Справа № 2а-8927/12/2670
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-8927/12/2670
Головуючий у 1-й інстанції: Патратій
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Губської О.А. та Епель О.В.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві в приміщенні
суду апеляційні скарги Київської
регіональної митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України в місті Києві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 жовтня 2012 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» до
Київської регіональної митниці,
Головного управління Державної
казначейської служби України в місті
Києві про скасування рішення про
визнання митної вартості товару від 16
березня 2012 року № /2012/011788/2 та
стягнення коштів у розмірі 170 292,38 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» (далі -
позивач) звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Київської
регіональної митниці (далі -
відповідач-1), Головного управління
Державної казначейської служби
України в місті Києві (далі -
відповідач-2) про скасування рішення
про визнання митної вартості товару
від 16 березня 2012 року № /2012/011788/2 та
стягнення коштів у розмірі 170292,38 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 жовтня 2012 року адміністративний
позов було задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідачі подали
апеляційні скарги, в яких просять
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
11 жовтня 2012 року та ухвалити нову про
відмову у задоволенні
адміністративного позову в повному
обсязі, так як, на їх думку, зазначену
постанову суду прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які прибули в судове засідання,
дослідивши доводи апеляційних скарг,
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п.п. 1, 4 ч. 1 ст.
202 КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції неповно з'ясовано обставини,
що мають значення для справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи та судове рішення ухвалено без
додержання норм матеріального і
процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» (далі -
ТОВ «Софіт-Люкс») та компанією «ZHEJIANG
INTELEC IMP & EXP CO LTD» (КНР) було укладено
контракт від 10 червня 2009 року № SMА15,
відповідно до умов якого суб'єкт
зовнішньоекономічної діяльності
здійснює на користь позивача поставку
товару.

13 березня 2012 року на підставі
вищевказаного контракту позивачем
було ввезено на митну територію
України обумовлений контрактом товар,
а саме: світильники, які підвішуються
або закріплюються на стелі чи стіні,
внутрішні з комбінованих матеріалів,
призначених для використання з лампами
розжарювання, за кодом УКРЗЕД 94051091 та
подано до митного органу вантажну
митну декларацію (далі - ВМД) від 13
березня 2012 року № 10020000/2012/484477 з
визначенням вартості придбаного
товару за ціною контракту та
декларацію митної вартості за формою
ДМВ-1 від 13 березня 2012 року №
100000003/2012/484477 із визначенням митної
вартості товару за основним методом (за
ціною договору), яка складає 25 967,47
доларів США (207 376,23 грн.), що в
перерахунку становить 1,683 дол. США (13,44
грн.) за один кг товару.

Для підтвердження заявленої митної
вартості товару ТОВ «Софіт-Люкс»
контролюючому митному органу було
надано: зовнішньоекономічний контракт
специфікацію, інвойс, сертифікат
походження товару, довідку про
транспортні витрати та іншу
документацію, відповідно до переліку,
закріпленому в пункті 7 Порядку
декларування митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 жовтня 2006 року № 1766.

На вимогу відповідача-1 ТОВ
«Софіт-Люкс» було надано додаткові
документи, а саме: відповідну
бухгалтерську документацію, каталоги
специфікацій, прайс-листи виробника
товару, калькуляцію вартості товару.

Однак, за результатами розгляду
документів, поданих до митного
оформлення товару, відповідачем-1 було
винесено оскаржуване рішення про
коригування митної вартості товару від
16 березня 2012 року № 100000003/2012/011788/2,
відповідно до якого митну вартість
товару було скореговано за шостим
(резервним) методом шляхом збільшення
заявленої ціни товару до 111045,60 доларів
США.

У зв'язку з цим, позивач надав
відповідачу-1 нову ВМД № 10020000/2012/484916, в
якій відкоригував митну вартість
товару з урахуванням рішення митного
органу щодо визначення митної
вартості, сплатив до державного
бюджету всі митні платежі, у тому числі
й різницю між сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною декларантом, та
сумою митних платежів, обчисленою
згідно з митною вартістю товарів,
визначеною митним органом.

