Справа № 2а-3260/11
Суддя: Нос С.П.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
Справа № 70793/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Носа С. П.

суддів:
Клюби В. В., Рибачука А. І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області на
постанову Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від 29
червня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в Тисменицькому районі
Івано-Франківської області про
зобов'язання провести нарахування
підвищення до пенсії як дитині війни, -

ВСТАНОВИВ :

В травні 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідача про
зобов'язання здійснити нарахування
щомісячного підвищення до пенсії,
зазначивши, що відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» передбачено виплату
такого у розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007
року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, з 01.01.2009
року по 31.12.2009 року, з 01.01.2010 року по
31.12.2010 року. Незважаючи на це,
відповідач його не виплачує.

Ухвалою від 30.05.2011 року
адміністративний позов частині вимог з
09.07.2007 року по 24.11.2010 року залишено без
розгляду, відповідно до ст. ст. 99, 100 КАС
України.

Постановою Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від 29
червня 2011 року позов задоволено
частково. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області провести
перерахунок та виплатити позивачу
щомісячне підвищення до пенсії згідно
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, розмір
якої визначається відповідно до ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 25.11.2010 року по
31.12.2010 року з врахуванням виплачених
сум. В решті позову відмовлено.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач, який,
покликаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нову
постанову по справі, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на
те, що судом першої інстанції порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга підлягає
до часткового задоволення, з наступних
мотивів.

Відповідно до ст.201 КАС України
підставами для зміни постанови суду
першої інстанції є:

1) правильне по суті вирішення справи чи
питання, але із помилковим
застосуванням норм матеріального чи
процесуального права;

2) вирішення не всіх позовних вимог або
питань.

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з того, що позивач належить до
категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітей війни, а тому має право
на встановлене ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії.

Між тим, на думку колегії суддів, вірно
вирішивши справу по суті, суд першої
інстанції допустив помилкове
застосування вимог процесуального
закону, що стверджується наступним.

Безспірно встановлено, що позивач
відноситься до категорії громадян,
яким встановлено статус дитини війни,
відповідно до ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» (у
редакції, що була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
останній має право на отримання
підвищення виплачуваної йому пенсії за
віком.

Відповідно до ст.70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
надано право КМ України у 2010 році
встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Відповідно до положень Закону України
«Про Державний бюджет України на
2011рік» нарахування та виплата у 2011 році
позивачу підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Законом України від 14.06.2011р. «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011рік»
внесено зміни до Прикінцевих положень
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» та делеговано КМ
України визначення порядку та розмірів
виплат підвищення до пенсії дітям
війни. Постановою КМ України від
06.07.2011р. № 745 «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету», яка
набрала чинності 23.07.2011р., обмежено
виплату спірного підвищення до пенсії
дітям війни.

Оскільки названа норма передбачає
встановлення в абсолютних сумах
розмірів лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати, розмір
соціальних виплат згідно із Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком, тому її
дія не поширюється на спірні відносини.

За таких умов виплата спірного
підвищення за вищевказаний період
повинна здійснюватися в розмірах,
передбачених ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Також визначений в рішенні суду першої
інстанції період часу, за які
задоволені позовні вимоги, обчислений
судом першої інстанції із дотриманням
вимог ст.ст.99, 100 КАС України.

Окрім того, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі дітям
війни, суд, у разі відсутності спору про
право особи на отримання підвищення до
пенсії або встановлення такого права в
судовому порядку, не має підстав
обмежувати орган, відповідальний за
здійснення їх нарахування і виплати,
певним часовим проміжком, якщо не
відбулося змін у законодавстві.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Пенсійний
фонд України в особі відповідача, а
також виходячи з вимог п.15 Положення
про Пенсійний фонду України, затв.
постановою КМ України № 1261 від 24.10.2007
року, відповідний обов'язок слід
покласти на відповідача у справі.

В частині доводів апелянта колегія
суддів враховує, що питання
фінансування відповідних видатків з
державного бюджету не виступає
предметом даного спору; проблеми
надання бюджетних коштів пенсійному
органу для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог; також суд першої інстанції не
ухвалював рішення про проведення
виплат з власних джерел фінансування
пенсійного органу, а тому покликання
останнього на можливість нецільового
використання коштів Пенсійного фонду
України є безпідставними.

Покликання апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
колегія суддів до уваги не приймає,
оскільки розмір мінімальної пенсії за
віком визначається за правилами лише
цього Закону, чинним законодавством
інший мінімальний розмір пенсії за
віком не визначений, тому слід
застосовувати цей розмір.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
заявлений позов підлягає до
задоволення з вищенаведених мотивів.

Разом з тим, судом помилково допущено
винесену постанову до негайного
виконання в повному обсязі, оскільки у
розглядуваному випадку слід
застосовувати приписи п.1 ч.1 ст.256 КАС
України, яка є спеціальною для цієї
категорії справ.

Вказана норма передбачає негайне
виконання постанов суду про
присудження виплати пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів лише у межах суми
стягнення за один місяць.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно по суті вирішив
розглядуваний спір, однак із
помилковим застосуванням норм
процесуального права в частині допуску
постанови суду до негайного виконання
в повному обсязі, через що оскаржувану
постанову в цій частині слід змінити,
вказавши про негайне виконання
постанови суду лише у межах суми
стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст. 160, 183-2, 195-197, п.2 ч.1 ст.198,
п.1 ч.1 ст.201, ч.2 ст.205, ст.ст.207, 254 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області задоволити
частково.

Постанову Тисменицького районного
суду Івано-Франківської області від 29
червня 2011 року в адміністративній
справі №2-а-3260/2011 за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Тисменицькому районі
Івано-Франківської області про
зобов'язання провести нарахування
підвищення до пенсії як дитині війни
змінити в частині звернення її до
негайного виконання, вказавши про
негайне виконання постанови суду у
межах суми стягнення за один місяць.

В решті постанову суду залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Постанова апеляційного суду є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:
С.П. Нос

Судді:
В.В.
Клюба

А.І.
Рибачук