Справа № 810/1786/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2014 року 810/1786/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Скрипки
І.М., секретар судового засідання
Маджар О.М., за участю:

представників позивача - Сиклітенка
В.В., Карасьова Р.М.,

представника відповідача - Фісінчука
С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Андреас Штіль» до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Київській області про
визнання протиправними і скасування
постанови про накладення штрафних
санкцій та рішення про вжиття
обмежувальних заходів,

в с т а н о в и в:

17 березня 2014 року до Київського
окружного адміністративного суду
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю «Андреас Штіль» (ТОВ
«Андреас Штіль», товариство) із позовом
до Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Київській області
(Інспекція) про визнання протиправними
і скасування постанови про накладення
штрафу та рішення про вжиття
обмежувальних заходів.

Зазначили про відсутність підстав для
проведення перевірки характеристик
продукції підприємства; звертали увагу
на наявність національного знаку
відповідності на пакуванні
відповідних виробів, у зв'язку із чим
стверджували помилковість висновків
Інспекції про відсутність необхідної
інформації про продукцію та їх
невідповідність дійсним обставинам
здійснення позивачем своєї діяльності.

Посилаючись на порушення відповідачем
положень Конституції України, Закону
України «Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції»,
Технічного регламенту
електромагнітної сумісності
обладнання, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29 липня
2009 року №785, Правил застосування
національного знаку відповідності,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29 листопада 2001
року №1599, Технічного регламенту
безпеки низьковольтного електричного
обладнання, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29
жовтня 2009 року №1149, -просили визнати
протиправними та скасувати постанову
про накладення штрафних санкцій від 24
лютого 2014 року №000009, а також рішення
про вжиття обмежувальних заходів від 25
лютого 2014 року №000003.

Представники позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили задовольнити позов у повному
обсязі. Пояснили, що виробник
продукції, щодо якої встановлені
порушення законодавства, є іноземним
підприємством, знаходиться за межами
України і постачає товари у різні
країни світу, у зв'язку із чим не має
можливості безпосередньо при
виробництві продукції врахувати
вимоги законодавства кожної з країн,
зокрема й України, а тому нанесення
знака відповідності на пакування є
таким, що відповідає вимогам чинного
законодавства.

Представник відповідача в судовому
засіданні та у письмових запереченнях
просив відмовити у задоволенні позову.
Вказав на правомірність проведення
перевірки; стверджував про обов'язок
нанесення позивачем національного
знаку відповідності безпосередньо на
продукцію та наявність у товариства
можливостей для цього.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши інші
докази, зокрема письмові, що містяться
в матеріалах справи, суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, виходячи із такого.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Андреас Штіль» є
юридичною особою, зареєстроване
Києво-Святошинською районною
державною адміністрацією Київської
області 10 червня 2008 року (а.с. 58-64).

Як вбачається з матеріалів справи, 10
лютого 2014 року працівниками Інспекції
з питань захисту прав споживачів
проведено позапланову перевірку
характеристик продукції позивача на
предмет дотримання вимог
законодавства про захист прав
споживачів.

Підставою для перевірки стали:
інформація про продукцію, яка не
відповідає вимогам технічних
регламентів, виявлена у ході
проведення перевірки ФОП ОСОБА_4
Держспоживінспекцією у Чернігівській
області, направлена із супровідним
листом від 5 грудня 2013 року
№05-01/2517 (а.с.85), лист
Держспоживінспекції України від 3
лютого 2014 року №646-2-7/6 (а.с.84) щодо
надання згоди на проведення перевірки
ТОВ «Андреас Штіль»; наказ виконуючого
обов'язки начальника Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Київській області від 10 лютого 2014 року
№24 про проведення позапланової
перевірки (а.с.91); направлення від 10
лютого 2014 року №14 (а.с.92).

Представник Інспекції у судовому
засіданні пояснив, що виявлена під час
перевірки ФОП ОСОБА_4 продукція
(кущоріз електричний «STIHL», подрібнювач
садовий «VIKING») була введена в обіг ТОВ
«Андреас Штіль», на підтвердження чого
надав копії декларацій про
відповідність (а.с.89-90), які видавалися
саме позивачу на перераховані вироби, а
також фотокопії вказаної продукції
(а.с.87-88).