На цій підставі уповноваженою особою
Київської митниці Міндоходів прийнято
рішення про завершення митного
оформлення товару позивача, пропуск
його на митну територію України та
випуск у вільний обіг.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, нормами Митного
кодексу України (далі - МК України),
Бюджетним кодексом України (далі - БК
України), Порядком виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 03
серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845),
Положенням про Державну казначейську
службу України, затвердженим Указом
Президента України від 13 квітня 2011 року
№ 460/201 (далі - Положення № 460/201).

Так, відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Дослідження вимог митного
законодавства, а саме положень статей
49, 51, 53, 57, 58 Митного кодексу України,
надає підстави стверджувати про те, що
митна вартість товарів, які ввозяться
на митну територію України, відповідно
до митного режиму імпорту, за загальним
правилом обчислюється за першим
методом визначення митної вартості
товарів, тобто за ціною договору.
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Окрім того, колегія суддів звертає
увагу на те, що ч. 2 ст. 53 Митного кодексу
України визначено перелік документів,
які декларант повинен подавати для
підтвердження митної вартості товару,
заявленої у декларації, і методу,
обраного для її обчислення. До таких
документів належать: декларація митної
вартості, зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності, рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу), якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару, за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару,
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів, копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню, якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що у разі якщо документи,
зазначені у частині 2 цієї статті,
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, яка
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Отже, з наведених законодавчих норм
вбачається, що єдиною правовою
підставою для прийняття митними
органами рішення про коригування
заявленої декларантом митної вартості
товару за шостим (резервним) методом та
винесення картки відмови у митному
оформленні товару є наявність
сукупності наступних умов: 1) подання
суб'єктом господарювання до митного
оформлення не повного пакету
документів, перелік яких закріплено у
статті 53 МК України; 2) ненадання на
вимогу контролюючого органу
додаткової уточнюючої документації; 3)
виявлення митним органом розбіжностей
у поданій документації, які
унеможливлюють визначення митної
вартості товару ані за основним
методам (за ціною договору), ані за
жодним з інших чотирьох методів,
застосування яких повинно передувати
обранню шостого (резервного) методу.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на те, що як було правильно встановлено
судом першої інстанції, позивачем на
виконання вимог частини 2 статті 53 МК
України для здійснення митного
оформлення вантажу до контролюючого
органу було надано повний пакет
документів для обґрунтування митної
вартості товару, заявленої у
декларації. Крім того, на вимогу
відповідача-1 ТОВ «Софіт-Люкс» було
надано до контролюючого органу
відповідну уточнюючу документацію, а
саме: відповідну бухгалтерську
документацію, каталоги специфікацій,
прайс-листи виробника товару,
калькуляцію вартості товару.

Дослідження матеріалів справи надає
підстави вважати, що відомості, наявні
у документації, наданій позивачем до
Київської регіональної митниці
Міністерства доходів і зборів України
для здійснення митного оформлення
товару, містять всі необхідні
показники, що підтверджують митну
вартість вантажу, обчислену за
основним методом (за ціною договору).

Доводи відповідача-1, викладені в
апеляційній скарзі, стосовно того, що
на вимогу контролюючого митного органу
про надання додаткових документів ТОВ
«Софіт-Люкс» не було надано висновку
експертної організації про вартісні
характеристики товару, колегія суддів
вважає такими, що не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, у
період гарантійних зобов'язань позивач
подав митному органу висновок ДП
«Державний інформаційно-аналітичний
центр моніторингу зовнішніх товарних
ринків» від 02 квітня 2012 року № 12/228,
відповідно до якого ціни на спірні
товари, визначені позивачем при
здійсненні митного оформлення товару
за ціною договору, відповідають цінам
фірми-виробника.

