Справа № К/9991/87382/11-С
Суддя: Гаманко О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/87382/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Гаманка
О.І.

суддів
Білуги С.В.

Загороднього А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Новозаводському районі м. Чернігова
про зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Новозаводському районі м. Чернігова
про визнання дій щодо неповного та
несвоєчасного проведення розрахунку
всієї належної їй суми в день
звільнення неправомірними,
зобов'язання виплатити середній
заробіток за весь час затримки по день
повного фактичного розрахунку та
надання уточнюючого розрахуноку всієї
належної суми за січень 2011 року.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23 березня
2011 року позов задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 жовтня 2010
року скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення про
відмову у задоволенні позову

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
постанову суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
та перевіривши судові рішення у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225-229 Кодексу
адміністративного судочинства
України, для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 працювала на
посаді начальника юридичного відділу
УПФУ в Новозаводському районі м.
Чернігова.

14 січня 2011 року на підставі наказу УПФУ
в Новозаводському районі м. Чернігова
№ 4-о позивача звільнено з займаної
посади за угодою сторін, про що в
трудовій книжці зроблено відповідний
запис.

З цим наказом ОСОБА_2 було ознайомлено
в цей же день. Наказом УПФУ в
Новозаводському районі м. Чернігова №
4-о також було визначено виплатити
компенсацію за невикористану частину
щорічної основної відпустки за період
з 06.08.2010 року по 14.01.2011 року тривалістю 13
календарних днів та за щорічну
додаткову відпустку за 2010 рік
тривалістю 1 календарний день.

Згідно відомості нарахування коштів №1
(заробітна плата та аванс) на карткові
рахунки співробітників від 14.01.2011 року
позивачу нараховані грошові кошти в
сумі 1394,13 грн.

Як встановлено апеляційним судом та
вбачається з виписки рахунку від 14.01.2011
року - грошові кошти в сумі 56694,13 грн. за
призначенням платежу - аванс за січень
2011 року були перераховані ЧОД
«Райффайзен Банк Аваль» 14.01.2011 року.

Положеннями статті 47 КЗпП України
визначено, що власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Оскільки апеляційним судом було
встановлено, що відповідачем вчинені
всі дії щодо проведення остаточного
розрахунку з позивачем саме в день її
звільнення, а затримка перерахування
грошових коштів самим банком на
картковий рахунок позивача зумовлена
особливостями роботи банківської
установи, в якій у позивача відкритий
картковий рахунок, то відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Згідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій. Не може
бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення норм процесуального
права, якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору.

За таких обставин, оскаржуване судове
рішення апеляційним є законним та
обґрунтованим, підстав для його
скасування немає.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 жовтня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Новозаводському районі м.
Чернігова про зобов'язання вчинити
певні дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.І. Гаманко

Судді
С.В. Білуга

А.Ф.
Загородній