Відповідно до підпункту 139.1.1 пункту 139. 1
статті 139 Податкового кодексу України
витратами, що не враховуються при
визначенні оподатковуваного прибутку
є витрати, не пов'язані з провадженням
господарської діяльності, а саме
витрати на: організацію та проведення
прийомів, презентацій, свят, розваг та
відпочинку, придбання та
розповсюдження подарунків (крім
благодійних внесків та пожертвувань
неприбутковим організаціям,
визначених статтею 157 цього Кодексу, та
витрат, пов'язаних із провадженням
рекламної діяльності, які регулюються
нормами підпункту 140.1.5 пункту 140.1
статті 140 цього Кодексу).
Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку не
враховуються при визначенні
оподаткованого прибутку.
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Отже, наведені правові норми
дозволяють платнику податку формувати
податковий кредит у зв'язку з реальним
придбанням товарів (робіт, послуг) та на
підставі відповідних розрахункових,
платіжних та інших документів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
Виходячи із системного аналізу
вищенаведених правових норм для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Згідно з пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
При цьому в пункті 187.1 статті 187
Податкового кодексу України
передбачено, що датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
Аналіз наведених норм дає підстави
зробити висновок, що у Податковому
кодексі України передбачено підставу
для формування податкового кредиту, а
саме наявність у платника податку -
покупця належним чином оформленої
податкової накладної або митної
Судом досліджено податкові накладні,
виписані контрагентом, на підставі
яких позивачем було сформовано
податковий кредит у перевіряємий
період, внаслідок чого судом
встановлено, що зазначені документи
містять усі необхідні підписи
уповноважених осіб, скріплені
відповідною печаткою та відповідають
Відповідно до змісту підпунктів 201.4. та
201.8 статті 201 Податкового кодексу
України податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Право на нарахування податку
та складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Згідно з пунктом 184.1 статті 184
Податкового кодексу України
реєстрація діє до дати анулювання
реєстрації платника податку, яка
проводиться шляхом виключення з
реєстру платників податку.
Відповідно до пункту 2 Порядку
заповнення податкової накладної
податкову накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі та якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість.
Отже, всі подані на користь позивача
податкові накладні оформлені у
відповідності до вимог статті 201
Податкового кодексу України та містять
всі реквізити, передбачені зазначеною
нормою закону для первинних
Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення. Первинні
документи складаються під час
здійснення господарської операції, а
якщо це неможливо - безпосередньо після
Як вбачається з акта перевірки,
відповідач посилається на вирок
Деснянського районного суду міста
Києва по справі № 754/5110/13 від 11.04.2013 року,
яким ОСОБА_1 (директора ТОВ
«Алатар-Техно») визнано винним у
пред'явленому обвинуваченні за ст.ст. 205
ч.1, 358 ч.3 Кримінального кодексу України.
Проте, суд зазначає, що обставини щодо
діяння фізичної особи (засновника чи
директора підприємства), встановлені
вироком суду в кримінальній справі
відносно цієї фізичної особи, не можна
вважати обов'язковими при оцінці
адміністративним судом правомірності
поведінки юридичної особи-контрагента,
якщо йдеться про відповідальність за
порушення податкового законодавства
цією юридичною особою.

Тобто, обставини, встановлені вироком
суду в кримінальній справі відносно
фізичної особи, не можуть бути
покладені в основу судового рішення в
адміністративному процесі без їх
перевірки та підтвердження належними
та допустимим доказами. А саме, з метою
встановлення факту здійснення
господарської операції, формування
витрат для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість судам належить
з'ясовувати рух активів платника
податку в процесі здійснення спірних
господарських операцій. При цьому,
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції, - договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів, їх подальшу
реалізацію тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 17.03.2014 року по справі
К/800/3616/13.

З огляду на зазначене, суд доходить
висновку, що формування позивачем
податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат є
правомірним та підтверджується
належним чином складеними первинними
документами.

Крім того, як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
відповідачем порушено строки,
встановлені Податковим кодексом
України, щодо проведення перевірки
позивача.

Так, відповідно до статті 102
Податкового кодексу України,
контролюючий орган, крім випадків,
визначених пунктом 102.2 цієї статті, має
право самостійно визначити суму
грошових зобов'язань платника податків
у випадках, визначених цим Кодексом, не
пізніше закінчення 1095 дня, що настає за
останнім днем граничного строку
подання податкової декларації та/або
граничного строку сплати грошових
зобов'язань, нарахованих контролюючим
органом, а якщо така податкова
декларація була надана пізніше, - за
днем її фактичного подання. Якщо
протягом зазначеного строку
контролюючий орган не визначає суму
грошових зобов'язань, платник податків
вважається вільним від такого
грошового зобов'язання, а спір стосовно
такої декларації та/або податкового
повідомлення не підлягає розгляду в
адміністративному або судовому
порядку.

Як вбачається з акту перевірки, та
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки № 398 від 09.08.2013
року, перевірку було здійснено в період
з 01.01.2010 року по 31.12.2012 року.

Враховуючи, що чинним законодавством
передбачені строки давності щодо
самостійного визначення податковим
органом суму податкових зобов'язань
платника податків-не пізніше 1095 дня, що
настає за останнім днем граничного
строку подання податкової декларації
та/або граничного строку сплати
грошових зобов'язань, нарахованих
контролюючим органом, а якщо така
податкова декларація була надана
пізніше, - за днем її фактичного
подання, відповідач мав здійснити
перевірку та нарахування податкових
зобов'язань не з 01.01.2010 року, а з 01.07.2010
року.

Отже, відповідач безпідставно здійснив
перевірку ТОВ «ТІСА» та нарахував
останньому податкові зобов'язання поза
межами строку давності.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить
висновку, що позовні вимоги про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві №
від 13.09.2013 року та № від 17.01.2014
року є обґрунтованими, доведеними, та
такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві №
від 13.09.2013 року.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві №
від 17.01.2014 року.

Постанова відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
І.П.
Васильченко