Справа № 818/227/14
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 р. Справа № 818/227/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання
Зарицької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Державної податкової
інспекції у м. Сумах Головного
управління Міндоходів у Сумській
області на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
25.02.2014р. по справі № 818/227/14

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
м. Сумах Головного управління
Міндоходів у Сумській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, звернувся до Сумського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції в
м.Сумах №/34807 від 16.07.2013 року про
нарахування податку на додану
вартість, зокрема, за основним платежем
у розмірі 572077 грн. 00 коп., штрафними
санкціями у сумі 59053 грн. 25 коп.;
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ в
м.Сумах №/34805 від 16.07.2013р. про
нарахування податку на доходи фізичних
осіб за основним платежем у сумі 232978
грн. 44 коп. та за штрафними санкціями у
сумі 58244 грн. 61 коп.; визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення ДПІ в м.Сумах
№/34803 від 16.07.2013р. про нарахування
штрафних санкцій за неподання
декларації у сумі 170 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 25.02.2014р. по
справі № 818/227/14 позов задоволено.

Відповідач, не погодився з судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 25.02.2014р. та прийняти нову про
відмову у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції вимог матеріального та
процесуального законодавства з
мотивів, наведених в апеляційній
скарзі.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання, призначене на 15.04.2014 року не
прибули.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити розгляд апеляційної скарги
за відсутності представників сторін.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
15.04.2014 року за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснювалось у зв'язку з неявкою
осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, що позивач, ОСОБА_1,
пройшов передбачену діючим
законодавством процедуру державної
реєстрації, внаслідок чого набув
правовий статус суб'єкта
господарювання - фізична особа -
підприємця, взята на облік в ДПІ у м.
Сумах, у період з 01.04.2010 року по 31.12.2012
року ФОП ОСОБА_1 перебувала на
спрощеній системі оподаткування,
обліку та звітності.

Вказані обставини сторонами
визнаються, а тому в силу ч. 3 ст. 72 КАС
України не доказуються перед судом.

ДПІ у м. Сумах проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ФОП
ОСОБА_1 за період з 01.04.2010р. по 31.12.2012р.

Результати перевірки оформлені актом
від 05.06.2013р. за №1981/17.1-17//110 (а.с.11-21).

У висновках вказаного акту перевірки
контролюючим органом відображено
висновок про порушення позивачем
приписів: пп.49.18.5, п.49.18 ст.49 ПК України;
ст.13 Декрету КМУ "Про прибутковий
податок з громадян" №13-92 від 26.12.1992р.,
пп.9.12.1. пп.9.12.2, п.9.12. ст.9 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
№889-ІУ від 22.05.2003р. зі змінами та
доповненнями, п.5.1 ст.5 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" №283/97-ВР від 22.05.1997р. та
п.164.1 ст.164, п.167.1, ст.167, п.177.1, п.177.2, п.177.4,
ст.177 Податкового кодексу України. За
порушення зазначених норм податкового
законодавства ФОП ОСОБА_1 було
нараховано до сплати в бюджет 232978 грн.
44 коп. податку на доходи фізичних осіб,
в т.ч. по періодам : 39564,12 грн. за 2010 рік,
193414 грн. 32 коп. за 2011 рік; підпункту "б"
п.2.1. ст.2, пп.2.3.1., п.2.3. ст.2, пп.3.1.1., п.3.1.
ст.3, пп.7.3.1., п.7.3., пп.7.7.1., п.7.7. ст.7, п.9.4.
ст.9 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" №889 від 22.05.2003р.
та п.181.1 ст.181, п.183.2, п.183.4, п.183.10 ст.183,
ст.185, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу
України, в результаті чого позивачу
нараховано до сплати в бюджет податку
на додану вартість в сумі 572077 грн.

З посиланням на висновки вказаного
акту перевірки, ДПІ у м. Сумах відносно
ФОП ОСОБА_1 було прийнято податкові
повідомлення-рішення: від 16.07.2013р.
№/34807 (а.с.8), відповідно до якого
збільшено суму грошового зобов'язання
по ПДВ на суму 631135,25грн., з яких: 572077 грн.
за основним платежем, 59053 грн. 25 коп.
штрафних санкцій; від 16.07.2013р.
№/34805 (а.с.9) відповідно до якого
позивачу було збільшено суму грошового
зобов'язання по ПДФО на суму 291223,05грн., у
т. ч. за основним платежем 232978,44грн. та
за штрафними санкціями 58244,61грн.; від
16.07.2013р. №/34803 (а.с.10) відповідно до
якого позивачу визначено суму
грошового зобов'язання за штрафними
санкціями по ПДФО, (що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування) у розмірі 170грн.).

ФОП ОСОБА_1 зазначені податкові
повідомлення-рішення були оскаржені в
адміністративному порядку.

Рішенням ГУ Міндоходів у Сумській
області від 03.10.2013р. за №
7200/Л/18-28-10-01-105-67/71 ск, первинну скаргу ФОП
ОСОБА_1 від 07.08.2013р. задоволено частково:
залишено без змін податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах від
16.07.2013р. №/34807. №/34803;
скасовано податкове
повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах від
16.07.2013р. №/34805 (а.с.9) про визначення
до сплати грошового зобов'язання з
податку на доходи фізичних
осіб-підприємців від провадження
господарської діяльності в частині
застосованих штрафних санкцій в
розмірі 9891 грн. 03 коп.

З дослідженого акту перевірки слідує,
що фактичною підставою для прийняття
контролюючим органом рішення, слугував
висновок відповідача, викладений в
акті перевірки про те, що в період з 1
квітня 2010 року по 31 грудня 2012 року
позивач перебувала на спрощеній
системі оподаткування, обліку і
звітності. Оподаткування доходів
проводилось шляхом сплати єдиного
податку.

Застосовуючи спрощену систему
оподаткування обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва, ФОП
ОСОБА_1 у третьому кварталі 2010 року
перевищила гранично допустимі обсяги
виручки, визначені статтею 1 Указу
Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 3 липня 1998 року
№727/98 (надалі - Указ №727/98), у розмірі 500
тисяч гривень за рік.

Так, в ході перевірки було встановлено,
що ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді
здійснювала транспортно-експедиційну
діяльність, надавала посередницькі
послуги.

При дослідженні банківських виписок з
банківських рахунків перевіряючими
було встановлено, що сума валового
доходу (виручка) підприємця ОСОБА_1 за
даними перевірки: за 2010 рік становить
1071874,79 грн., у тому числі за
перший-третій квартали 2010 року - 568971,91
грн.; за 2011 рік становить 2441465,00 грн.; за
2012 рік становить 975106,93 грн.

Отже, проведеною перевіркою
встановлено порушення позивачем вимог
ст.1 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва №727/98 від 03.07.1998р. зі
змінами та доповненнями, в результаті
перевищення підприємцем у І кварталі
2010 року гранично допустимої суми
виручки від реалізації товарів, яке
сталося 23.09.2010р. внаслідок отримання на
розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_1
коштів у сумі 10150 грн.

В акті перевірки складено розрахунок
суми заниженого податку з доходів
фізичних осіб, згідно з яким заниження
податку за 2010 рік становить 39564,12 грн.,
за 2011 рік - 193414,32 гривень.

При визначенні суми заниженого чистого
оподаткованого доходу за 2010 рік та 2011
рік перевіркою було враховано
документально підтверджені витрати
(банківські виписки, акти виконаних
робіт, рахунки).

Задовольняючи позовні вимоги про
скасування вищезазначених податкових
повідомлень-рішень, суд першої
інстанції виходив з того, що основним
видом діяльності позивача було надання
транспортно-експедиційних послуг. При
укладенні договорів про надання
транспортно-експедиційних послуг,
замовники перераховували на рахунок
позивача кошти, які включали в себе як
грошову винагороду, так і кошти,
необхідні для оплати в подальшому
безпосередньо транспортних послуг з
боку перевізників вантажів. Оскільки
предметом договорів про надання
транспортно-експедиційних послуг є
безпосередньо надання послуг на пошук
перевізника та супровід вантажу, то
саме різниця між отриманими від
замовників коштами та коштами,
сплаченими замість замовника на
користь перевізників вантажу, є сумою
виручки позивача.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірних правових актів індивідуальної
дії на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС
України, колегія суддів виходить з
наступного.

Щодо податкового повідомлення-рішення
від 16.07.2013р. №/34805 (а.с.9) відповідно
до якого позивачу було збільшено суму
грошового зобов'язання по ПДФО на суму
291223,05грн., у т. ч. за основним платежем
232978,44грн. та за штрафними санкціями
58244,61грн., колегія суддів зазначає
наступне.

З матеріалів справи слідує, що за
результатами розгляду первинної
скарги ФОП ОСОБА_1, розмір штрафних
санкцій по визначеному перевіркою
грошовому зобов'язанню з податку на
доходи фізичних осіб-підприємців за 2010
рік зменшено на 9891,03 гривень та має
становити 48353,58грн., а основний платіж
залишено без змін - у розмірі 232978,44грн.

За правилами п.п. 60.1.3 п. 60.1 ст. 60 ПК
України податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога вважаються відкликаними, якщо:
контролюючий орган зменшує нараховану
суму грошового зобов'язання раніше
прийнятого податкового
повідомлення-рішення або суму
податкового боргу, визначену в
податковій вимозі.

Відповідно до п. 60.4 ст. 60 ПК України у
випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і
60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога вважаються відкликаними з дня
надходження до платника податків
податкового повідомлення-рішення або
податкової вимоги, які містять
зменшену суму грошового зобов'язання
або податкового боргу.

Проте, будь-якого іншого податкового
повідомлення-рішення замість частково
скасованого (№/34805 від 16.07.2013р.
(а.с.9)) позивач не отримував за
наслідками розгляду скарги ГУ
Міндоходів у Сумській області.
Натомість, відповідачем надано до суду
копію ППР № від 03.10.2013р. (а.с.223), яке
фактично так і не було надіслано на
адресу позивача, належним чином не
оформлено та не підписано.

Таким чином, відповідач не надав докази
того, що податковим органом
приймалося ППР зі зменшеним розміром
штрафних санкцій.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів, надаючи оцінку податковому
повідомленню - рішенню від 16.07.2013р.
№/34805 в частині нарахування
штрафних санкцій за 2010 рік в сумі 9891,03
грн., виходить з наступного.

Статтею 58 Конституції України
передбачено, що закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Відповідно до пункту 2 розділу XIX
«Прикінцеві положення» Податкового
кодексу України Закон України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», на
підставі якого за актами перевірок
податкового законодавства
застосовувались штрафні санкції,
визнано таким, що втрачає чинність з 1
січня 2011 року.

Таким чином, відповідачем неправомірно
нараховані санкції позивачу за 2010 рік у
розмірі 9891,03 грн., оскільки застосовані
за порушення, вчинене у попередньому
періоді, та виявленому після дати
набрання чинності ПК України і не були
передбачені нормативно-правовими
актами до 1 січня 2011 року.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог щодо скасування
податкового повідомлення - рішення від
16.07.2013р. №/34805 в частині
нарахування штрафних санкцій в розмірі
9891,03 гривень.

