Справа № 823/687/14
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року
справа № 823/687/14

м. Черкаси

13 год. 10 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого судді Тимошенко В.П.

за участю секретаря судового засідання
Цаплі І.Ю.,

представника позивача - ОСОБА_1 - за
договором,

представника відповідача - Ткаченко
О.М.-- за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси адміністративну
справу за позовом ОСОБА_3 до управління
Державної міграційної служби України в
Черкаській області про скасування
рішення,

ухвалив:

20 березня 2014 року до суду з позовною
заявою звернувся ОСОБА_3, в якій просить
скасувати рішення управління
Державної міграційної служби України в
Черкаській області від 18 лютого 2014 року
про скасування дозволу на імміграцію в
Україні ОСОБА_3.

Обґрунтовуючи вимоги, представник
позивач зазначив, що оскаржуване
рішення прийнято з порушенням вимог
законодавства без врахування всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала
повністю з підстав, викладених в
запереченні. Зокрема зазначила, що при
перевірці законності підстав надання
позивачу дозволу на імміграцію
встановлено, що надання дозволу на
імміграцію позивачу не відповідало
вимогам Закону України «Про
імміграцію», а саме встановлено, що на
момент звернення позивача із заявою
про залишення на постійне місце
проживання в Україні, позивач
перебував у шлюбі 11 місяців і 7 днів,
тому представник відповідача просила
відмовити в задоволенні
адміністративного позову повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.03.2003 позивач
подав заяву до Соснівського районного
відділу м. Черкаси УМВС України в
Черкаській області (а.с.32-33).

За результатами розгляду заяви 23.05.2003
отримав рішення ВГІРФО УМВС України в
Черкаській області про надання дозволу
на імміграцію в Україну (а.с.34).
Підставою для видачі даного рішення
стало перебування у близьких родинних
відносинах з громадянином України
ОСОБА_4.

На підставі рішення ВГІРФО УМВС
України в Черкаській області про
надання дозволу на імміграцію в
Україну позивачу 22.05.2003 документовано
тимчасову посвідку на проживання серії
НОМЕР_1 та зареєстровано за адресою
АДРЕСА_1

31.05.2007 ОСОБА_3 у зв'язку із зіпсуттям
внаслідок звичайного зносу оформлено
посвідку на постійне проживання в
Україні серії НОМЕР_2.

28.02.2014 позивач звернувся до
Соснівського районного відділу м.
Черкаси УМВС України в Черкаській
області із заявою про обмін посвідки у
зв'язку з непридатністю її до
користування.

Відповідно до пункту 1 Положення про
Державну міграційну службу
затвердженого Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року № 405/2011
(далі - Положення) - Державна міграційна
служба України (ДМС України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра внутрішніх
справ України.

ДМС України входить до системи органів
виконавчої влади та утворюється для
реалізації державної політики у сферах
міграції (імміграції та еміграції), у
тому числі протидії нелегальній
(незаконній) міграції, громадянства,
реєстрації фізичних осіб, біженців та
інших визначених законодавством
категорій мігрантів.

Згідно з підпунктом 6 пункту 4 Положення
Державна міграційна служба приймає
рішення про надання дозволу на
імміграцію, відмову в його наданні та
скасування такого дозволу.

Відповідно до пункту 4.5. Тимчасового
порядку розгляду заяв для оформлення
посвідки на постійне проживання та
посвідки на тимчасове проживання
працівник територіального органу чи
підрозділу ДМС України при надходженні
заяви про обмін посвідки перевіряє
наявність підстав для обміну посвідки,
звіряє відомості про іноземців чи осіб
без громадянства, указані в їхніх
паспортних документах, з даними, що
містяться в цих заявах, перевіряє
відсутність підстав для прийняття
рішення про відмову у видачі посвідки,
передбачених пунктом 17 Порядку
оформлення, виготовлення і видачі
посвідки на постійне проживання та
посвідки на тимчасове проживання.

Після прийняття рішення матеріали, які
стали підставою для обміну посвідки,
долучаються до справи, на підставі якої
посвідка видавалася вперше. У разі якщо
посвідка видавалася одним
територіальним органом (підрозділом)
ДМС України, а обмін посвідки
провадиться іншим органом (при зміні
місця проживання), то до органу, який
видав посвідку вперше, надсилається
повідомлення про видачу нової
посвідки, а недійсна посвідка - для
знищення.

При перевірці законності підстав
надання позивачу дозволу на імміграцію
відповідачем встановлено, що надання
дозволу на імміграцію позивачу не
відповідало вимогам Закону України
«Про імміграцію».

Пунктом 1 частини 3 статті 4 Закону
України «Про імміграцію» визначено, що
дозвіл на імміграцію поза квотою
імміграції надається одному з
подружжя, якщо другий з подружжя, з яким
він перебуває у шлюбі понад два роки, є
громадянином України, дітям і батькам
громадян України.

Так, перевіркою встановлено, що шлюб
ОСОБА_3 з громадянкою України ОСОБА_4
укладено 11.04.2002, що підтверджується
свідоцтвом про одруження (а.с.35), тобто
на момент звернення позивача із заявою
про залишення на постійне місце
проживання в Україні (18.03.2003), ОСОБА_3
перебував у шлюбі з громадянкою
України 11 місяців і 7 днів, що є не
достатнім терміном для отримання
дозволу на імміграцію (стаття 4 Закону
України «Про імміграцію»).

