Справа № 809/4001/13а
Суддя: Шинкар Т.І.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
Справа №
876/1824/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді:
Шинкар Т.І.

суддів
Ільчишин Н.В.,

Пліша М.А.,

за участю секретаря судового засідання
Ливак М.М.,

за участю учасника процесу
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Рогатинському районі
Івано-Франківської області на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 13
січня 2014 року у справі за позовом
Дочірнього підприємства
«Рогатин-Водоканал» до управління
Пенсійного фонду України в
Рогатинському районі
Івано-Франківської області про
визнання вимоги від 30 жовтня 2013 року
№Ю-231/10 протиправною,-

ВСТАНОВИВ :

17.12.2013р. Дочірнє підприємство
«Рогатин-Водоканал» звернулося до суду
з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Рогатинському районі
Івано-Франківської області
(далі-Управління), просить визнати
вимогу Управління від 30 жовтня 2013 року
№Ю-231/10 про сплату недоїмки в сумі 9519,67
грн. протиправною.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 13
січня 2014 року позов задоволено: визнано
протиправною та скасовано вимогу
Управління від 30 жовтня 2013 року №Ю-231/10
про сплату недоїмки в сумі 9 519,67 грн.
Дочірнього підприємства
«Рогатин-Водоканал».

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова судом першої
інстанції прийнята з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а тому просить її скасувати та
постановити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
винесена вимога про сплату недоїмки є
правомірною, оскільки позивачем
несвоєчасно та не в повному обсязі
сплачувались страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

В судовому засіданні представник
апелянта апеляційну скаргу підтримав,
просив її задовольнити. Підприємство
повноважного представника в судове
засідання не забезпечило, проте на
адресу суду подало заперечення в якому
зазначило, що рішення суду є законним.
Просило розглядати справу без участі
повноважного представника, а тому
колегія суддів вважає можливим
розглянути дану справу відповідно до
вимог ч.4 ст.196 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі-КАС України).

Суд апеляційної інстанції, заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
підстави і межі апеляційних вимог
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
Дочірнє підприємство
«Рогатин-Водоканал» включено в Єдиний
державний реєстр підприємств та
організацій України, як юридична особа
та взято на облік в управлінні
Пенсійного фонду України в
Рогатинському районі, як платник
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

17.02.2011р. між ДП «Рогатин-Водоканал» та
Управлінням прийнято рішення про
розстрочення боргу, штрафних санкцій
та пені на загальну суму 24 197,02 грн., яку
страхувальник зобов'язаний сплачувати
щоквартально не пізніше 20 числа
кожного місяця частинами, про що
укладено договір.

Підприємством частково погашена сума
заборгованості в розмірі 8 468,94 грн.
17.07.2013р. Сума, яка підлягала стягненню у
розмірі 15 728,08 грн., сплачена боржником у
добровільному порядку, через органи
державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи у
зв'язку з несвоєчасною сплатою
позивачем страхових внесків
Управлінням винесено оскаржувану
вимогу про сплату недоїмки від 30 жовтня
2013 року №Ю-231/10 із нарахування пені в
сумі 9 519,67 грн., з якою не погодилось
Підприємство, оскарживши її до суду.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14 травня
1992 року №2343-XII (далі - Закон №2343), цей
Закон встановлює умови та порядок
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом
та застосування ліквідаційної
процедури з метою повного або
часткового задоволення вимог
кредиторів.

Частиною 2 статті 2 Закону №2343
передбачено, що цей Закон має пріоритет
перед іншими законодавчими актами
України у регулюванні відносин,
пов'язаних з банкрутством суб'єктів
підприємницької діяльності, за
винятком випадків, передбачених цим
Законом.

Частиною 3 статті 6 Закону №2343-XII
передбачено, що умови плану санації, а
також мораторій на задоволення вимог
кредиторів поширюються на вимоги всіх
кредиторів, що виникли до затвердження
плану санації боржника до порушення
провадження у справі про банкрутство.

Частина 8 статті 6 Закону №2343-XII
передбачає, що Господарський суд
виносить ухвалу про затвердження плану
санації боржника до порушення
провадження у справі про банкрутство
та вводить мораторій на задоволення
вимог кредиторів. Мораторій
поширюється на вимоги кредиторів, що
виникли до затвердження плану санації.

Згідно ч.1 ст.19. Закону №2343, мораторій на
задоволення вимог кредиторів -
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до дня введення
мораторію.

Мораторій на задоволення вимог
кредиторів вводиться одночасно з
порушенням провадження у справі про
банкрутство, про що зазначається в
ухвалі господарського суду (ч.2 ст.19
Закону).

Протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів не нараховується
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші фінансові санкції
за невиконання чи неналежне виконання
зобов'язань із задоволення всіх вимог,
на які поширюється мораторій. (ч.3 ст.19
Закону)

Отже, законодавцем встановлено
загальну заборону на нарахування
штрафу і пені упродовж часу дії
мораторію за невиконання грошових
зобов'язань, проте з врахуванням часу
їх виникнення.

На підставі ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» Управлінням винесено
вимогу про сплату недоїмки від 30 жовтня
2013 року №Ю-231/10 із нарахування пені в
сумі 9 519,67 грн.

Ухвалою Господарського суду
Івано-Франківської області від 07
листопада 2011 року в порядку ст.53 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» порушено
провадження у справі про банкрутство
боржника ДП «Рогатин-Водоканал» за
заявою директора ДП
«Рогатин-Водоканал» та введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

01.03.2012р. ухвалою Господарського суду
Івано-Франківської області
затверджено реєстр вимог кредиторів, в
тому числі управління Пенсійного Фонду
України в Рогатинському районі, як
вимоги другої черги в сумі 358 071,81 грн.

Як стверджує Управління, в дану суму
затверджених вимог кредитора не
увійшла, сума розстрочених зобов'язань
24 197,02 грн., а тому Управління виставило
позивачу вимогу про сплату недоїмки
від 30.10.2013р. №Ю-231/10, якою нараховано
пеню в сумі 9 519,67 грн. за несвоєчасну
сплату зобов'язання по розстрочені
узгодженій суми зобов'язань.

З врахування вимог чинного
законодавства та встановлених
обставин справи: порушення 07 листопада
2011 року судом провадження у справі про
банкрутство щодо боржника ДП
«Рогатин-Водоканал» та введення
мораторію на задоволення вимог
кредиторів, на грошові зобов'язання,
термін виконання яких настав до дня
введення мораторію, за несплату яких
нарахована пеня в період дії мораторію;
затвердження 01.03.2012р. ухвалою
Господарського суду
Івано-Франківської області реєстру
вимог кредиторів, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
скасування спірної вимоги, з чим
погоджується колегія суддів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади,
до яких належать органи державної
податкової служби та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що суд першої
інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
дав їм належну правову оцінку. Доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, а
тому апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Рогатинському районі
Івано-Франківської області залишити
без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 13 січня 2014
року у справі №809/4001/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Т.І. Шинкар

Судді
Н.В. Ільчишин

М.А. Пліш

Повний текст Ухвали виготовлено
29.04.2014р.