Надаючи оцінку податковому
повідомленню - рішенню від 16.07.2013р.
№/34805 в іншій частині та
податковим повідомленням-рішенням
№/34807 від 16.07.2013 року і №/34803
від 16.07.2013р., колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про
транспортно-експедиторську
діяльність» від 01.07.2004 року №1955-ІV (далі
- Закон №1955-ІV),
транспортно-експедиторська діяльність
- підприємницька діяльність із надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації та забезпечення
перевезень експортних, імпортних,
транзитних або інших вантажів;
транспортно-експедиторська послуга -
робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування; експедитор
(транспортний експедитор) - суб'єкт
господарювання, який за дорученням
клієнта та за його рахунок виконує або
організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування; клієнт - споживач
послуг експедитора (юридична або
фізична особа), який за договором
транспортного експедирування
самостійно або через представника, що
діє від його імені, доручає експедитору
виконати чи організувати або
забезпечити виконання визначених
договором транспортного
експедирування послуг та оплачує їх,
включаючи плату експедитору;
перевізник - юридична або фізична
особа, яка взяла на себе зобов'язання і
відповідальність за договором
перевезення вантажу за доставку до
місця призначення довіреного їй
вантажу, перевезення вантажів та їх
видачу (передачу) вантажоодержувачу
або іншій особі, зазначеній у
документі, що регулює відносини між
експедитором та перевізником; учасники
транспортно-експедиторської
діяльності - клієнти, перевізники,
експедитори, транспортні агенти, порти,
залізничні станції, об'єднання та
спеціалізовані підприємства
залізничного, авіаційного,
автомобільного, річкового та морського
транспорту, митні брокери та інші
особи, що виконують роботи (надають
послуги) при перевезенні вантажів.

Відповідно до ст. 4 Закону №1955-ІV,
транспортно-експедиторська діяльність
здійснюється суб'єктами
господарювання різних форм власності,
які для виконання доручень клієнтів чи
відповідно до технологій роботи можуть
мати: склади, різні види транспортних
засобів, контейнери, виробничі
приміщення тощо. Експедитори для
виконання доручень клієнтів можуть
укладати договори з перевізниками,
портами, авіапідприємствами,
судноплавними компаніями тощо, які є
резидентами або нерезидентами України.
Транспортно-експедиторську діяльність
можуть здійснювати як спеціалізовані
підприємства (організації), так і інші
суб'єкти господарювання.

Як вбачається з банківських виписок за
особовими рахунками Позивача, копії
яких наявні в матеріалах справи (а.с.
74-222), виручка від надання Позивачем
послуг надходила на його розрахунковий
рахунок за призначенням «за
автотранспортні послуги» без
урахування податку на додану вартість.
Виручка позивача за 2010 рік становить
1071874,79 грн., у тому числі за
перший-третій квартали 2010 року - 568971,91
грн.; за 2011 рік становить 2441465,00 грн.; за
2012 рік становить 975106,93 грн.

Статтею 1 Указу №727/98, встановлено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для таких
суб'єктів малого підприємництва
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень. Виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
вважається сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Тобто, застосовується касовий метод
обчислення виручки, при якому
враховуються всі надходження коштів,
отримані на розрахунковий рахунок або
(та) в касу суб'єкта малого
підприємництва, таким чином, до обсягу
виручки від реалізації товарів (робіт,
послуг) необхідно включати суми всіх
коштів, що надійшли на розрахунковий
рахунок або (та) в касу платника єдиного
податку - фізичної особи у звітному
податковому періоді, що збігається з
позицією Верховного Суду України,
викладеною, зокрема, в його Постанові
від 06 березня 2012 року.

А змінюючи систему податкового обліку
та звітності, слід враховувати розмір
коштів, які фактично отримані
платником податків або надійшли на
його рахунок, що збігається з позицією
Верховного Суду України, викладеною,
зокрема, в його Постановах від 7 квітня
2009 року у справі №21-2047во08.

Відповідно до ст. 5 Указу №727/98, у разі
порушення вимог, установлених статтею 1
цього Указу, платник єдиного податку
повинен перейти на загальну систему
оподаткування, обліку та звітності,
починаючи з наступного звітного
періоду (кварталу). Суб'єкти малого
підприємництва несуть
відповідальність за правильність
обчислення, своєчасність подання
розрахунків та сплати сум єдиного
податку згідно із законодавством
України.

Судом першої інстанції помилково в
оскаржуваній постанові зазначено про
відсутність підстав включення
позивачем сум, які спрямовані на
компенсацію послуг третіх
осіб-перевізників до податкової
звітності Позивача, з наступних
підстав.

Згідно із пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 Закону
№168/97-ВР, особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку (зокрема
ПДВ), коли загальна сума від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг), у
тому числі з використанням локальної
або глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню відповідно
до цього Закону, нарахована (сплачена,
надана) такій особі або в рахунок
зобов'язань третім особам, протягом
останніх дванадцяти календарних
місяців сукупно перевищує 300 тис. грн.
(без урахування ПДВ).

А в п. 9.4 ст. 9 зазначено, що якщо обсяг
оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 п. 2.3 ст. 2 цього Закону, не більше ніж
у два рази, то така особа зобов'язана
надіслати податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за таким
звітним податковим періодом.

Тобто, наявність хоча б однієї з таких
підстав, як: загальна сума від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг), що перевищує допустимий
розмір для платників єдиного податку;
здійснення операцій або укладення угод
на суму, що перевищує допустимий розмір
для підприємців-платників єдиного
податку; перевищення обсягу виручки,
максимально встановленого для
платників єдиного податку;
недотримання форми розрахунку -
передбачає перереєстрацію платника
єдиного податку платником ПДВ на
загальних підставах. Недотримання
строків такої перереєстрації тягне
встановлену законом відповідальність,
що також збігається з позицією
Верховного Суду України, викладеною,
зокрема, у зазначеній раніше Постанові.

Відповідно до пп. а) п. 176.1 ст. 176
Податкового кодексу України, платники
податку зобов'язані вести облік
доходів і витрат в обсягах, необхідних
для визначення суми загального річного
оподатковуваного доходу, у разі якщо
такий платник податку зобов'язаний
відповідно до цього розділу подавати
декларацію або має право на таке
подання з метою повернення надміру
сплачених податків, у тому числі при
застосуванні права на податкову
знижку.

Згідно із пп. 177.5.2 п. 177.5, п. 177.2 ст. 177
цього Кодексу, фізичні особи -
підприємці, які зареєстровані протягом
року в установленому законом порядку
або перейшли із спрощеної системи
оподаткування на загальну систему
оподаткування чи сплачували
фіксований податок до набрання
чинності цим Кодексом, подають
податкову декларацію за результатами
звітного кварталу, в якому розпочата
така діяльність або відбувся перехід
на загальну систему оподаткування.
Вперше зареєстровані підприємці в
податковій декларації також
зазначають інформацію про майновий
стан та доходи за станом на дату
державної реєстрації підприємцем.
Платники податку розраховують та
сплачують авансові платежі у строки,
визначені підпунктом 177.5.1 пункту 177.5
цієї статті, що настануть у звітному
податковому році; об'єктом
оподаткування є чистий
оподатковуваний дохід, тобто різниця
між загальним оподатковуваним доходом
(виручка у грошовій та негрошовій
формі) і документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи -
підприємця.

В зв'язку з вищенаведеним, колегія
суддів дійшла висновку, що Позивачем
перевищено граничний обсяг виручки,
передбачений Указом №№727/98, тому, він
мав перейти на загальну систему
оподаткування та сплачувати податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість та з податку з доходів
фізичних осіб, в зв'язку з чим,
податкові повідомлення-рішення
Відповідача прийнято на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені чинним податковим
законодавством України.

Відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
скасовує постанову суду першої
інстанції та приймає нове рішення, якщо
встановить порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, порушено норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, тому,
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, постанова Сумського
окружного адміністративного суду від
25.02.2014р. по справі № 818/227/14 скасуванню, з
ухваленням нової постанови про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області задовольнити
частково.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 25.02.2014р. по
справі № 818/227/14 скасувати.

Прийняти нову постанову.

Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у м. Сумах
Головного управління Міндоходів у
Сумській області про скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Сумах Головного управління Міндоходів
у Сумській області №/34805 від
16.07.2013р. про нарахування податку на
доходи фізичних осіб Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 в частині
застосування штрафних санкцій у
розмірі 9891 (дев'ять тисяч вісімсот
дев'яносто однієї) грн. 03 коп.

В іншій частині у задоволенні позову
-відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М.