Посилання митних органів у доводах
апеляційної скарги на те, що судом
першої інстанції при ухваленні
оскаржуваного рішення було скасовано
рішення Київської регіональної
митниці про визначення митної вартості
товару № /2012/011788/2 від 16 березня 2012
року, яке відповідачем-1 ніколи не
виносилося, оскільки рішення Київської
регіональної митниці від 16 березня 2013
року, яким було відкореговано митну
вартість товару, що ввозився ТОВ
«Софіт-Люкс» на митну територію
України, прийнято за іншим номером, а
саме: № 100000003/2012/011788/2, колегія суддів
вважає такими, що не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції, оскільки зазначена
розбіжність у номері оскаржуваного
рішення відповідача-1 про корегування
митної вартості товару свідчить про
допущення позивачем під час звернення
до суду з адміністративним позовом
виключно технічної помилки при
написанні його номерного знаку та є
формальністю, яка не впливає на
правильність вирішення спору по суті.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо наявності правових
підстав для визнання протиправним та
скасування рішення Київської
регіональної митниці про визнання
митної вартості товару від 16 березня 2012
року № 100000003/2012/011788/2.

Перевіряючи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при задоволенні адміністративного
позову в частині позовних вимог про
стягнення з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Софіт-Люкс» суми
надмірно сплачених коштів у розмірі 170
292,38 грн., колегія суддів встановила
наступне.

Відповідно до ст. 27 МК України якщо
задоволення скарги на рішення, дії або
бездіяльність органів доходів і зборів
або їх посадових осіб пов'язане з
виплатою грошових сум, їх виплата
здійснюється за рахунок державного
бюджету органами, що здійснюють
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, на підставі рішення суду,
органу чи посадової особи щодо
задоволення скарги повністю або
частково в порядку, визначеному
законом.

Водночас позивачем не була дотримана
процедура, передбачена розділом ІІІ
Порядку повернення платникам податків
коштів, що обліковуються на
відповідних рахунках митного органу як
передоплата, і митних та інших
платежів, помилково або надміру
сплачених до бюджету, контроль за
справлянням яких здійснюється митним
органом, затвердженого наказом
Державної митної служби України від
20.07.2007р. № 618, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 25.09.2007 за
№1097/14364, зокрема в частині поданні
відповідної заяви до відповідача-1 з
наданням підтверджуючих документів, а
тому колегія судів не вбачає
порушеного права позивача.

Крім того, з аналізу положень статей 53 -
57 Митного кодексу України вбачається,
що питання контролю правильності
обчислення декларантом митної
вартості, як і визначення методу її
обчислення у встановленому законом
порядку в разі виникнення
обґрунтованого сумніву, відносяться до
виключної компетенції митних органів,
а відтак встановивши протиправність
рішень митного органу про визначення
митної вартості товару за тим чи іншим
методом, суд не вправі підміняти митний
орган, стягуючи з державного бюджету
надмірно сплачену з такої вартості
суму ПДВ, фактично визначаючи при цьому
інший метод обчислення митної
вартості.

Аналогічна правова позиція
відображена в Постанові Верховного
Суду України від 17.12.2013 року по справі
№21-439а13 (номер в ЄДРСР 36475586).

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Згідно ст. 244-2 КАС України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що доводи
апеляційних скарг знайшли своє
часткове підтвердження в ході
апеляційного розгляду справи, через що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню в частині задоволення
позову про стягнення на користь
позивача з Державного бюджету України
суми надмірно сплачених коштів.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212,
254 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Київської
регіональної митниці, Головного
управління Державної казначейської
служби України у місті Києві
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 жовтня 2012 року в
частині задоволення позову Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Софіт-Люкс» до Київської регіональної
митниці та Головного управління
Державної казначейської служби
України в місті Києві про скасування
рішення в частині стягнення з
Державного бюджету України суми
надмірно сплачених коштів в розмірі
170292,38 грн. скасувати та ухвалити в цій
частині нову постанову про відмову в
задоволенні позову.

В іншій частині постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 11
жовтня 2012 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено
28.04.2014 року.

Головуючий суддя

Федотов І.В.

Судді:

Епель О.В.

Губська О.А.