Справа № 0907/16885/12,2а-34/200/13
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 р.
Справа № 876/9390/13

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 07
березня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Департаменту соціальної
політики виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради про
стягнення недоплаченої суми разової
щорічної допомоги як інваліду війни за
2012 рік,-

В С Т А Н О
В И Л А:

01.11.2012 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про стягнення
недоплаченої суми разової щорічної
допомоги як інваліду війни за 2012 рік.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни та
гарантії їх соціального захисту» йому
щорічно до 5 травня повинна надаватися
грошова допомога в розмірі 7
мінімальних пенсій за віком. Але
всупереч вимогам ст. ст. 2, 13 вказаного
Закону щорічна одноразова грошова
допомога до 5 травня була виплачена не в
повному розмірі, тому позивач і
звернувся в суд із зазначеним
адміністративним позовом.

Постановою Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 07 березня 2013 року в
задоволенні адміністративного позову
відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити адміністративний
позов.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над урядовими
нормативними актами, при вирішенні
даного спору підлягає застосування ч.3
ст. 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни та гарантії їх
соціального захисту», а не Постанова
КМУ.

Особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про місце та час розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1
ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні
адміністративного позову суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем правомірно здійснено
виплату позивачу щорічно до 5 травня
грошову допомогу в розмірі
встановленому Постановою КМУ від 28.12.2012
року №1381.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що позивач має
статус інваліда війни, що
підтверджується копією відповідного
посвідчення та має право на пільги
встановленні законодавством України
для інвалідів війни - учасників.

Позивачу було виплачено щорічну разову
допомогу до 5-го травня в розмірі
встановленому Постановою Кабінету
Міністрів України від 28.12.2011 року №1381.

Правовий статус ветеранів війни та
членів їх сімей визначає Закон України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993
року №3551-12. Розділом ІІІ цього Закону
визначені пільги інвалідів війни та
гарантії їх соціального захисту.

Згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять мінімальних
пенсій за віком; II групи - вісім
мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове соціальне
державне страхування» розмір
мінімальної пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
розміру для осіб, які втратили
працездатність.

Статтею 95 Конституції України,
визначено, що виключно Законом про
Державний бюджет України визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ч.2 ст.113, п.2, 3, 10 ст.116, ч.1
ст.117 Конституції України Кабінет
Міністрів України у своїй діяльності
керується Конституцією та законами
України, здійснює визначені
Конституцією та законами України
повноваження, видає постанови і
розпорядження в межах своєї
компетенції, повноважний вживати
заходів щодо забезпечення прав і
свобод людини і громадянина та
проводити політику у сфері соціального
захисту.

Кабінет Міністрів України згідно з п.2
ч.1 ст.20 Закону України «Про Кабінет
Міністрів України» забезпечує
проведення державної соціальної
політики, соціальний захист громадян
та вживає заходів щодо підвищення
реальних доходів населення. У рішенні
від 02 березня 1999 року №2-рп/99
Конституційний Суд України зазначив,
що здійснення в цілому політики
соціального захисту не належить до
виключних повноважень Верховної Ради
України; політика соціального захисту
є складовою частиною внутрішньої
соціальної політики держави,
забезпечення її проведення, відповідно
до пункту 3 статті 116 Конституції
України, здійснюється Кабінетом
Міністрів України.

При прийнятті рішення від 26 грудня 2011
року №20-рп/2011 у справі щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) пункту 4 розділу VІІ
«;Прикінцеві положення» Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» Конституційний Суд України
виходив з того, що одним з визначальних
елементів у регулюванні суспільних
відносин у соціальній сфері є
додержання принципу пропорційності
між соціальним захистом громадян та
фінансовими можливостями держави, а
також гарантуванням права кожного на
достатній життєвий рівень. Передбачені
законами соціально-економічні права не
є абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства.

Крім того, відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 25
січня 2012 року №1-11/2012 у справі за
конституційним поданням правління
Пенсійного фонду України щодо
офіційного тлумачення положень ст.1,
ч.1-3 ст.95, ч.2 ст.96, п. 2, 3, 6 ст.116, ч.2 ст.124, ч.1
ст.129 Конституції України, п.5 ч.1 ст.4
Бюджетного кодексу України, п.2 ч.1 ст.9
Кодексу адміністративного судочинства
України в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України,
Кабінет Міністрів України
уповноважений встановлювати розмір
соціальних виплат.

Також, відповідно до п.3 рішення
Конституційного Суду України від 25.01.2012
року №3-рп/2012 в аспекті конституційного
подання положення ч.2 ст.95, ч.2 ст.124, ч.1
ст.129 Конституції України, п.5 ч.1 ст.4
Бюджетного кодексу України та п.2 ч.1 ст.9
Кодексу адміністративного судочинства
України в системному зв'язку з
положеннями ст.6, ч.2 ст.19, ч.1 ст.117
Конституції України треба розуміти
так, що суди під час вирішення справ про
соціальний захист громадян керуються,
зокрема, принципом законності. Цей
принцип передбачає застосування
судами законів України, а також
нормативно-правових актів відповідних
органів державної влади, виданих на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі
нормативно-правових актів Кабінету
Міністрів України, виданих у межах його
компетенції‚ на основі і на виконання
Бюджетного кодексу України, закону про
Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України».

Згідно з приписами ст.150 Конституції
України, рішення Конституційного суду
України є обов'язковими до виконання на
території України.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік» передбачено, що у 2012 році
норми і положення, статей 12, 13, 14, 15 та 16
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, виходячи з наявних
фінансових ресурсів Державного
бюджету України та бюджету Пенсійного
фонду України на 2012 рік. Вказаний Закон
набрав чинності з 01.01.2012 року і його
положення у встановленому порядку не
були визнані неконституційними, а тому
він підлягає до виконання.

Таким чином, з урахуванням
вищенаведених норм, відповідач,
здійснюючи нарахування та виплату
спірної допомоги в порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України,
діяв правомірно, а тому вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача
недоплаченої суми щорічної грошової
допомоги до 5 травня за 2012 рік у розмірі
4146 грн. є безпідставними.

За таких обставин справи колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку, відтак
подана апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 07
березня 2013 року у справі №0907/16885/2012 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до касаційної
інстанції протягом двадцяти днів
шляхом подання скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний