Справа № 817/447/14
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2014-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/447/14

14 квітня 2014 року 15год. 00хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Щербакова В. В. за
участю секретаря судового засідання
Таргоній А.В. та сторін і інших осіб, які
беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: представник не прибув

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_1

до Рівненський міський центр
зайнятості про гальмуванню
початку виплати допомоги по безробіттю
, -ВСТАНОВИВ :

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Рівненського міського центру
зайнятості про зобов'язання вчинення
певних дій.

Відповідно до позовної заяви просить
суд зобов"язати Рівненський міський
центр зайнятості пригальмувати
початок виплати допомоги по безробіттю
у відповідності до ч.4 ст.22 Закону
України "Про загальнообв"язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", а саме що вона не
може бути більше 270 календарних днів,
після скорочення на 90, протягом двох
років, себто виплата допомоги по
безробіттю має розпочатись 5 березня 2015
року. В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав та просив суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача позов не
визнала, подала письмові заперечення
та зазначила, що дії Рівненського
міського центру зайнятості по виплаті
допомоги по безробіттю ОСОБА_1 є
правомірними та такими, що не
суперечать чинному законодавству
України. Просила суд відмовити в
задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, дослідивши
письмові докази наявні в матеріалах
справи, суд дійшов до висновку про
відмову в задоволенні позову, з огляду
на наступне.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Матеріальне забезпечення громадян на
випадок безробіття регулюється
Законом, а саме відповідно до ч.3-4 ст.22
Закону України "Про загальнообв"язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття" (далі Закон)
допомога по безробіттю виплачується з 8
дня після реєстрації застрахованої
особи в установленому порядку в
державній службі зайнятості. Загальна
тривалість виплати допомоги по
безробіттю не може перевищувати 360
календарних днів протягом двох років.
Але в залежності від причини
звільнення з роботи громадянина
тривалість виплати допомоги по
безробіттю може бути припинена,
відкладена, скорочена відповідно до
ст.31 Закону. Визначення "пригальмувати"
не передбачено вищезазначеним Законом.
Крім того, що ч.4 ст.22 Закону визначає
загальну тривалість виплати допомоги
по безробіттю для безробітних громадян
і не може перевищувати 360 календарних
днів протягом двох років - для
застрахованих осіб, а для осіб,
зазначених у частині другій статті 6
цього Закону, - для незастрахованих
осіб не може перевищувати 180
календарних днів.

Згідно поданої ОСОБА_1 трудової книжки
(копія в матеріалах справи) він
звільнений з роботи з Рівненського
міського центру творчості учнівської
молоді 27 листопада 2013 року за
систематичне невиконання працівником
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку, згідно з п.3 ст.40 КЗпП
України.

Відповідно до частини 2 ст.22 Закону
застраховані особи, визнані в
установленому порядку безробітними,
які протягом 12 місяців, що передували
реєстрації особи як безробітної, за
даними Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування мають
страховий стаж менше шести місяців або
звільнені з останнього місця роботи з
підстав, передбачених статтею 37,
пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45
Кодексу законів про працю України,
особи, зазначені у частині другій
статті 6 цього Закону, мають право на
допомогу по безробіттю у мінімальному
розмірі.

У разі звільнення з останнього місця
роботи з підстав, передбачених статтею
37, пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, статтями 41 і
45 Кодексу законів про працю України, а
також з аналогічних підстав,
визначених іншими законами відповідно
до п.2 частини 5 ст.31 Закону тривалість
виплати допомоги по безробіттю,
скорочується на строк до 90 календарних
днів.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся
до Рівненського міського центру
зайнятості 29 листопада 2013 року і
визнаний в установленому Законом
України "Про зайнятість населення"
безробітним (копія персональної картки
та заяви про надання статусу
безробітного в матеріалах справи).

Виплата допомоги по безробіттю була
призначена з 6 грудня 2013 року строком на
360 календарних днів у мінімальному
розмірі, відповідно до п.п.2,4 ст.22 та п.2
ст.23 Закону (копія Додатку №2 рішення
прийняті територіальним органом щодо
зареєстрованого безробітного).

Відповідно до п.2 частини 5 ст.31 Закону
тривалість виплати допомоги по
безробіттю гр.ОСОБА_1 була скорочена на
строк до 90 календарних днів з 06.12.2013р. по
05.03.2014р. (копія Додатку №2 - рішення
прийняті територіальним органом щодо
зареєстрованого безробітного).

З 6 березня 2014 року розпочато
нарахування допомоги по безробіттю,
про що належним чином було повідомлено
гр.ОСОБА_1, про що свідчить особистий
підпис в Додатку №2 рішення прийняті
територіальним органом щодо
зареєстрованого безробітного. (копія
Додатку №2 рішення прийняті
територіальним органом щодо
зареєстрованого безробітного).

Згідно з п.2.7 Наказу N 307, 20.11.2000р.,
Міністерства праці та соціальної
політики України "Про затвердження
Порядку надання допомоги по
безробіттю, у тому числі одноразової її
виплати для організації безробітними
підприємницької діяльності" без
урахування страхового стажу в розмірі,
установленому законодавством,
визначається допомога по безробіттю
для таких категорій безробітних:

- особам, звільненим з останнього місця
роботи з підстав, передбачених
пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, статтями 41 і 45
Кодексу законів про працю України,
військовослужбовцям, зазначеним у
пункті 2.1 цього Порядку, та іншим
особам, звільненим з останнього місця
роботи (служби) у зв'язку із
застосуванням до них заходів
дисциплінарного впливу, - виплата
починається з 91 календарного дня.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам у справі, суд зазначає
наступне.

Правовою основою для визначення
завдань адміністративного судочинства
є положення частин першої і другої
статті 55 Конституції України про те, що
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом; кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб та статті 2 Закону
України ""Про судоустрій і статус
суддів"" від 7 липня 2010 року про те, що
суд, здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує кожному
право на справедливий суд та повагу до
інших прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України, а
також міжнародними договорами, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Водночас, частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, передбачено, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства
України, юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори, зокрема, спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Доводи позивача про порушення його
права в подальшому не грунтуються на
вимогах закону.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що відсутні будь-які
порушення охоронюваних прав, свобод та
інтересів позивача відповідачем,
відтак в задоволенні позовних вимог
позивачу слід відмовити повністю.

В прохальній частині позовної заяви
позивач просить звільнити його від
сплати судового збору мотивуючи тим, що
внаслідок незначного доходу позивача.

Відповідно до статті 8 Закону України
«Про судовий збір» враховуючи майновий
стан сторони, суд може своєю ухвалою
відстрочити або розстрочити сплату
судового збору на певний строк, але не
довше ніж до ухвалення судового
рішення у справі. Суд може зменшити
розмір судового збору або звільнити
від його сплати на підставі, зазначеній
у частині першій цієї статті.

Згідно із вимогами частини 1 статті 88
КАС України суд, враховуючи майновий
стан сторони, може своєю ухвалою
зменшити розмір належних до оплати
судових витрат чи звільнити від їх
оплати повністю або частково, чи
відстрочити або розстрочити сплату
судових витрат на визначений строк.

Заслухавши пояснення позивача та
дослідивши матеріали справи суд дійшов
висновку про необхідність звільнити
від сплати судового збору ОСОБА_1 у
справі №817/447/14 за позовом ОСОБА_1 до
Рівненського міського центру
зайнятості про гальмування початку
виплати допомоги по безробіттю.

Керуючись ст. 88, 98 КАС України, суд -

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Щербаков В. В.