Справа № 821/192/14
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 р.м. ХерсонСправа № 821/192/1410
год. 51 хв.

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Корнієнко Я.В.,

за участю представників:

позивача - Власенка В.В.,

відповідача - Оперчук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сапфір ЛТД" до
Державна податкова інспекція у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області про
визнання дій протиправними, визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень -
рішень,стягнення моральної шкоди,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сапфір ЛТД" (далі -
позивач, ТОВ "Сапфір ЛТД") звернулось до
Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні Головного управління
Міндоходів у Херсонській області (далі
- відповідач, ДПІ), у якому, з
урахуванням заяви уточнення позовних
вимог від 14.03.2014 р., просить :

- визнати протиправними дії службових
осіб ДПІ під час проведення у грудні 2013
року перевірки ТОВ "Сапфір ЛТД" (код
14129329) та складання Акту від №1864/15-02/14129329
" Про результати перевірки ТОВ "Сапфір
ЛТД" з питань своєчасності сплати
податку на додану вартість за серпень
2011 року";

- визнати протиправними дії службових
осіб ДПІ під час складання та
підписання податкових
повідомлень-рішень № та №
від 31.01.2014 р.

- визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
та № від 31.01.2014 року.

- стягнути з відповідача на користь ТОВ
"Сапфір ЛТД" в рахунок відшкодування
моральної шкоди 50000,00 грн.

Вказані вимоги позивач обґрунтовує
протиправністю дій службових осіб ДПІ
під час проведення камеральної
перевірки ТОВ "Сапфір ЛТД" та складання
за її наслідками акту, які, на його
думку, полягають щодо відсутності у
ревізора - інспектора повноважень на
проведення камеральної перевірки;
фактичний період перевірки не
відповідає назві акту перевірки; акт
перевірки не містить посилання на
перелік документів, які використовував
ревізор-інспектор під час проведення
перевірки тощо. Позивач також вважає
протиправними дії службових осіб ДПІ
під час складання та підписання
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, які полягають у
підписані податкових повідомлень -
рішень не уповноваженою посадовою
особою. Крім того, позивач вказує, що ні
в акті перевірки, ні в податкових
повідомленнях-рішеннях не вказано
підставу визначення грошових
зобов'язань, вичерпний перелік яких
наведено у ст. 54 Податкового кодексу
України. Позивач вказує, що
безпідставно провівши перевірку ТОВ
"Сапфір ЛТД", ревізор-інспектор Басько
Л.В. умисно до акту перевірки внесла
завідомо недостовірні відомості щодо
несвоєчасності сплати податку на
додану вартість, чим скомпрометувала
та підірвала престиж та авторитет
товариства, як сумлінного платника
податків, тому просить стягнути з ДПІ
моральну шкоду, завдану неправомірними
діями та рішеннями контролюючого
органу.

В судовому засідання представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

Відповідач надав письмові заперечення,
в яких зазначає, що акт перевірки, не
породжують та не змінюють права та
обов'язки позивача, а тому вимоги про
визнання дій щодо складення акту не
підлягають задоволенню. Відповідач
також вважає правомірними оскаржувані
податкові - повідомлення рішення,
оскільки в ході проведення камеральної
перевірки встановлено порушення ТОВ
"Сапфір ЛТД" строків сплати податку на
додану вартість, що стало підставою для
нарахування штрафних санкцій
відповідно до п. 126.1 ст.126 Податкового
кодексу України. Щодо вимоги про
стягнення моральної шкоди, то ДПІ
вказує, що позивач не надав жодного
доказу, який би свідчив про заподіяння
йому втрат немайнового характеру, тому
вказана вимога не підлягає
задоволенню.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав письмові
заперечення та просив відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши подані сторонами документи,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
на яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, оцінивши в
сукупності надані докази, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що Товариство з
обмеженою відповідальністю "Сапфір
ЛТД" зареєстроване як юридична особа
Виконавчим комітетом Херсонської
міської ради 24.04.1992 року, що
підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію юридичної особи
серія А00 №703218.

25.12.2013 р. ДПІ у м. Херсоні було проведено
камеральну перевірку ТОВ "Сапфір ЛТД" з
питань своєчасності сплати податку на
додану вартість, за результатами якої
складено акт № 1864/15-02/14129329 від 25.12.2013 р.

Вказаною перевіркою встановлені
порушення позивачем п. 57.1. ст. 57
Податкового кодексу України щодо
несвоєчасної сплати податку на додану
вартість та відповідно до п. 126.1. ст. 126
ПК України зараховано штрафні санкції,
про що прийнято податкові
повідомлення-рішення № , №
від 31.01.2014 року, які є предметом
оскарження у даній справі.

Щодо вимоги позивача про визнання
протиправними дії службових осіб ДПІ
під час проведення перевірки ТОВ
"Сапфір ЛТД" з питань своєчасності
сплати податку на додану вартість за
серпень 2011 року " та складання Акту від
№1864/15-02/14129329, то суд виходить з
наступного.

Звертаючись до адміністративного суду
з вимогами про визнання протиправною
діяльність контролюючого органу,
позивач на власний розсуд визначає чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень.

Проте, при розгляді вказаних вимог суд
має встановити, чи є оскаржувана
діяльність відповідача такою, що
породжує для позивача настання
будь-яких юридичних наслідків і
безпосередньо впливає на його права та
обов'язки у сфері публічно-правових
відносин.

Як вбачається зі змісту вимог, то
позивач пов'язує порушення своїх прав з
протиправною діяльністю відповідача
щодо проведення камеральної перевірки
та складання за її наслідками акту
перевірки.

Відповідно до пункту 75.1. статті 75
Податкового кодексу України органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Підпунктом 75.1.1. пункту 75.1 статті 75
цього Кодексу визначено, що
камеральною вважається перевірка, яка
проводиться у приміщенні органу
державної податкової служби виключно
на підставі даних, зазначених у
податкових деклараціях (розрахунках)
платника податків.

Згідно із статтею 76 Податкового
кодексу України камеральна перевірка
проводиться посадовими особами органу
державної податкової служби без
будь-якого спеціального рішення
керівника такого органу або
направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся
податкова звітність суцільним
порядком.

Згода платника податків на перевірку
та його присутність під час проведення
камеральної перевірки не обов'язкова.

Відповідно до пункту 86.2 статті 86
вказаного Кодексу за результатами
камеральної перевірки у разі
встановлення порушень складається акт
у двох примірниках, який підписується
посадовими особами такого органу, які
проводили перевірку, і після
реєстрації в органі державної
податкової служби вручається або
надсилається для підписання протягом
трьох робочих днів платнику податків у
порядку, визначеному статтею 42 цього
Кодексу.

З огляду на вказані норми Податкового
кодексу України, вбачається чітко
визначені повноваження у податкового
органу як на проведення перевірки, так
і складання за результатами такої
перевірки відповідних актів.

Згідно із пунктом 3 Розділу 1 Порядку
оформлення результатів невиїзних
документальних, виїзних планових та
позапланових перевірок з питань
дотримання податкового, валютного та
іншого законодавства, затвердженого
наказом ДПА України №984 від 22.12.2010 року
(далі - Порядок), акт - службовий
документ, який підтверджує факт
проведення документальної перевірки
фінансово-господарської діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби. Акт (довідка)
документальної перевірки складається
у двох примірниках та підписується
посадовими (службовими) особами органу
державної податкової служби, які
проводили перевірку, а також
посадовими особами платника податків
або його законними представниками.

Відповідно до викладеного, дії із
складання актів перевірок є службовою
діяльністю посадових осіб
контролюючого органу на виконання
своїх посадових обов'язків із збирання
доказової інформації щодо дотримання
платником податків податкової
дисципліни, при цьому, викладені в акті
перевірки обставини, є лише думкою цих
осіб щодо поведінки платника податків,
проте питання щодо здійснення
донарахування зобов'язань платникові
податків за результатами перевірок
вирішує контролюючий орган, а не
посадові особи що проводили перевірку.

Крім того, висновки акту перевірки не є
остаточними, оскільки платник податків
або його законні представники у разі
незгоди платника податків із
висновками перевірки чи фактами та
даними, викладеним в акті (довідці)
перевірки, вони мають право подати свої
заперечення протягом п'яти робочих
днів з дня отримання акта (довідки) (п.86.7
ст.86 Податкового кодексу України).

З огляду на вказане, суд вважає,
оскільки дії відповідача щодо внесення
інформації до акту перевірки самі по
собі не породжують для позивача
настання будь-яких юридичних наслідків
та не впливають на його права та
обов'язки, то не виникає і передумови
для здійснення захисту права або
законного інтересу, шляхом визнання
зазначених дій неправомірними.

При цьому, суд відмічає, що оскільки
наслідком розв'язання
публічно-правового спору по суті є
захист порушеного суб'єктивного права
позивача, то у разі незгоди з
висновками перевірки, закріпленими у
акті, складеному за її результатами та
втіленими у відповідних рішеннях
контролюючого органу, вимога про
визнання дій протиправними при
проведенні перевірки може мати вплив
при вирішення вимоги про скасування
рішень контролюючого органу, винесених
на підставі акта перевірки.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відмову у задоволені
позовних вимог в частині визнання
протиправними дії службових осіб ДПІ
під час проведення у грудні 2013 року
перевірки ТОВ "Сапфір ЛТД" та складання
Акту від №1864/15-02/14129329 "Про результати
перевірки ТОВ "Сапфір ЛТД" з питань
своєчасності сплати податку на додану
вартість за серпень 2011 року".

