Справа № 802/969/14-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

29 квітня 2014 р.
Справа № 802/969/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Мультян Марини
Бондівни,

за участі секретаря судового
засідання: Щербацької Ольги Сергіївни

представників сторін:

позивача: Цехановського І.Л.-
представник за довіреністю

відповідача: Горбенко К.М. -
представник за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: фінансового управління
Немирівської районної державної
адміністрації

до:управління агропромислового
розвитку Немирівської районної
державної адміністрації

про: стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністратвиного суду з
адміністратвиним позовом звернулось
фінансове управління Немирівської
районної державної адміністрації до
управління агропромислового розвитку
Немирівської районної державної
адміністрації про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 15 січня 2014
року у справі № 802/4836/13-а, зобов'язано
фінансове управління Немирівської
районної державної адміністрації
забезпечити надходження до районного
бюджету орендної плати в сумі 32 839 грн.72
коп. Оскільки, вказані кошти
використано управлінням
агропромислового розвитку
Немирівської районної державної
адміністрації на власне утримання,
тому позивач змушений звернутись до
суду з позовом про стягнення на користь
районного бюджету 32 839 грн. 72 коп.

Представник позивача позов підтримав
та просив його задовольнити на
підставі та в межах заявлених позовних
вимог.

Представник відповідача щодо позову
заперечувала та просила відмовити в
задоволенні позовних вимог, з підстав
їх необґрунтованості.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до
наступного.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 15 січня 2014
року у справі № 802/4836/13-а, зобов'язано
фінансове управління Немирівської
районної державної адміністрації
виконати п. 2 вимоги Державної
фінансової інспекції у Вінницькій
області, викладені у листі від 27.06.2013 р.
№ 02-08-28-14/4596, а саме: забезпечити
надходження до районного бюджету
орендної плати (КБКД 22080401 "Плата за
оренду майнових комплексів та іншого
майна, що перебуває у комунальній
власності") в сумі 32 839 грн. 72 коп. на
рахунок № 0381, відкритий в УДКСУ у
Немирвіському районі, МФО 802015.

На виконання вимог даної постанови,
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області сформовано
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 21 березня 2014 року ВП №
42605957, про що листом від 21 березня 2014
року № 2452/2.1-28/7 повідомлено позивача
(а.с.5,7).

Оскільки, кошти в сумі 32839 грн. 72 коп.
використано управлінням
агропромислового розвитку
Немирівської районної державної
адміністрації на власне утримання,
тому позивач змушений звернутись до
суду з позовом про стягнення даної
суми.

Визначаючись щодо заявлених позовних
вимог, суд виходив з наступного.

Частина 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження, у відповідності до ч.2
вказаної норми.

Під справою адміністративної
юрисдикції, згідно зі п.1 ч.1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розуміють переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з визначенням, викладеним у
пункті 7 частини 1 статті 3 цього ж
Кодексу суб'єкт владних повноважень це
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Під владними управлінськими функціями,
що здійснюються на основі
законодавства, зокрема на виконання
делегованих повноважень, слід розуміти
будь-які владні повноваження у рамках
діяльності держави чи місцевого
самоврядування, що не належать до
законодавчих повноважень чи
повноважень здійснювати правосуддя.

Положення ч.1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачають, що кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Приписи ч.ч.1,2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачають, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: 1)
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності; 2) спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; 3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень; 4)
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання нечинними
адміністративних договорів; 5) спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України; 6)
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму; 7) спори фізичних чи
юридичних осіб із розпорядником
публічної інформації щодо оскарження
його рішень, дій чи бездіяльності у
частині доступу до публічної
інформації.

Під публічно - правовими відносинами
розуміють передбачені нормами
публічного права суспільні відносини,
що виражаються у взаємних правах та
обов'язках їх учасників у різних сферах
життєдіяльності суспільства,
пов'язаних з реалізацією публічної
влади. Для якого характерні наступні
ознаки: спір виникає з
публічно-правових відносин; сторонами
спору є суб'єкти публічно-правових
відносин, серед яких особливим
правовим статусом наділені органи
публічної адміністрації; сфера
виникнення спору зумовлена
реалізацією публічного інтересу;
предметом спору є рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів
публічно-правових відносин, які
порушують або можуть порушити права,
свободи та інтереси інших суб'єктів.

