Справа № 9101/990/2012
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2013-10-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2013 р.справа № 2а-1442/2011

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючий суддя: Дурасової
Ю.В.

судді: Малиш Н.І. Щербака А.А.

розглянувши у письмовому провадженні в
м. Дніпропетровську апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Верхньодніпровської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області

на постанову Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 20 вересня 2011 року,

у справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління праці та соціального
захисту населення Верхньодніпровської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області про
стягнення одноразової допомоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 17.08.2011 звернувся до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Верхньодніпровської
районної державної адміністрації
Дніпропетровської області про
стягнення одноразової допомоги. Просив
дії відповідача в частині не
донарахування та невиплати йому
одноразової допомоги за шкоду,
заподіяну здоров'ю, внаслідок
Чорнобильської катастрофи - визнати
протиправними та стягнути з
відповідача на його користь
невиплачену одноразову допомогу за
шкоду, заподіяну здоров'ю, внаслідок
Чорнобильської катастрофи у розмірі 30
мінімальних заробітних плат
відповідно до ст. 48 ЗУ "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" виходячи з встановленого
Законом розміру мінімальної
заробітної плати яка склалася на
момент встановлення інвалідності за
винятком фактично виплаченої суми. В
позові зазначав, що він є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, 1
категорії, інвалід 3-ї групи. Відповідно
до абз. 3 ч. 1 ст. ст. 48 ЗУ "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", йому гарантована, як
інваліду 3-ї групи, одноразова
компенсація в розмірі 30 мінімальних
заробітних плат.

Постановою Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 20 вересня 2011 року,
прийнятою в скороченому провадженні,
позов задоволений. Визнано дії
відповідача протиправними та
зобов'язано здійснити нарахування та
виплату позивачу одноразової
компенсації за шкоду, заподіяну
здоров'ю, внаслідок Чорнобильської
катастрофи в розмірі, передбаченому 48
ЗУ "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" .

Відповідач не погодився з даним
рішення та подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі Управління праці
та соціального захисту населення
просить постанову суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову. Зазначає, що
статтею 48 ЗУ "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
визначено, що щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку та
розмірах встановлених КМУ. Таким чином
закон посилається на постанову КМУ № 836
від 26.07.1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та Наказ МНС України № 28 від 31.12.1996 року
про затвердження Положення про порядок
виплати одноразової компенсації за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, які
стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям за
втрату годувальника, яка встановлює
розмір одноразової компенсації особам
- 1 категорії 3 групи інвалідності 189грн.
60коп. Також посилається на Рішення
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року № 6-рп/2007 та від 22.05.2008 року №
10-рп/2008, якими зазначені норми у 2011 році
неконституційними не визнані.

Перевіривши законність і
обґрунтованість постанови суду,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Згідно наданих сторонами доказів,
позивач є особою, постраждалою
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії. Йому встановлена 3 група
інвалідності, яка пов'язана з
ліквідацією аварії на ЧАЕС
(посвідчення серії НОМЕР_1, виписка з
акту МСЕК до довідки серії 10ААА № 070091
від 14.04.2011 року, відповідно до якої 3-тя
група інвалідності встановлена з 4
квітня 2011 року, дата чергового
переогляду 10 квітня 2014 року).

Колегія суддів апеляційного суду
виходить з наступного.

Дія статті 48 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" зупинена чи змінена у 2011
році не була.

Таким чином, в 2011 році відповідач
повинен був виплачувати позивачу
допомогу на оздоровлення в розмірі,
встановленому ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем щорічна допомога
на оздоровлення за 2011 рік позивачу була
виплачена у розмірі 189,60 грн., у
відповідності до Постанови Кабінету
Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року
«Про компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

Разом з тим, пунктом 6 частини 1 статті 92
Конституції України встановлено, що
виключно законами визначаються,
зокрема, основи соціального захисту.

Так, основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їх життя і
здоров'я, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Статтею 48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, розміри
щорічної разової грошової допомоги на
оздоровлення, що виплачується
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС

Водночас Законом України "Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії" визначено правові
засади формування та застосування
державних соціальних стандартів і
нормативів, спрямованих на реалізацію
закріплених Конституцією України та
законами України основних соціальних
гарантій. Статтею 19 якого встановлено,
що виключно законами України
визначається, зокрема, мінімальний
розмір заробітної плати.

Так, мінімальний розмір заробітної
плати, з розрахунку якої виплачується
щорічна допомога на оздоровлення,
згідно із Законом України "Про
встановлення мінімальної заробітної
плати" та згідно з законами про
Державний бюджет України на 2005 - 2011
роки, в зазначені роки був значно
більшим ніж встановлений Постановою
Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» розмір
одноразової компенсації.

Таким чином, аналіз наведених норм
правових актів дає підстави дійти
висновку, що встановлений Постановою №
836 від 26.07.1996 року «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
фіксований розмір одноразової
компенсації суперечить статті 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", якою
встановлено першочергово більший
розмір такої допомоги.

Окрім того, відповідно до статті 113
Конституції України Кабінет Міністрів
України у своїй діяльності керується
Конституцією та законами України, а
також указами Президента України та
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України.

В 2005 році Кабінету Міністрів України не
було надано права встановлювати розмір
щорічної допомоги на оздоровлення,
передбаченої ст. 48 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Отже, Постанова Кабінету Міністрів
України № 836 від 26.07.1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка істотно звужує обсяг
встановлених Конституцією та Законами
України прав, застосуванню не підлягає.

Таким чином, враховуючи викладене, а
також виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами,
колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що відповідач у 2011 році повинен
був виплатити позивачу одноразову
компенсацію відповідно до ст. 48 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Отже, доводи апеляційної скарги
не спростовують зроблений судом першої
інстанції висновок. В межах
апеляційної скарги підстави для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200,
205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці
та соціального захисту населення
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області - залишити
без задоволення.

Постанову Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 20 вересня 2011 року, у справі
за позовом ОСОБА_1 до Управління праці
та соціального захисту населення
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації
Дніпропетровської області про
стягнення одноразової допомоги -
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Ю.В. Дурасова

Суддя:
Н.І. Малиш

Суддя:
А.А. Щербак