Щодо вимоги позивача про визнання
протиправними дії службових осіб ДПІ
під час складання та підписання
податкових повідомлень-рішень №
та № від 31.01.2014 р., то суд виходить
з наступного.

Судом встановлено, що в обґрунтування
вказаної вимоги позивач посилається на
відсутність у ДПІ підстав нарахування
штрафних санкцій за наслідками даної
перевірки.

Суд не погоджується з вказаним доводом
позивача, оскільки пп. 54.3.3. п. 54.3. ст. 54
Податкового кодексу України,
визначено, що контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, якщо: згідно з
податковим та іншим законодавством
особою, відповідальною за нарахування
сум податкових зобов'язань з окремого
податку або збору, застосування
штрафних (фінансових) санкцій та пені, у
тому числі за порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, є
контролюючий орган.

Крім того, в обґрунтування вказаної
вимоги позивач вказує, що відповідно до
відомостей, розміщених на дошці
оголошень ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів у Херсонській області
керівником контролюючого органу є
Олефіренко С.В., однак податкові
повідомлення - рішення підписано
ОСОБА_5 без зазначення посади.

В судовому засіданні представником
відповідача надано пояснення, що
відповідно до наказу ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів у Херсонській області від
25.07.2013 р. №8 1 "Про тимчасовий розподіл
обов'язків між керівним складом ДПІ у м.
Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській
області" з метою забезпечення
ефективної організації роботи
структурних підрозділів ДПІ у м.
Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській
області установлено розподіл
обов'язків по керівництву роботою
структурних підрозділів ДПІ у м.
Херсоні ГУ Міндоходів у Херсонській
області, а саме за першим заступником
начальника ДПІ у м.Херсоні ГУ
Міндоходів у Херсонській області
Петричуком О.Л. закріплено управління
оподаткування та контролю об'єктів і
операцій. Оскаржувані податкові
повідомлення рішення прийняті
вищезазначеним управлінням і
підписанні Петричуком О.Л., який
призначений на посаду першого
заступника ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів у Херсонській області
наказом Міністерства доходів і зборів
України від 05.07.2013 року №1966-0.

Таким чином, суд вважає, що
вищезазначеним спростовується довід
позивача щодо підписання оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень не
уповноваженою особою.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позивачем не доведено
протиправність дій службових осіб ДПІ
під час складання та підписання
податкових повідомлень-рішень, а тому в
цій частині позов не підлягає
задоволенню.

Щодо вимоги про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № від 31.01.2014 року, то суд
встановив наступне.

Як зазначалось вище, в ході проведення
перевірки позивача було встановлено
порушення п. 57.1. ст. 57 Податкового
кодексу України щодо несвоєчасної
сплати податку на додану вартість та
відповідно до п. 126.1. ст. 126 ПК України
нараховані штрафні санкції, зокрема -

- згідно податкового повідомлення -
рішення № від 09.08.2011 р., сума
сплати 62 320,20 грн., з терміном сплати -
20.08.2011 р., фактично сплачено 22.08.2011 р.,
(кількість днів затримки - 2) сума штрафу
- 6 232,02 грн., що складає 10 % від
простроченої суми;

- згідно декларації з ПДВ за квітень 2013
р. за вх. № від 20.05.2013 р., сума
сплати 4 327,00 грн., з терміном сплати -
30.05.2013 р., фактично сплачено 02.06.2013 р.,
(кількість днів затримки - 3) сума штрафу
- 432,70 грн., що складає 10 % від
простроченої суми;

- згідно акту камеральної перевірки за
№ 164/15-2/14129329 від 13.03.2013 р., сума сплати 4
300,00 грн., з терміном сплати - 30.04.2013 р.,
фактично сплачено 13.05.2013 р., (кількість
днів затримки - 14 ) сума штрафу - 430,00 грн.,
що складає 10 % від простроченої суми;

- згідно акту камеральної перевірки за
№ 164/15-2/14129329 від 13.03.2013 р., сума сплати 69
834,95 грн., з терміном сплати - 30.04.2013 р.,
фактично сплачено 02.06.2013 р., (кількість
днів затримки - 33) сума штрафу - 13966,69
грн., що складає 20 % від простроченої
суми;