Як свідчать матеріали справи, позивач
звернувся до суду з позовом про
стягнення з управління
агропромислового розвитку
Немирівської районної державної
адміністрації коштів в сумі 32839 грн. 72
коп., які отриманні останнім за
користування вбудованими нежитловими
приміщеннями будівлі, що є спільною
комунальною власністю територіальних
громад Немирівського району та в
подальшому використанні на власне
утримання.

Судом встановлено, що на виконання
вимог постанови Вінницького окружного
адміністративного суду від 15.01.2014р.,
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області сформовано
постанову про відкриття виконавчого
провадження від 21.03.2014р. ВП № 42605957 та
зобов'язано позивача забезпечити
надходження до районного бюджету
орендної плати кошти в сумі 32 839 грн. 72
коп.

Тобто, позивач як суб'єкт владних
повноважень звернувся до управління
агропромислового розвитку
Немирівської районної державної
адміністрації про стягнення коштів в
сумі 32 839 грн. 72 коп.

Так, дійсно норми Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачають можливість вирішення
спорів між суб'єктами владних
повноважень, однак суд відмічає, що
предметом останніх є розгляд питання з
приводу реалізації їхньої компетенції
у сфері управління, у тому числі
делегованих повноважень (п.3 ч.1 ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Особливістю таких спорів є те, що
сторонами у них - як позивачем, так і
відповідачем - є суб'єкти владних
повноважень. Зокрема, позивачем є
суб'єкт владних повноважень, якщо він
вважає, що інший суб'єкт владних
повноважень - відповідач своїм
рішенням або діями втрутився у його
компетенцію або що прийняття такого
рішення чи вчинення дій є його
прерогативою.

Компетенцію органу чи посадової особи
становлять їхні повноваження,
визначені законом. Внаслідок різного
тлумачення законодавства компетенція
суб'єктів владних повноважень нерідко
може перетинатися, внаслідок чого може
виникнути компетенційний спір. Крім
того, виникнення компетенційного спору
може бути результатом зловживань, що
виявляються у формі привласнення
повноважень або перевищення власних
повноважень.

Будь-яких інших правових підстав щодо
вирішення спорів між суб'єктами
владних повноважень Кодексом
адміністративного судочинства України
не передбачено.

Водночас, як встановлено в ході
судового розгляду справи, предметом
даного позову є стягнення з управління
агропромислового розвитку
Немирівської районної державної
адміністрації коштів в сумі 32 839 грн. 72
коп.

Із врахуванням зазначеного вище, суд
приходить до висновку, що фінансове
управління Немирівської районної
державної адміністрації звернулося до
суду з позовом не на виконання владних
управлінських функцій повноважень, що
як наслідок не належить до юрисдикції
адміністративного суду, відтак наявні
правові підстави для відмови в
задоволенні позовних вимог.

Варто відмітити, що вирішуючи питання
щодо наявності/відсутності підстав для
задоволення позовних вимог, судом не
встановлено, а позивачем не доведено
правомірність реалізації інституту
права на судовий захист, оскільки таке
право має лише та особа, яка є суб'єктом
(носієм) порушених прав, свобод чи
інтересів і це право, свобода чи
інтерес порушені відповідачем.

Суд також враховано той факт, що в своїх
поясненнях представник позивача не
заперечував щодо безпідставності
застосування вказаного інституту,
однак підтримав позов та просив його
вирішити в межах заявлених вимог.

Зі змісту ч.1 ст. 161 Кодексу
адміністративного судочинства України
слідує, що під час прийняття постанови
суд вирішує: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
яку правову норму належить застосувати
до цих правовідносин; 4) чи належить
задовольнити позовні вимоги або
відмовити в їх задоволенні; 5) як
розподілити між сторонами судові
витрати; 6) чи є підстави допустити
негайне виконання постанови; 7) чи є
підстави для скасування заходів
забезпечення адміністративного
позову.

Таким чином, здійснивши системний
аналіз правових норм в розрізі
заявлених позовних вимог, суд
приходить до висновку щодо в
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити повністю.

Частина 2 статті 19 Конституції України
визначає, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Вирішуючи спір по суті заявлених
позовних вимог, суд виходить з того, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, що передбачено ч.1 ст.11
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, суд оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Мотивація та докази, надані позивачем,
не дають суду підстави для
постановлення висновків, які
спростовують доводи відповідача,
більше того, встановлені у справі
обставини не підтверджують позиції
позивача.

Судові витрати відшкодуванню з
Державного бюджету України не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Мультян Марина Бондівна