Справа № К/9991/12437/12-С
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/12437/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Український інноваційний
банк» в особі Київської філії
Публічного акціонерного товариства
«Український інноваційний банк» до
Виконавчої дирекції Київського
міського відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про скасування рішення,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Виконавчої
дирекції Київського міського
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2012
року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ПАТ «Український
інноваційний банк» в особі Київської
філії ПАТ «Український інноваційний
банк» звернулося до суду з позовом до
Виконавчої дирекції Київського
міського відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, у якому просило
скасувати рішення відповідача №64-Ц від
01 грудня 2010 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 16
червня 2011 року позивачу відмовлено у
задоволенні позову.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 01 лютого 2012
року було скасовано постанову суду
першої інстанції та ухвалено нову
постанову, якою позов задоволено.
Рішення Виконавчої дирекції
Київського міського відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності №64-Ц від 01
грудня 2010 року скасовано.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі,
Виконавча дирекція Київського
міського відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності звернулася з
касаційною скаргою, в якій просить
постанову суду апеляційної інстанції
скасувати та залишити в силі постанову
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем з 25
листопада 2010 року по 30 листопада 2010
року проведено документальну ревізію
по коштах Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності за 2008, 2009 роки та за 9
місяців 2010 року, про що складено акт
ревізії від 30 листопада 2010 року.

Перевіркою встановлено порушення
порядку використання страхових коштів,
зокрема, путівки на санаторно-курортне
лікування видавались на період, коли
застрахована особа не перебувала у
відпустці, а знаходилась на роботі і
отримувала заробітну плату. Путівки
№005827 (дата заїзду 20.03.2008 року) та №003522
(дата заїзду 26.03.2010 року) в
Євпаторійський центральний дитячий
клінічний санаторій для лікування
дитини в супроводі дорослого видані за
рішенням комісії із соціального
страхування працівнику Київської
філії «Укрінбанк» ОСОБА_3, а оформлені
на його дружину ОСОБА_4, яка не є
працівником Київської філії АТ
«Укрінбанк», і не є застрахованою
особою (платником страхових внесків), а
перебуває у відпустці по догляду за
дитиною до шести років,

За результатами перевірки прийнято
рішення від 01 грудня 2010 року №64 про
застосування та зарахування до бюджету
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
відображення у звіті (Ф4-ФСС з ТВП) сум
фінансових (штрафних) санкцій,
неправомірних витрат, донарахованих
сум внесків та пені за порушення
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, згідно
якого не прийнято до заліку витрат на
суму 12 888,40 грн., а також накладено на
позивача штраф в розмірі 6444,20 грн.

Позивачем вказане рішення оскаржене в
адміністративному порядку, і рішенням
№31 про результати розгляду скарги від
11 лютого 2011 року Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності рішення від 01 грудня 2010
року №64 залишене без змін. Не
погоджуючись з даними рішеннями
позивач звернувся до суду.

Відповідно до статті 47 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» для
забезпечення відновлення здоров'я
застрахована особа та члени її сім'ї (а
також особа, яка навчається у вищому
навчальному закладі) мають право на
отримання санаторно-курортного
лікування, оздоровлення в
спеціалізованих оздоровчих закладах (у
тому числі дитячих) у межах асигнувань,
установлених бюджетом Фонду на
зазначені цілі, та в порядку і на
умовах, визначених правлінням Фонду.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції,
що працівник позивача ОСОБА_3 як
застрахована особа має право на
отримання санаторно-курортного
лікування, оздоровлення в
спеціалізованих оздоровчих закладах (у
тому числі дитячих) для себе та свого
сина як члена своєї сім'ї.

Цим правом застрахована особа
скористалася, отримала путівки згідно
протоколів комісії із соціального
страхування банку №3/1 від 17 січня 2008
року та №19 від 22 березня 2010 року та
книги обліку путівок до
санаторно-курортних закладів.

Як було встановлено судом апеляційної
інстанції, путівки надані ОСОБА_3
використані його сином та дружиною, яка
його супроводжувала до
санаторно-курортного закладу.

Відповідно до п. 4.7 Інструкції та п. 4.7
Порядку комісією (уповноваженим) із
соціального страхування приймається
рішення про виділення путівки одному
із застрахованих батьків (матері або
батькові) або застрахованій особі, яка
їх замінює (опікунові, піклувальнику),
для лікування дитини в супроводі
дорослого за наявності у дитини
медичних показань на
санаторно-курортне лікування з
частковою оплатою в розмірі 20
відсотків її вартості, а для лікування
двох дітей в супроводі дорослого - 10
відсотків її вартості на підставі
заяви застрахованої особи та медичних
довідок для дорослого та дитини.

Відповідно до п. 4.19 Порядку та п. 1.8
Інструкції передавати путівку, що
видана застрахованій особі або члену
її сім'ї за рахунок коштів Фонду, іншій
особі забороняється.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції,
що путівки не передавались іншим
особам, а були використані для
лікування хворої дитини працівника
ОСОБА_3, а не для лікування останнього
чи його дружині.

Крім того, жодна норма Закону, Порядку
чи Інструкції не містить положень, які
б забороняли іншому дорослому члену
сім'ї застрахованої особи
супроводжувати хвору дитину під час
проходження нею курсу лікування по
санітарно-курортній путівки прямо не
передбачено.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, щодо
необґрунтованості рішення відповідача
та його скасування.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що постанова суду першої інстанції
скасована судом апеляційної інстанції,
а в справі ухвалено нове законне
рішення, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду
апеляційної інстанції залишити без
змін, оскільки вона прийнята з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Виконавчої
дирекції Київського міського
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 01 лютого 2012 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: