Справа № 805/3896/14
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 р.
Справа № 805/3896/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд в складі головуючого судді
Тарасенка І.М., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі міста Донецька
до Відділу державної виконавчої
служби Куйбишевського районного
управління юстиції міста Донецька,
третя особа: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 про визнання бездіяльності
державного виконавця неправомірною та
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И
В:

Управління Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі міста Донецька
звернулося до Донецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Куйбишевського районного управління
юстиції міста Донецька, третя особа:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про
визнання бездіяльності державного
виконавця неправомірною та
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що у провадженні відповідача
знаходяться на примусовому виконанні
рішення про застосування штрафних
санкцій №2542 та №2543 від 22.07.2013 року на
суму 170, 00 грн. кожне, вимога про сплату
недоїмки № 854 від 10.05.2013 року на суму 1194,
03 грн., вимога про сплату недоїмки № 854
від 10.07.2013 року на суму 4572, 43 грн., вимога
про сплату недоїмки № 854 від 08.08.2013 року
у сумі 1194, 03 грн., які видані Управлінням
відносно ОСОБА_1

Відповідно до протоколу ознайомлення
зі станом реалізації виконавчого
провадження № 83 від 03.02.2014 року
позивачем встановлено, що державним
виконавцем у порушення ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
не в повному обсязі виконуються заходи
щодо примусового виконання
вищевказаних виконавчих документів.

Також, Управлінням на адресу
відповідача була направлена скарга на
бездіяльність державного виконавця,
відповідь на яку отримано 06.03.2014 року, в
якій відмовлено Управлінню в її
задоволенні.

Отже, позивач вказує, що державним
виконавцем у порушення ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження» не
приймаються заходи з примусового
виконання вищевказаного виконавчого
документа, не вчиняються у повному
обсязі виконавчі дії, у зв'язку з чим,
позивач звернувся до суду із даним
позовом за захистом своїх прав та
інтересів.

Позивач через канцелярію суду 06.05.2014
року надав заяву, відповідно до якої,
просить розглянути справу без участі
представника в порядку письмового
провадження, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду повідомлявся
належним чином, причин неявки суду не
повідомив.

Третя особа в судове засідання не
з'явилася, про дату, час та місце
судового розгляду повідомлялось
належним чином, причин неявки суду не
повідомила.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Крім того, суд зауважує на тому, що
відповідачем не надано суду матеріалів
виконавчих проваджень №39935982, №39935808,
№40129457, №39936120, №39353235, які були
витребувані ухвалами суду від 31.03.2014
року та 08.04.2014 року та які отримані у
повноваженою особою відповідача, що
підтверджується звітом про надіслання
факсограми та поштовим повідомленням.

За таких обставин, суд вирішує справу
на підставі наявних у справі письмових
доказів в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

Позивач - Управління Пенсійного фонду
України в Куйбишевському районі міста
Донецька (далі - Управління) є юридичною
особою публічного права, суб'єктом
владних повноважень. Відповідно до
Положення про Пенсійний фонд України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 № 384/2011, Пенсійний
фонд України є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України -
Міністра соціальної політики України.
Пунктом 7 вказаного Положення
передбачено, що Пенсійний фонд України
здійснює свої повноваження
безпосередньо та через утворені в
установленому порядку територіальні
органи.

Згідно Закону України «Про державну
виконавчу службу» від 24 березня 1998 року
№ 202/98-ВР державна виконавча служба
входить до системи органів
Міністерства юстиції України. Органом
державної виконавчої служби, зокрема, є
районні, міські (міст обласного
значення), районні в містах відділи
державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 Закону
України «Про виконавче провадження» №
606-XIV від 21 квітня 1999 року (із змінами та
доповненнями) (далі - Закон № 606)
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно ч. 3 ст. 181 КАС України
відповідачем у справах з приводу
рішень, дій або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби є відповідний орган державної
виконавчої служби.

Тобто, з урахуванням приписів
вищезазначеної норми відповідачем у
даній адміністративній справі є саме
Відділ державної виконавчої служби
Куйбишевського районного управління
юстиції міста Донецька.

Так, з матеріалів справи вбачається що
державним виконавцем 27.09.2013 року були
відкриті виконавчі провадження за
провадження №39935982 та №39935808 за
рішенням Управління №2542 та №2543 від
02.07.2013 року про застосування штрафних
санкцій на суму 170, 00 грн. кожне, крім
того 11.10.2013 відкрито виконавче
провадження № 40129457 - за вимогою № Ф 854
від 08.08.2013 року у сумі 1194, 03 грн., 27.09.2013
року відкрито виконавче провадження
№39936120 - за вимогою № Ф 854 від 10.07.2013 року
у сумі 4572,42 грн., 16.08.2013 року відкрито
виконавче провадження №39353235 - за
вимогою № Ф 854 від 10.05.2013 року у сумі
1194,03грн. відносно ОСОБА_1(а.с. 8,11,14,17,20).

Відповідно до протоколу ознайомлення
зі станом реалізації виконавчого
провадження № 83 від 03.02.2014 року
позивачем встановлено, що державним
виконавцем у порушення ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
не в повному обсязі виконуються заходи
щодо примусового виконання
вищевказаних виконавчих документів, а
саме: не робляться запити до державних
та комунальних установ ( ДПІ, МРЕВ, БТІ,
земельних ресурсів) з метою отримання
інформації про наявність рухомого та
нерухомого майна, зареєстрованого за
боржником; не здійснено вихід за
юридичною адресою боржника з метою
виявлення коштів та майна боржника та
їх вилучення; на надано заяв до суду для
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України.

Також, як встановлено судом,
Управлінням неодноразово зверталось
до відповідача із заявами в порядку ст.
18 Закон № 606 щодо накладення арешту на
розрахункові рахунку та майно боржника
та оголошення заборони на відчуження
(а.с. 9, 12, 15, 18, 21).

Як вбачається з матеріалів справи,
Управлінням до відповідача надано
клопотання від 12.02.2014 року № 244/02 про
тимчасове обмеження у праві виїзду
боржника за межі України (а.с.23).

10.02.2014 року Управління на ім'я
начальника Головного управління
юстиції у Донецькій області надіслано
скаргу № 2360/02 на бездіяльність
державного виконавця відносно
виконання вищезазначених виконавчих
документів (а.с. 5).

03.03.2014 року Відділом державної
виконавчої служби Куйбишевського
районного управління юстиції міста
Донецька позивачу надано відповідь,
відповідно до якої відмовлено у
задоволені скарги № 2360/02 на
бездіяльність державного виконавця
відносно виконання вищезазначених
виконавчих документів (а.с. 4).

У відповідності до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку визначаються Законом України
«Про виконавче провадження» № 606-XIV від
21.04.1999 (із змінами та доповненнями) (далі
- Закон № 606).

Так, у відповідності до Закону № 606
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону № 606,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ст. 25 Закону № 606, у постанові
державний виконавець вказує про
необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ст. 27 Закону № 606, у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно з ст. 52 Закону № 606, звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника,
вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

Стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

У разі якщо сума, що підлягає стягненню
за виконавчим провадженням, не
перевищує десяти розмірів мінімальної
заробітної плати, звернення стягнення
на єдине житло боржника та земельну
ділянку, на якій розташоване це житло,
не здійснюється. У такому разі
державний виконавець зобов'язаний
вжити всіх заходів для виконання
рішення за рахунок іншого майна
боржника.

Згідно з ст. 57 Закону № 606, арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення.

Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону
№ 606, державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк.

Отже, Відділом державної виконавчої
служби Куйбишевського районного
управління юстиції міста Донецька не
було здійснено необхідних заходів, які
передбачені Законом № 606, щодо
своєчасного і повного виконання рішень
про застосування штрафних санкцій №2542
та №2543 від 22.07.2013 року, вимог про сплату
недоїмки №852 від 10.05.2013 року, №854
від10.07.2013 року, № 854 від 08.08.2013 року, у
зв'язку з чим була допущена
бездіяльність, яка є неправомірною.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 статті 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, суд дійшов висновку про
необхідність повного задоволення
позовних вимог Управління Пенсійного
фонду України в Куйбишевському районі
міста Донецька до Відділу державної
виконавчої служби Куйбишевського
районного управління юстиції міста
Донецька, третя особа: Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 про визнання
бездіяльності державного виконавця
неправомірною та зобов'язання вчинити
певні дії.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 8, 9, 10, 11, 51, 69, 70, 71, 72, 86, 158, 159, 160, 161,
162, 163, 164, 167, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в
Куйбишевському районі міста Донецька
до Відділу державної виконавчої
служби Куйбишевського районного
управління юстиції міста Донецька,
третя особа: Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 про визнання бездіяльності
державного виконавця неправомірною та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Відділу
державної виконавчої служби
Куйбишевського районного управління
юстиції міста Донецька щодо
примусового виконання рішення про
застосування штрафних санкцій №2542 від
22.07.2013 року на суму 170, 00 грн., рішення
про застосування штрафних санкцій №2543
від 22.07.2013 року на суму 170, 00 грн.,
вимоги про сплату недоїмки № 854 від
10.05.2013 року на суму 1194, 03 грн., вимоги про
сплату недоїмки № 854 від 10.07.2013 року на
суму 4572, 43 грн., вимоги про сплату
недоїмки № 854 від 08.08.2013 року у сумі 1194, 03
грн., виданихУправління Пенсійного
фонду України в Куйбишевському районі
міста Донецька відносно ОСОБА_1

Зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Куйбишевського
районного управління юстиції міста
Донецька вчинити дії щодо примусового
виконання рішення про застосування
штрафних санкцій №2542 від 22.07.2013 року
на суму 170, 00 грн., рішення про
застосування штрафних санкцій №2543 від
22.07.2013 року на суму 170, 00 грн., вимоги
про сплату недоїмки № 854 від 10.05.2013 року
на суму 1194, 03 грн., вимоги про сплату
недоїмки № 854 від 10.07.2013 року на суму 4572,
43 грн., вимоги про сплату недоїмки № 854
від 08.08.2013 року у сумі 1194, 03 грн. в
порядку, передбаченому Законом України
«Про виконавче провадження».

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Донецького апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Тарасенко І.М.