Своєю пояснюючою від 31.01.2014 (а.с.31)
ОСОБА_3 підтвердив той факт, що на
момент подачі документів на залишення
на постійне місце проживання в Україні
інших підстав окрім шлюбу з
громадянкою України, він не мав, а з
підставами отримання дозволу на
імміграцію, передбаченими чинним
законодавством, він був належним чином
ознайомлений.

На підставі вищевикладеного,
відповідачем на виконання наданих йому
повноважень, керуючись вимогами пункту
21 Порядку формування квоти імміграції,
Порядку провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію і
поданнями про його скасування та
виконання прийнятих рішень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.12.2002 №1983
порушив питання щодо скасування
дозволу на імміграцію.

18.02.2014 відповідачем зроблено висновок
про скасування дозволу на імміграцію в
Україну громадянину Республіки
Вірменія ОСОБА_3 (а.с.36-37), який погоджено
з Державною міграційною службою
України (а.с.38). На підставі
вищеперерахованих документів
відповідачем 18.02.2014 прийнято рішення
№08-06/11 про скасування дозволу на
імміграцію в Україну.

Згідно пунктів 1, 3 статті 6 Закону
України «Про імміграцію» до
повноважень спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань імміграції і підпорядкованих
йому органів, зокрема, належить
прийняття заяв разом з визначеними цим
Законом документами щодо надання
дозволу на імміграцію від осіб, які
перебувають в Україні на законних
підставах; прийняття рішень про
надання дозволу на імміграцію, про
відмову у наданні дозволу на
імміграцію, про скасування дозволу на
імміграцію та видача копій цих рішень
особам, яких вони стосуються.

Згідно статті 12 Закону України «Про
імміграцію» передбачено, що дозвіл на
імміграцію може бути скасовано
органом, який його видав, якщо: 1)
з'ясується, що його надано на підставі
свідомо неправдивих відомостей,
підроблених документів чи документів,
що втратили чинність; 2) іммігранта
засуджено в Україні до позбавлення
волі на строк більше одного року і
вирок суду набрав законної сили; 3) дії
іммігранта становлять загрозу
національній безпеці України,
громадському порядку в Україні; 4) це є
необхідним для охорони здоров'я,
захисту прав і законних інтересів
громадян України; 5) іммігрант порушив
законодавство про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства; 6) в
інших випадках, передбачених законами
України.

Суд зазначає, що відповідач при
винесенні висновку від 18.02.2014 року про
скасування дозволу на імміграцію
Республіки Вірменія ОСОБА_3, керувався
п.6 ч. 1 ст.12 Закону України «Про
імміграцію», а саме : оскільки згідно з
пункту 1 частини 3 статті 4 Закону
України «Про імміграцію», дозвіл на
імміграцію поза квотою імміграції
надається одному з подружжя, якщо
другий з подружжя, з яким він перебуває
у шлюбі понад два роки, є громадянином
України, дітям і батькам громадян
України.

Відповідно до підпунктів 21-24 «Про
затвердження Порядку формування квоти
імміграції, Порядку провадження за
заявами про надання дозволу на
імміграцію і поданнями про його
скасування та виконання прийнятих
рішень, Порядку оформлення і видачі
посвідки на постійне проживання»,
затвердженого Постановою КМ України №
1983 від 26.12.2002, дозвіл на імміграцію
скасовується органом, який його видав.
Питання щодо скасування дозволу вправі
порушити орган внутрішніх справ, інший
орган виконавчої влади, який у межах
наданих йому повноважень забезпечує
виконання законодавства про
імміграцію, якщо стало відомо про
існування підстав для скасування
дозволу на імміграцію. Для
започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
ДМС, територіальні органи і підрозділи
всебічно вивчають у місячний термін
подання щодо скасування дозволу на
імміграцію, запитують у разі потреби
додаткову інформацію в ініціатора
подання, інших органів виконавчої
влади, юридичних і фізичних осіб, а
також запрошують для надання пояснень
іммігрантів, стосовно яких
розглядається це питання. На підставі
результату аналізу інформації
приймається відповідне рішення. Про
прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України «Про імміграцію». Копія
рішення надсилається
Держприкордонслужбі.

Відповідно до вимог статті12 Закону
України «Про імміграцію» підлягає
скасуванню дозвіл на імміграцію, а
стаття 13 вказаного Закону встановлює
вилучення посвідки на постійне місце
проживання на підставі скасування
дозволу на імміграцію.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Пунктом 1 частини 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно частин 1 та 2 статті 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач довів, що під
час вчинення дій з приводу яких подано
позов, він діяв на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, а тому вимоги позивача є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 94
КАС України, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони - суб'єкта
владних повноважень, суд присуджує з
іншої сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз.

Керуючись статтями 56, 58, 60, 86, 94, 159, 162, 163,
254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до вимог статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
через Черкаський окружний
адміністративний суд у строки та
порядку, передбачені статтями 185-187
цього Кодексу.

Суддя
В.П. Тимошенко

Повний текст складений та підписаний 25
квітня 2014 року