За результатами перевірки позивача
складено Акт №000010 від 10 лютого 2014 року,
яким зафіксовано факт введення в обіг
продукції, яка не відповідає
встановленим вимогам (на апаратурі або
на табличці з її технічними даними
відсутній національний знак
відповідності, зокрема, на таких
виробах: кущоріз електричний «STIHL», д.в.
2012 р., 2013 р.; подрібнювач садовий «VIKING»
д.в. 2012 р., 2013 р.); національний знак
відповідності наноситься лише на
пакування, у зв'язку із чим
констатовано порушення пунктів 17, 18, 19
Технічного регламенту з
електромагнітної сумісності
обладнання, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29 липня
2009 року №785, а саме - введення в обіг
електричного обладнання на якому
відсутній національний знак
відповідності (а.с.6-9).

На підставі вказаного Акта складено
протокол №000008 від 10 лютого 2014 року про
порушення пункту 2 частини другої
статті 44 Закону України «Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції» (а.с.10-11).

18 лютого 2014 року ТОВ «Андреас Штіль»
подано заперечення та інформацію щодо
проекту рішення про вжиття
обмежувальних заходів (а.с.12-15).
Звертали увагу, що ФОП ОСОБА_4 не
отримував у відповідний період
продукції від позивача, у зв'язку із чим
стверджували відсутність підстав для
проведення перевірки. Також вказували
на можливість нанесення національного
знаку відповідності як на апаратуру,
так і на пакування або на супровідні
документи.

У судовому засіданні з'ясовувалось
питання щодо причин допуску посадових
осіб Інспекції до проведення
перевірки, враховуючи відсутність, на
думку товариства, підстав для цього.
Так, представники позивача пояснили, що
присутні під час перевірки посадові
особи ТОВ «Андреас Штіль» не були
обізнані у питаннях законодавчих
підстав та процедури проведення
перевірки, тому і допустили до
проведення останньої представників
відповідача.

24 лютого 2014 року винесено постанову про
накладення штрафних санкцій №000009 на
ТОВ «Андреас Штіль» у розмірі 1000
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян (а.с.18-19).

25 лютого 2014 року прийнято рішення про
вжиття обмежувальних (коригувальних)
заходів (а.с.20-21), яким товариство
«Андреас Штіль» зобов'язано вжити
заходи щодо приведення продукції,
вказаної у пунктах 1-2 таблиці Акта
перевірки у відповідність із
встановленими вимогами (відповідно до
статей 22, 28, 29, 30, 31, 32 Закону України «Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції», статті 12 Закону
України «Про загальну безпечність
нехарчової продукції»). Строк
виконання встановлено до 24
березня 2014 року.

Листом від 19 березня 2014 року №30
товариство «Андреас Штіль» повідомило
Інспекцію про виконання рішення про
вжиття обмежувальних заходів, вказали,
що продукція, зазначена у пунктах 1-2
таблиці Акта перевірки, приведена у
відповідність із встановленими
вимогами, національний знак
відповідності нанесено безпосередньо
на корпусі виробів (а.с.102).

У зв'язку із цим, 24 березня 2014 року
Інспекцією прийнято рішення №000003 про
внесення змін до рішення чи скасування
рішення, яким рішення про вжиття
обмежувальних (коригувальних) заходів
скасовано, оскільки останнє виконано
повністю (а.с.104).

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд зазначає наступне.

За приписами статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як передбачено у пункті 3 Положення про
Державну інспекцію України з питань
захисту прав споживачів, затвердженого
Указом Президента України від 13 квітня
2011 року N 465/2011, основними завданнями
Держспоживінспекції України є
реалізація державної політики у
сферах: державного контролю за
додержанням законодавства про захист
прав споживачів і рекламу в цій сфері;
державного ринкового нагляду;
державного нагляду за додержанням
технічних регламентів, стандартів,
норм і правил.

Держспоживінспекція України здійснює
державний контроль за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів; державний ринковий нагляд
у межах сфери своєї відповідальності; у
межах своєї компетенції державний
нагляд за додержанням технічних
регламентів, стандартів, норм і правил
(пункт 4 вказаного Положення).

