Справа № 2а/0570/2904/2012
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/37542/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Гончар Л.Я., Чумаченко Т.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження у касаційній інстанції
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління
Державної казначейської служби у
Будьонівському та Пролетарському
районах м. Донецька, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Донецькій області,
третя особа: Управління Пенсійного
фонду України в Будьонівському районі
м. Донецька про стягнення примусово
сплаченого збору, провадження по якій
відкрито

за касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в
Будьоннівському районі м. Донецька на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 22 березня
2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2012 року,

у с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з адміністративним позовом до
Управління Державної казначейської
служби у Будьонівському та
Пролетарському районах м. Донецька,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Донецькій області, третя особа:
Управління Пенсійного фонду України в
Будьонівському районі м. Донецька про
стягнення примусово сплаченого збору.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що її було зобов'язано на
виконання вимог п. 15 Порядку сплати
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03.11.1998 року № 1740 сплатити збір на
обовязкове державне пенсійне
страхування в сумі 7 500, 00 грн. за
постановку на облік транспортного
засобу Mitsubishi Pajero.

Проте, на думку позивача, відповідно до
приписів статті 1 Закону України від 26
червня 1997 року № 400/97-ВР «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» (надалі - Закон № 400/97-ВР)
такий збір сплачується тільки при
відчуженні автомобіля, а не при його
купівлі.

Оскільки у правовідносинах щодо
продажу автомобіля він виступив
покупцем, а не продавцем, вважав, що
збір до Пенсійного фонду України на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 3 % вартості
автомобіля було сплачено ним
безпідставно.

Пізніше до початку розгляду справи по
суті, позивачем надані уточнення до
адміністративного позову, в яких вона
збільшила позовні вимоги та остаточно
просила стягнути з Державного бюджету
України сплачений збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування у
зв'язку із придбанням автомобіля Mitsubishi
Pajero у розмірі 4 884, 19 грн. та Toyota Landcruiser у
розмірі 7208, 61 грн. на користь позивача

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 22 березня
2012 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2012
року, позов задоволено повністю.

У касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Будьоннівському районі м. Донецька
посилаючись на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просило скасувати їх судові рішення та
прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає залишенню
без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з позицією якого погодився
суд апеляційної інстанції, виходив з
того, що обов'язок зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування при відчуженні легкових
автомобілів Законом № 400/97-ВР
покладається на особу лише у випадку
відчуження автомобіля, а не при його
купівлі. Тому, враховуючи те, що позивач
у спірних відносинах не був
відчужувачем автомобіля, суд
зобов'язав стягнути на його користь
суму безпідставно сплаченого ним при
реєстрації автомобіля збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Із зазначеним висновком колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується і вважає необхідним
зауважити на наступне.

Пунктом 7 статті 1 Закону № 400/97-ВР (у
його редакції на момент виникнення
спірних відносин), якою визначено
вичерпний перелік осіб - платників
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, передбачено, що
платниками збору є юридичні та фізичні
особи при відчуженні легкових
автомобілів, крім легкових
автомобілів, якими забезпечуються
інваліди, та тих автомобілів, які
переходять у власність спадкоємцям за
законом.

Водночас відповідно до пункту 12
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України від 03 листопада 1998
року № 1740 (надалі - Порядок), на яке в
обґрунтування законності сплати
позивачем збору посилається
Управління Пенсійного фонду України в
Будьоннівському районі м. Донецька,
платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
операцій з відчуження легкових
автомобілів є підприємства, установи
та організації всіх форм власності, а
також фізичні особи, які набувають
право власності на такі автомобілі,
зокрема, шляхом їх купівлі, у тому числі
у виробників або торгівельних
організацій (крім випадків
забезпечення автомобілями інвалідів
згідно із законодавством).

Отже на час виникнення спору положення
Порядку суперечили вимогам Закону №
400/97-ВР у частині регулювання
правовідносин зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів.

Відповідно до частини четвертої статті
9 КАС у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від 1
листопада 1996 року № 9 (пункт 5),
зазначено, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Враховуючи наведене та виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
вирішенні цього спору пріоритетними є
норми Закону № 400/97-ВР.

Подібна правова позиція була також
висловлена Верховним Судом України у
постанові від 26 лютого 2013 року у справі
№ 21-29а13 за позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України у місті
Тернополі, за участі третьої особи -
Управління Державного казначейства
України в місті Тернополі, про
стягнення незаконно отриманого 3 %
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування при купівлі автомобіля,
яка, відповідно до приписів статті 2442
Кодексу адміністративного судочинства
України, є обов'язковою для всіх судів
України.

Виходячи з фактичних обставин справи
та керуючись приписами пунктом 7 статті
1 Закону № 400/97-ВР, Луганський окружний
адміністративний суд прийшов до
вірного висновку, що ОСОБА_1, як
покупець автомобіля, не є платником
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування у спірних правовідносинах,
а тому обґрунтовано і правомірно
задовольнив позов та стягнув на його
користь суму безпідставно сплаченого
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Донецький апеляційний
адміністративний суд, який переглянув
постанову суду першої інстанції,
прийшов до аналогічних висновків і
правомірно залишив її без змін.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

З огляду на викладене, висновки судів
попередніх інстанцій є правильними,
обґрунтованими, відповідають нормам
матеріального та процесуального права,
підстави для скасування чи зміни
оскаржуваних судових рішень відсутні.

Доводи, які містяться в касаційній
скарзі, висновків судів та обставин
справи не спростовують.

Керуючись статтями 223, 224, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Будьоннівському районі м. Донецька
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 22 березня
2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2012 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає

Головуючий (підпис)
М.І. Смокович

Судді (підписи)

З оригіналом згідно

В.о. помічника судді М.А.
Оксаковська