Справа № 553/355/14-а
Суддя: Тимчук Р. І.
Дата ухвалення: 2014-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/355/14-а
Провадження № 2-а/553/37/2014
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21.03.2014м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в
складі :

головуючого судді - Тимчук
Р.І.

при секретарі -
Коломієць А.О.,

розглянувши адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
Ленінського району в м. Полтаві про
визнання незаконними дій Управління
Пенсійного фонду Ленінського району в
м. Полтаві та зобов'язання здійснити
перерахунок і нарахування пенсії
відповідно до діючого законодавства
України за період з 22.05.2008 року по 01.11.2013
року,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Полтави про
визнання незаконними дій Управління
Пенсійного фонду Ленінського району в
м. Полтаві та зобов'язання здійснити
перерахунок і нарахування пенсії
відповідно до діючого законодавства
України за період з 22.05.2008 року по 01.11.2013
року, посилаючись на те, що він
являється учасником ліквідації аварії
на Чорнобильській атомній
електростанції 1 категорії, інвалідом
ІІ групи, захворювання якого пов'язане
з ліквідацією наслідків вказаної
аварії. З 11.06.1991р. йому призначена та
виплачується пенсія по ІІ групі
інвалідності, що настала внаслідок
захворювання на ЧАЕС, відповідно до ч.4
ст. 54 Закону України «Про соціальний
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Але
встановлений розмір пенсії не
відповідав ст. 54 ч.4 і ст. 67 вказаного
Закону України.

Позивач свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що в жовтні 2010 року він
звернувся до суду з позовом про
перерахунок пенсії і виплату
компенсації невиплаченої вчасно
пенсії. 15.12.2010 року Ленінським районним
судом м. Полтави його позовні вимоги
були задоволені. 11 травня 2011 року
Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду відповідно до
вимог апеляційної скарги Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Полтави частково були змінені
і було постановлено - „Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Полтави провести
перерахунок пенсії, призначеної
ОСОБА_1, в розмірі передбаченому ч.4 ст.54
Закону України «Про соціальний статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», провівши обчислення
пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій
за віком, виходячи з положень ч.1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 22.05.2008 року та провести
відповідні виплати з урахуванням
положень ст. 67 Закону України «Про
соціальний статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи. Зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Полтави провести
перерахунок додаткової пенсії,
призначеної ОСОБА_1, відповідно до ст. 50
Закону України «Про соціальний статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», провівши обчислення в
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком
з 28.10.2009 року та провести відповідні
виплати з урахуванням положень ст. 6
Закону України «Про соціальний статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

З такою ухвалою він звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Полтави, але йому
було відмовлено в задоволенні його
вимог і було запропоновано звернутися
до виконавчої служби з виконавчим
листом. 17 травня 2011 року він звернувся
до Ленінського районного суду в м.
Полтаві з вимогою надати йому
виконавчий лист відповідно до ухвали
Харківського апеляційного
адміністративного суду, на що йому було
відмовлено з посиланням на
незрозумілість ухвали. В липні 2011 року
позивач звернувся до суду з вимогою про
роз'яснення ухвали суду. 26.08.2011 року
Ленінським районним судом було
відмовлено в такому роз'ясненні. Після
цього позивач знову звернувся до
Ленінського районного суду м. Полтави з
вимогою видати виконавчий лист, але
йому знову було відмовлено.

28.10.2013 року позивач знову звернувся до
Ленінського районного суду м. Полтави з
вимогою надати йому виконавчий лист.

01.11.2013 року позивачеві було надано
виконавчі листи №2а-159/10, але вони вже
були з пропуском строку виконання
стягнення.

04.11.2013 року позивач звернувся до
Ленінського районного суду м. Полтави з
заявою про продовження строку дії
виконавчих листів. 26.11.3013 року
Ленінським районним судом йому було
відмовлено в задоволення його вимог.

28.11.2013 року позивач оскаржив ухвалу
Ленінського районного суду м. Полтави
до Харківського апеляційного
адміністративного суду.

21 січня 2014 року Ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
його позовні вимоги були частково
задоволені, поновлено «строк для
пред'явлення до виконання листів
№2а-1591/10 від 15.12. 2010 року виданих
Ленінським районним судом м. Полтави у
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві про перерахунок
пенсії».

Таким чином, позивачеві було
відмовлено в перерахунку пенсії і
компенсації невиплаченої пенсії за
період з 22.05.2008 року по 31.10.2013 р. через
пропуск строку для пред'явлення
виконавчого листа для виконання
рішення суду.

Управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві
відмовляться провести перерахунок
пенсії і виплатити позивачеві
компенсацію відповідно до рішень суду
починаючи з 22.05.2008 року.

За розрахунком позивача, відповідно до
ст. ст. 50, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», пенсія для інвалідів, щодо
яких встановлено причинний зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, по ІІІ
групі інвалідності не може бути нижчою
6 мінімальних пенсій за віком, а по ІІ
групі інвалідності не може бути нижчою
8 мінімальних пенсій за віком при цьому
за основу розрахунку має братись
розмір мінімальної пенсії,
встановлений в ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Відповідач в порушення вимог
Конституції України та Законів
України, не здійснив перерахунок та
виплату пенсії, на заяву позивача від 10
січня 2011 року щодо проведення
відповідного перерахунку пенсії
відповідно до ст. 54 Закону «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», листом № 22/П - 02 від 26 січня
2011 року відмовив у такому перерахунку.

Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, не повідомивши
суду про причини неявки, хоча завчасно
та належним чином був повідомлений про
день та час судового засідання.

Згідно ч. 4 ст. 128 КАС України у разі
неприбуття відповідача - суб'єкта
владних повноважень, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
або без повідомлення ним про причини
неприбуття розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Суддя, дослідивши матеріали
справи, повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що позивач є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 1 категорії А,
інвалідом ІІ групи з 11.06.1991 року,
захворювання пов'язаного з виконанням
робіт із ліквідації наслідків аварії,
що підтверджується копією посвідчення
громадянина, який постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи, довідкою
МСЕК.

Відповідно до ч.1 ст.46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо
реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на охорону
їхнього життя і здоров'я, створення
єдиного порядку визначення категорій
зон радіоактивно забруднених
територій, умов проживання і трудової
діяльності на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Згідно з ч.4 ст.54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 28
лютого 1991 року № 796-XII в усіх випадках
розмір пенсій для інвалідів ІII групи,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком, а для інвалідів ІI групи, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Відповідно до ст. 50 вищевказаного
Закону особам, віднесеним до категорії
1, інвалідам ІІІ групи призначається
також щомісячна додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком,
а інвалідам ІІ групи призначається
також щомісячна додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VI "Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" статтю 54
Закону «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» змінено та
встановлено, що у всіх випадках розміри
пенсій для інвалідів щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, не можуть бути нижчими
для учасників ліквідації наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році:
по 3 групі інвалідності - 180
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, по II
групі інвалідності - 200 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Статтю 50 вказаного Закону також
викладено в новій редакції, згідно якої
особам, віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах: інвалідам III групи - 15
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
інвалідам II групи - 20 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Статтею 64 Конституції України
встановлено, що конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України. При
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Тому рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008, № 10-рп/2008 зміни,
внесені Законом України від 28.12.2007 №
107-VI "Про Державний бюджет України на 2008
рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" до статті 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
визнано неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визначені
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Тому з 22.05.2008 року по теперішній час діє
норма Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", якою встановлено, що
розмір пенсій для інвалідів IІI групи,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 6 мінімальних пенсій за
віком, а розмір додаткової пенсії для
інвалідів ІІІ групи - 50 % мінімальної
пенсії за віком, а також встановлено, що
розмір пенсій для інвалідів ІI групи,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком, а розмір додаткової пенсії - 75 %
мінімальної пенсії за віком.

Таким чином, в період з 22.05.2008 року по
31.10.2013 року у позивача існувало право на
отримання пенсії у розмірі не менше,
ніж 6 мінімальних пенсій за віком, що
передбачено ст. 54 Закону "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а також додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до ст. 50 Закону "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", у розмірі 50 процентів
мінімальної пенсії за віком.

В період з 03.06.2010 року по теперішній час
у позивача існувало право на отримання
пенсії у розмірі не менше, ніж 8
мінімальних пенсій за віком, що
передбачено ст. 54 Закону "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а також додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
відповідно до ст. 50 Закону "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Зі статей 50, 54 вказаного Закону
випливає, що під час визначення розміру
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, за
основу її нарахування береться
мінімальна пенсія за віком.

Згідно із чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами,
передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», де зазначено, що
мінімальний розмір пенсії за віком
за наявності у чоловіків 25, а у жінок -
20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Іншого нормативно-правового акту, який
би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, не має.

Суд не бере до уваги положення ч. 3 ст. 28
вищезазначеного Закону, де зазначено,
що мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми за відсутності іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено ст. ст. 50, 54 Закону «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд приходить до
висновку, що при визначенні розміру
пенсії позивачеві застосуванню
підлягає ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону № «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» з
урахуванням визначення поняття
мінімального пенсії за віком частиною 1
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а не постанова Кабінету
Міністрів України від 03.01.2002 року № 1
«Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету».

При розрахунку державної пенсії,
передбаченої статтями 50, 54 Закону «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»,
застосовується розмір прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, який установлений у
законі про Державний бюджет України на
відповідний рік, виходячи з якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

Відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у редакції
Закону України від 05.10.2006 р. N 231-V
встановлено, що у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до
категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Як встановлено в ч. 4 ст. 45 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
перерахунок призначеної пенсії, крім
випадків, передбачених частиною першою
статті 35, частиною другою статті 38,
частиною третьою статті 42 і частиною
п'ятою статті 48 цього Закону,
провадиться в такі строки: у разі
виникнення права на підвищення пенсії -
з першого числа місяця, в якому
пенсіонер звернувся за перерахунком
пенсії, якщо відповідну заяву з усіма
необхідними документами подано ним до
15 числа включно, і з першого числа
наступного місяця, якщо заяву з усіма
необхідними документами подано ним
після 15 числа; у разі настання обставин,
які тягнуть за собою зменшення пенсії, -
з першого числа місяця, в якому настали
ці обставини, якщо вони мали місце до 15
числа включно, і з першого числа
наступного місяця, якщо вони мали місце
після 15 числа.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 42
вищевказаного Закону у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 28 цього Закону. Перерахунок
пенсії провадиться з дня встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму.

З урахуванням викладеного, з 22.05.2008
року по 31.10.2013 року позивач мав право на
перерахунок основної пенсії в розмірі
не менше 6 мінімальних пенсій за віком
та додаткової пенсії у розмірі 50 %
мінімальної пенсій за віком, із
урахуванням розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого
Законами про державний бюджет на
відповідні періоди.

Позивач має право на перерахунок
основної пенсії в розмірі не менше 8
мінімальних пенсій за віком та
додаткової пенсії у розмірі 75 %
мінімальної пенсій за віком, із
урахуванням розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановленого
Законами про державний бюджет на
відповідні періоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
розрахунок пенсії позивачу
Управлінням Пенсійного фонду України
в Ленінському районі м. Полтави
проведено на підставі Порядку
обчислення пенсій по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання внаслідок Чорнобильської
катастрофи, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 30
травня 1997 року № 523.

З урахуванням викладеного, в період з
22.05.2008 року по 31.10.2013 року позивач мав
право на перерахунок пенсії у розмірі 6
мінімальних пенсій за віком,
відповідно до положень ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" в
редакції Закону станом на 01.01.2004 року,
та положень ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" в редакції Закону станом
на 01.01.2005 року, із урахуванням розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, в період з
01.01.2004 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року
по 02.06.2010 року, а також додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в
розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком
з 01.01.2004 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року
по 02.06.2010 року.