Наказом Міністерства економічного
розвитку та торгівлі України від 9
листопада 2011 року №206 затверджено
Положення про інспекції з питань
захисту прав споживачів в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, яким передбачено, що
такі інспекції є територіальними
органами Державної інспекції України з
питань захисту прав споживачів, а їх
завдання - реалізація повноважень
Держспоживінспекції України на
території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці. Також закріплено, що інспекції
мають право накладати відповідно до
законодавства адміністративні
стягнення та застосовувати
адміністративно-господарські санкції,
застосовувати фінансові санкції до
суб'єктів господарювання.

За нормами пункту 4 частини першої
статті 11 Закону України «Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції» з метою здійснення
ринкового нагляду органи ринкового
нагляду в межах сфер їх
відповідальності проводять перевірки
характеристик продукції, в тому числі
відбирають зразки продукції та
забезпечують проведення їх експертизи
(випробування).

Заходами ринкового нагляду є, у тому
числі, і перевірки характеристик
продукції (пункт 1 частини першої
статті 22 Закону України «Про державний
ринковий нагляд і контроль нехарчової
продукції»).

Органи ринкового нагляду проводять
планові та позапланові перевірки
характеристик продукції. Планові
перевірки характеристик продукції
проводяться у розповсюджувачів цієї
продукції, а позапланові, - у
розповсюджувачів та виробників такої
продукції. Перевірки характеристик
продукції проводяться на підставі
наказів органів ринкового нагляду та
посвідчень (направлень) на проведення
перевірки, що видаються та
оформляються відповідно до Закону
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» (частини
третя, п'ята статті 23 Закону України
«Про державний ринковий нагляд і
контроль нехарчової продукції»).

За правилами частини першої статті 25
цього ж Закону органи ринкового
нагляду проводять перевірки
характеристик продукції у її
виробників: якщо за результатами
перевірки характеристик продукції у її
розповсюджувача є підстави вважати, що
продукція є небезпечною, становить
ризик та/або не відповідає
встановленим вимогам внаслідок дій чи
бездіяльності виробника такої
продукції; за зверненнями споживачів
(користувачів) відповідної продукції, а
також органів виконавчої влади,
виконавчих органів місцевих рад,
правоохоронних органів, громадських
організацій споживачів (об'єднань
споживачів), у яких міститься
інформація про введення в обіг
продукції, що завдала шкоди суспільним
інтересам чи має недоліки, які можуть
завдати такої шкоди (із зазначенням
суб'єкта введення в обіг такої
продукції, документального
підтвердження завдання такої шкоди,
опису відповідного недоліку тощо), а
також інформація, за якою виробника
такої продукції може бути
ідентифіковано; у разі одержання за
допомогою системи оперативного
взаємного сповіщення про продукцію, що
становить серйозний ризик, або в інший
спосіб від уповноважених органів інших
держав інформації про продукцію, що
становить серйозний ризик, якщо її
виробник ідентифікований та є
резидентом України.

У силу положень частини першої статті 6
Закону України «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» підставами
для здійснення позапланових заходів є:
подання суб'єктом господарювання
письмової заяви до відповідного органу
державного нагляду (контролю) про
здійснення заходу державного нагляду
(контролю) за його бажанням; виявлення
та підтвердження недостовірності
даних, заявлених у документах
обов'язкової звітності, поданих
суб'єктом господарювання; перевірка
виконання суб'єктом господарювання
приписів, розпоряджень або інших
розпорядчих документів щодо усунення
порушень вимог законодавства, виданих
за результатами проведення планових
заходів органом державного нагляду
(контролю); звернення фізичних та
юридичних осіб про порушення суб'єктом
господарювання вимог законодавства.
Позаплановий захід у цьому разі
здійснюється тільки за наявності згоди
центрального органу виконавчої влади
на його проведення; неподання у
встановлений термін суб'єктом
господарювання документів
обов'язкової звітності без поважних
причин, а також письмових пояснень про
причини, які перешкоджали поданню
таких документів; настання аварії,
смерті потерпілого внаслідок
нещасного випадку або професійного
захворювання, що було пов'язано з
діяльністю суб'єкта господарювання.

