Справа № 1512/15313/12
Суддя: Юрченко В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/53620/13

колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого-судді: Юрченка В.В.,

суддів: Амєліна С.Є., Кобилянського М.Г.,

секретар судового засідання Василенко
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в порядку касаційного
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області, управління Пенсійного фонду
України у Київському районі м. Одеси
про визнання дій протиправними,
скасування рішень, зобов'язання
призначити та виплатити пенсію за
касаційною скаргою управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 2 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

12 листопада 2012 року ОСОБА_1 звернулася
до суду із зазначеним позовом.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що позивач є матір'ю ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, якому у травні 1996 року
внаслідок ускладнень після проведеної
операції було встановлено
інвалідність з призначенням
соціальної допомоги, а 31 жовтня 2011 року
було встановлено інвалідність ІІІ
групи з дитинства безстроково. 23 травня
2011 року позивач звернулась до
управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м. Одеси із заявою
про призначення пенсії за віком як
матері інваліда з дитинства. Проте
відповідач рішенням від 22 серпня 2011
року та повторно рішенням від 17 квітня
2012 року відмовив у призначенні пенсії.

Просила визнати неправомірними
рішення, дії (бездіяльність) посадових
осіб управління Пенсійного фонду
України у Київському районі м. Одеси в
частині відмови призначити позивачу з
23 травня 2011 року дострокову пенсію як
матері інваліда з дитинства та в
частині неправильного розрахунку її
страхового стажу;

скасувати рішення управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси від 22 серпня 2011
року №51297 та від 17 квітня 2012 року №51297
про відмову позивачу в призначенні
дострокової пенсії як матері інваліда
з дитинства;

зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Київському районі м.
Одеси призначити (перерахувати та
виплатити) позивачу з 23 травня 2011 року
дострокову пенсію як матері інваліда з
дитинства;

визнати неправомірними рішення, дії
(бездіяльність) посадових осіб
Головного управління Пенсійного фонду
України в Одеській області в частині
відмови призначити позивачу з 23 травня
2011 року дострокову пенсію як матері
інваліда з дитинства та в частині
неправильного розрахунку її
страхового стажу;

зобов'язати посадових осіб Головного
управління Пенсійного фонду України в
Одеській області не чинити перешкод
посадовим особам управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси призначити
(перерахувати та виплатити) позивачу з
23 травня 2011 року дострокову пенсію як
матері інваліда з дитинства;

визнати неправомірними рішення, дії
(бездіяльність) посадових осіб
комунальної установи «Дитяча міська
поліклініка №6» в частині розгляду
питання щодо визнання сина позивача
інвалідом з дитинства до 6 років та
прийняття рішення про відмову у
визнанні її сина інвалідом з дитинства
до 6 років;

скасувати рішення комунальної
установи «Дитяча міська поліклініка
№6» від 23 березня 2012 року вих.№99
про відмову у визнанні сина позивача
інвалідом з дитинства до 6 років.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 12 грудня 2012 року, залишеною
без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 25 лютого 2013 року,
провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_1 до комунальної
установи «Дитяча міська поліклініка №
6» закрито.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 12 грудня 2012 року позов
ОСОБА_1 до Головного управління
Пенсійного фонду України в Одеській
області, управління Пенсійного фонду
України у Київському районі м. Одеси
про визнання дій протиправними,
скасування рішень, зобов'язання
призначити пенсію та провести
перерахунок і виплату пенсії залишено
без розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 лютого 2013
року апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволено. Ухвалу Київського
районного суду м. Одеси від 12 грудня 2012
року про залишення частини позовних
вимог без розгляду скасовано та
направлено справу в цій частині до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Постановою Київського районного суду
м. Одеси від 31 травня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 жовтня 2013
року апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволено частково. Постанову
Київського районного суду м. Одеси від
31 травня 2013 року скасовано. Позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано рішення
управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м. Одеси від 22 серпня
2011 року №51297 та від 17 квітня 2012 року
№ 51297. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси призначити,
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
дострокову пенсію як матері інваліда з
дитинства з 23 травня 2011 року відповідно
до пункту 3 розділу ХV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та статті 17 Закону
України «Про пенсійне забезпечення». В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Стягнуто з Державного
бюджету України на користь ОСОБА_1
16,10 грн.

Вказуючи на допущені, на думку
управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м. Одеси, судом
апеляційної інстанції порушення норм
чинного процесуального та
матеріального законодавства, що
призвело до постановлення
неправильного судового рішення,
відповідач просить скасувати
постановлене судове рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі судове рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи по суті
встановлено наступне.

Позивач є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК
серії 10 ААА № 927063 від 31 жовтня 2011
року ОСОБА_2 31 жовтня 2011 року було
встановлено інвалідність ІІІ групи з
дитинства безстроково.

Після досягнення п'ятдесятирічного
віку та наявності відповідного стажу
ОСОБА_1 23 травня 2011 року звернулася до
управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м. Одеси із заявою
про призначення пенсії за віком як
матері інваліда з дитинства на
підставі статті 17 закону України «Про
пенсійне забезпечення».

Рішенням управління Пенсійного фонду
України у Київському районі м. Одеси
від 22 серпня 2011 року № 51297 у призначені
пенсії ОСОБА_1 було відмовлено,
оскільки згідно з пунктом 25 постанови
Пенсійного фонду України «Про
затвердження Порядку надання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» син ОСОБА_1 ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, не визнаний інвалідом з
дитинства до досягнення ним
шестирічного віку, а також у ОСОБА_1
відсутній необхідний страховий стаж.

Листом управління Пенсійного фонду
України у Київському районі м. Одеси
від 28 березня 2012 року ОСОБА_1 було
повідомлено, що з урахуванням наданої
довідки про сплату зборів на
обов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України її трудовий стаж склав 15 років 6
місяців.

Відповідно до листа комунальної
установи «Дитяча міська поліклініка
№6» від 4 квітня 2012 року №118
ОСОБА_2 не мав медичних показань для
визнання його інвалідом з дитинства до
досягнення шестирічного віку.

Рішенням управління Пенсійного фонду
України у Київському районі м. Одеси
від 17 квітня 2012 року № 51297 ОСОБА_1
повторно було відмовлено у призначенні
пенсії.

Підставою для відмови призначення
позивачу пенсії, як матері інваліда з
дитинства, зазначена та обставина, що
сину позивача інвалідність
встановлена після досягнення ним
шестирічного віку та медичних показань
для визнання його дитиною - інвалідом
до шестирічного віку немає.

Проте з такими доводами відповідача
погодитись не можна.

Частиною першою статті 46 Конституції
України встановлено, що громадяни
мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у разі
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до положень частини першої
статті 58 Конституції України закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Тобто до спірних правовідносин
необхідно застосовувати
законодавство, чинне на час виникнення
та існування спірних правовідносин.
Такими спірними правовідносинами у
справі є обставини, пов'язані із
захворюванням сина позивача,
встановлення йому інвалідності та
період виховання матір'ю
дитини-інваліда.

Як вбачається з довідки-листа
комунальної установи «Дитяча міська
поліклініка № 6» м. Одеси від 23 березня
2012 року, дослідженої судом апеляційної
інстанції, з архівних документів
вбачається, що інвалідність вина
позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
наступила після хірургічного
втручання у 1996 році з приводу
аппендектомії, що привело до настання
ускладнень у вигляді сепсису та інших
захворювань, внаслідок яких комісією
ВКК у травні 1996 року у віці 7,5 років було
оформлено медичний висновок для
отримання соціальної допомоги. У
подальшому інвалідність
продовжувалась у 1999, 2001, 2003 роках і до
досягнення 18-річного віку. З
наявної медичної документації
вбачається, що підстав для
встановлення ОСОБА_2 інвалідності до
шестирічного віку не вбачається.

Статтею 17 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» встановлено, що жінки,
які народили п'ятеро або більше дітей і
виховали їх до восьмирічного віку, і
матері інвалідів з дитинства, які
виховали їх до цього віку, мають право
на пенсію за віком після досягнення 50
років і при стажі роботи не менше 15
років із зарахуванням до стажу часу
догляду за дітьми (пункти «є» і «ж»
статті 56). При цьому до числа інвалідів
з дитинства належать також
діти-інваліди віком до 16 років, які
мають право на одержання соціальної
пенсії (стаття 94).

Відповідно до абзацу четвертого пункту
3 розділу XV «Прикінцеві положення»
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV
в редакції до 1 січня 2006 року, тобто
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, тимчасово, до прийняття
відповідного закону жінки, які
народили п'ятеро або більше дітей і
виховали їх до восьмирічного віку, і
матері інвалідів з дитинства, які
виховали їх до цього віку, мають право
на призначення дострокової пенсії за
віком, але не раніше ніж за 5 років до
досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
за наявності не менше 15 років
страхового стажу. При цьому до числа
інвалідів з дитинства належать також
діти-інваліди віком до 16 років.

Тобто на час захворювання сина
позивача, встановлення йому
інвалідності та виховання позивачем
дитини-інваліда були чинними норми
законодавства, відповідно до яких
право на призначення пенсії за п'ять
років до досягнення пенсійного віку
мали матері інвалідів з дитинства, які
виховали їх до восьмирічного віку.

Правова норма, відповідно до якої
матері інвалідів з дитинства, які
виховали їх до шестирічного віку, мають
право на призначення дострокової
пенсії за віком, але не раніше ніж за 5
років до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону,
за наявності не менше 15 років
страхового стажу набрала чинності з 1
січня 2006 року, а тому підлягає
застосуванню лише до тих жінок, які
виховали дитину-інваліда до
шестирічного віку після 1 січня 2006 року.

Факт захворювання сина позивача та
встановлення йому інвалідності до
досягнення ним восьмирічного віку у
травні 1996 року, тобто до набрання
чинності зазначеної правової норми не
оспорюється.

Задовольняючи позовні вимоги суд
апеляційної інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивач має сина -
інваліда з дитинства, має стаж,
необхідний для призначення пенсії,
тому згідно пункту 3 розділу XV
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» від 9 липня 2003
року № 1058-IV має право на призначення
дострокової пенсії за віком.

Відповідно до вимог частини першої
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Оскаржуване судове рішення суду
апеляційної інстанції постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводами
касаційної скарги, висновки, викладені
в судовому рішенні, не спростовуються,
підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає за необхідне відмовити в
задоволенні касаційної скарги.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167 ч. 2, 210, 220, 221,
223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у Київському
районі м. Одеси залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 2 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Юрченко В.В.

Судді
Амєлін С.Є.

Кобилянський М.Г.