Пенсійний фонд України діє на
підставі Положення «Про Пенсійний фонд
України» та здійснює свої повноваження
на підставі пункту 15 даного Положення
через створені в установленому порядку
його територіальні управління.
Відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» рішення про призначення
та перерахунок пенсії приймається
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Територіальним
управлінням Пенсійного фонду України
за місцем проживання позивача є
Управління Пенсійного фонду України
Ленінського району в м. Полтаві.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Полтави належним
відповідачем по даній справі.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Полтави
здійснити перерахунок пенсії позивача
відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", виходячи
із розрахунку мінімальної пенсії за
віком, визначеного ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" та провести
виплату недоплаченої пенсії з 22.05.2008
року по 31.10.2013 року.

Європейський суд з прав людини
неодноразово наголошував в своїх
рішеннях, що держава не може посилатися
на відсутність коштів як на підставу
невиконання нею взятих на себе
зобов'язань.

Відмову Управління Пенсійного фонду
України Ленінського району в м. Полтаві
у нарахуванні пенсії позивачу в
розмірі, передбаченому ст. 50, ч. 4 ст. 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
слід визнати протиправною.

Що стосується строків позовної
давності відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
суми пенсії, не одержані своєчасно з
вини органу, що призначає або виплачує
пенсію, виплачуються за минулий період
без обмежень будь-яким строком.

Стаття 13 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок ЧАЕС
катастрофи» вказує на те, що держава
бере на себе відповідальність за
завдану шкоду громадянам та
зобов'язується відшкодувати її за
пошкодження здоров'я.

Державна та додаткова пенсії, що
визначені у ст. 50,54 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок ЧАЕС
катастрофи» є часткою відшкодування за
шкоду здоров'ю.

Відповідно до ст. 73 Закону України від
08.02.1995 року № 39/95-ВР «Про використання
ядерної енергії та радіаційну безпеку»
відповідальність за шкоду, спричинену
Чорнобильською катастрофою,
встановлюється відповідним
законодавством України.

Частиною 1 статті 76 Закону України від
08.02.1995 року № 39/95-ВР «Про використання
ядерної енергії та радіаційну безпеку»
передбачено, що право на подання позову
про відшкодування ядерної шкоди,
заподіяної життю і здоров'ю, не
обмежується строком давності.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 22, 64 Конституції
України, ст.ст. 45, 54, 67 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", ст.ст. 7, 8, 9,
10, 11, 71, ч. 3 ст. 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду
Ленінського району в м. Полтаві про
визнання незаконними дій Управління
Пенсійного фонду Ленінського району в
м. Полтаві та зобов'язання здійснити
перерахунок і нарахування пенсії
відповідно до діючого законодавства
України за період з 22.05.2008 року по 31.10.2013
року - задовольнити.

Визнати відмову Управління
пенсійного фонду України Ленінського
району в м. Полтаві за вих. №72/Г-02. від
14.06.2010р., в здійсненні перерахунку
пенсії ОСОБА_1 з 22.05.2008 року по 31 жовтня
2013 протиправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Полтави провести перерахунок пенсії,
призначеної ОСОБА_1, в розмірі
передбаченому ч.4 ст.54 Закону України
«Про соціальний статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
провівши обчислення пенсії в розмірі 8
мінімальних пенсій за віком, виходячи з
положень ч.1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 22.05.2008 року та провести
відповідні виплати з урахуванням
положень ст. 67 Закону України «Про
соціальний статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Полтави провести перерахунок
додаткової пенсії, призначеної ОСОБА_1,
відповідно до ст. 50 Закону України «Про
соціальний статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», провівши
обчислення в розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком з 28.10. 2009 року та
провести відповідні виплати з
урахуванням положень ст. 6 Закону
України «Про соціальний статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та провести відповідні
виплати недоплаченої пенсії за минулий
період за результатами даного
перерахунку.

Постанову може бути оскаржено в
апеляційному порядку через Ленінський
районний суд м. Полтави шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
постанови апеляційної скарги. У разі
застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави Р. І. Тимчук