За змістом статті 7 Закону України «Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» для здійснення планового
або позапланового заходу орган
державного нагляду (контролю) видає
наказ, який має містити найменування
суб'єкта господарювання, щодо якого
буде здійснюватися захід, та предмет
перевірки. На підставі наказу
оформляється посвідчення (направлення)
на проведення заходу, яке підписується
керівником або заступником керівника
органу державного нагляду (контролю)
(із зазначенням прізвища, ім'я та по
батькові) і засвідчується печаткою.
Посвідчення (направлення) є чинним лише
протягом зазначеного в ньому строку
здійснення заходу. Перед початком
здійснення заходу посадові особи
органу державного нагляду (контролю)
зобов'язані пред'явити керівнику
суб'єкта господарювання або
уповноваженій ним особі посвідчення
(направлення) та службове посвідчення,
що засвідчує посадову особу органу
державного нагляду (контролю), і надати
суб'єкту господарювання копію
посвідчення (направлення). Суб'єкт
господарювання має право не допускати
посадових осіб органу державного
нагляду (контролю) до здійснення
заходу, якщо вони не пред'явили
документів, передбачених цією статтею.

За нормами частини третьої статті 29
Закону України «Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції» у разі якщо органом
ринкового нагляду встановлено, що
неналежне застосовано Національний
знак відповідності, не нанесено
Національний знак відповідності, якщо
його нанесення передбачено технічним
регламентом на відповідну продукцію
орган ринкового нагляду невідкладно
вимагає від відповідного суб'єкта
господарювання вжити протягом
визначеного строку заходів щодо
приведення такої продукції у
відповідність із встановленими
вимогами.

За змістом пункту 17 Технічного
регламенту з електромагнітної
сумісності обладнання, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 липня 2009 року N 785, на апаратуру,
відповідність якої цьому Технічному
регламенту було доведено із
застосуванням процедури, установленої
у пунктах 13 або 14 цього Технічного
регламенту, наноситься національний
знак відповідності. За нанесення
національного знака відповідності
відповідає виробник або уповноважений
представник.

За нормами пункту 19 такого Технічного
регламенту національний знак
відповідності наносять на апаратуру
або на табличку з її технічними даними
згідно з правилами застосування
національного знака відповідності,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 29 листопада 2001
року N 1599. У разі коли його нанесення на
апаратуру неможливе або невиправдане
через її конструкцію, національний
знак відповідності повинен бути
нанесеним на пакування, якщо таке
наявне, та на супровідні документи.

Як закріплено у пункті 18 цього ж
Регламенту зображення національного
знака відповідності виконується
відповідно до опису, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 листопада 2001 року N 1599.

Як визначено у пункті 5 Правил
застосування національного знака
відповідності, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 29 листопада 2001 року N 1599, знак
відповідності наноситься на виріб
та/або на етикетку, тару, пакування,
експлуатаційну та товаросупровідну
документацію тощо, якщо інше не
передбачено відповідним технічним
регламентом. Місце та спосіб нанесення
(друкування, наклеювання, гравірування,
травлення, штампування, лиття тощо)
знака відповідності визначається
виробником продукції.

У відповідності із пунктом 2 частини
другої статті 44 Закону України «Про
державний ринковий нагляд і контроль
нехарчової продукції» до особи, яка
ввела продукцію в обіг або відповідно
до цього Закону вважається такою, що
ввела продукцію в обіг, застосовуються
штрафні санкції у разі введення в обіг
продукції, яка не відповідає
встановленим вимогам (крім випадків,
передбачених статтею 28 цього Закону), у
тому числі нанесення Національного
знака відповідності на продукцію, що не
відповідає вимогам технічних
регламентів, - у розмірі від п'ятисот до
тисячі п'ятисот неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян, а за
повторне протягом трьох років вчинення
такого самого порушення, за яке на
особу вже було накладено штраф, - у
розмірі від тисячі до трьох тисяч
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

За приписами частини першої статті 33
цього ж Закону обмежувальні
(корегувальні) заходи запроваджуються
відповідними рішеннями органів
ринкового нагляду.

Рішення про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів можуть бути
змінені чи скасовані відповідними
органами ринкового нагляду за
результатами аналізу повідомлень
суб'єктів господарювання про виконання
ними рішень про вжиття обмежувальних
(корегувальних) заходів та/або за
результатами перевірок стану
виконання суб'єктами господарювання
цих рішень, проведених відповідно до
статті 34 цього Закону. Зазначені
рішення також можуть бути змінені за
результатами розгляду органами
ринкового нагляду клопотань, пояснень,
заперечень та інформації, наданих
суб'єктами господарювання відповідно
до частин десятої і п'ятнадцятої цієї
статті (частина третя статті 33 Закону
України «Про державний ринковий нагляд
і контроль нехарчової продукції»).

Зважаючи на викладене, суд зазначає, що
вказаними вище нормами Технічного
регламенту з електромагнітної
сумісності обладнання закріплена
можливість нанесення національного
знаку відповідності на пакування та на
супровідні документи у тому разі, якщо
його нанесення безпосередньо на виріб
не є можливим. При цьому, доводи
позивача про можливість нанесення
знака відповідності альтернативно, або
на виріб, або на пакування, є
помилковими та не узгоджуються із
нормами Технічного регламенту з
електромагнітної сумісності
обладнання, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 29 липня
2009 року N 785. Суд ще раз вказує, що у
пункті 5 Правил застосування
національного знака відповідності,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 29 листопада 2001
року N 1599, знак відповідності
наноситься на виріб та/або на етикетку,
тару, пакування, експлуатаційну та
товаросупровідну документацію тощо,
якщо інше не передбачено відповідним
технічним регламентом, тобто перевага
надається нормам технічних
регламентів. У цьому ж випадку, саме у
Технічному регламент з
електромагнітної сумісності
обладнання визначено вимогу нанесення
національного знаку відповідності на
виріб, за винятком випадків
неможливості такого нанесення.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач виконав вимоги рішення про
вжиття обмежувальних заходів та наніс
національний знак відповідності на
відповідні вироби. При цьому, суд
розцінює такий факт як доказ
можливості нанесення вказаного знаку
безпосередньо на товар, перевірка
характеристик якого проводилась
відповідачем.

Крім того, суд враховує, що на час
розгляду справи оскаржуване рішення
про вжиття обмежувальних заходів від 25
лютого 2014 року №000003 є скасованим, у
зв'язку із виконанням позивачем
встановленим ним вимог, а тому предмет
спору у цій частині вимог - відсутній.

Суд також звертає увагу на те, що
перевірка у випадку, який
розглядається, була виїзною, посадові
особи Інспекції були допущені
позивачем для її проведення, їм
надавалися відповідні документи,
продукція та дозволено здійснити
перевірку, у зв'язку із чим доводи про
протиправність проведення відповідної
перевірки через відсутність підстав
для цього, у випадку, який
розглядається, до уваги не приймає.

Також суд констатує, що в оскаржуваній
постанові про накладення штрафних
санкцій відповідачем було допущено
помилку при розшифруванні цифрового
значення застосованого штрафу; так,
вказано 17000 грн., а в дужках до цієї суми
зазначено «одна тисяча сімсот» (а.с.19).
При цьому, суд враховує, що у такій
постанові вказано розмір штрафу 1000
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян, міститься посилання на
законодавчу норму, на підставі якої
накладено штраф саме у такому розмірі,
зокрема пункт 2 частини другої статті 44
Закону України «Про державний ринковий
нагляд і контроль нехарчової
продукції», де мінімальний розмір
штрафу встановлено на рівні 500
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян, а розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян визначений у
Перехідних положеннях Податкового
кодексу України. До того ж, у судовому
засіданні представник відповідача
пояснив, що реалізація такої постанови
на практиці можлива лише шляхом
звернення до суду із вимогою про
стягнення відповідної суми штрафу. За
таких обставин, суд вважає, що вказана
помилка в оскаржуваній постанові, за
наявності у такому документі усіх
інших необхідних для визначення суми
штрафу відомостей, не є підставою для
скасування відповідної постанови.

У зв'язку із викладеним, суд
погоджується із доводами Інспекції про
наявність підстав для винесення
постанови про накладення штрафу та
рішення про вжиття обмежувальних
заходів та резюмує їх правомірність.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Аналіз викладених законодавчих норм та
обставин справи свідчить про те, що
відповідач, приймаючи оскаржувані
постанову і рішення, діяв на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
визначені Конституцією України та
Законами України.

Таким чином, позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 159 - 163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 07 травня 2014 р.