- згідно декларації з ПДВ за березень 2013
р. за вх. № від 22.04.2013 р., сума
сплати 8468,00 грн., з терміном сплати -
02.05.2011 р., фактично сплачено 02.06.2013 р.,
(кількість днів затримки - 30) сума
штрафу - 1693,60 грн., що складає 20 % від
простроченої суми;

- згідно декларації з ПДВ за травень 2013
р. за вх. № від 20.06.2013 р., сума
сплати 468,70 грн., з терміном сплати -
30.06.2011 р., фактично сплачено 16.07.2013 р.,
(кількість днів затримки - 17) сума
штрафу - 46,87 грн., що складає 10 % від
простроченої суми;

- згідно декларації з ПДВ за червень 2013
р. за вх. № від 18.07.2013 р., сума
сплати 457,40 грн., з терміном сплати -
30.07.2011 р., фактично сплачено 05.08.2013 р.,
(кількість днів затримки - 6) сума штрафу
- 45,74 грн., що складає 10 % від
простроченої суми.

За наслідками проведеної перевірки ДПІ
прийнято -

- податкове повідомлення-рішення
№ від 31.01.2014 року про застосування
штрафної санкції за несвоєчасну сплату
грошових зобов'язань з ПДВ у сумі 7187,33
грн., що складає 10 % від простроченої
суми;

- податкове повідомлення-рішення
№ від 31.01.2014 року про застосування
штрафної санкції за несвоєчасну сплату
грошових зобов'язань з ПДВ в сумі 15660,59
грн., що складає 20 % від простроченої
суми.

Перевіряючи правомірність прийняття
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень на предмет їх
узгодженості з норми Податкового
кодексу України, суд встановив
наступне.

Строки сплати податкового зобов'язання
визначено статтею 57 Податкового
кодексу України, зокрема -

- платник податків зобов'язаний
самостійно сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом. (
п. 57.1 ст. 57 );

- у разі визначення грошового
зобов'язання контролюючим органом за
підставами, зазначеними у підпунктах
54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього
Кодексу, платник податків зобов'язаний
сплатити нараховану суму грошового
зобов'язання протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
податкового повідомлення-рішення, крім
випадків, коли протягом такого строку
такий платник податків розпочинає
процедуру оскарження рішення
контролюючого органу. (п. 57.3 ст. 57 ).

Пунктом 126.1 ст. 126 Податкового кодексу
України передбачено, що у разі якщо
платник податків не сплачує узгоджену
суму грошового зобов'язання протягом
строків, визначених цим Кодексом, такий
платник податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах: - при затримці до 30
календарних днів включно, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 10
відсотків погашеної суми податкового
боргу; - при затримці більше 30
календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Підпунктом 14.1.39 п.14.1 ст. 14 ПК України
визначено, що грошове зобов'язання
платника податків - це сума коштів, яку
платник податків повинен сплатити до
відповідного бюджету як податкове
зобов'язання та/або штрафну (фінансову)
санкцію, а також санкції за порушення
законодавства у сфері
зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України
визначено, що податковий борг - це сума
грошового зобов'язання (з урахуванням
штрафних санкцій за їх наявності),
самостійно узгодженого платником
податків або узгодженого в порядку
оскарження, але не сплаченого у
встановлений цим Кодексом строк, а
також пеня, нарахована на суму такого
грошового зобов'язання.

Отже, з наведених вище правових норм
вбачається, що відповідальність у виді
штрафу відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК
України застосовується у разі якщо
платник податків протягом строків,
визначених цим Кодексом, не сплачує
суми самостійно визначеного грошового
зобов'язання та внаслідок набуття
узгодженості грошового зобов'язання,
визначеного контролюючим органом.

Як вбачається зі акту перевірки та
додатково отриманих письмових
пояснень відповідача, оскаржувані
штрафні санкції застосовано ДПІ до
позивача внаслідок несвоєчасної
сплати узгоджених грошових
зобов'язань, визначених податковим
повідомленням-рішенням від 09.08.2011 р.
№, актом камеральної перевірки
від 13.03.2013 року, а також несвоєчасної
сплати самостійно визначених
позивачем у декларація з ПДВ за період
з березня по червень 2013 року.

Так, судом встановлено, що 26.07.2011 року
ДПІ у м. Херсоні проведено планову
виїзну перевірку ТОВ "Сапфір ЛТД" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2008 року по
31.03.2011 року, на підставі якої прийнято
податкове повідомлення - рішення від
09.08.2011 р. № про донарахування ТОВ
"Сапфір ЛТД" грошового зобов'язання за
основним платежем ПДВ сум 76441,89 гривень.

Враховуючи, що ТОВ "Сапфір ЛТД" вказане
податкове повідомлення - рішення не
оскаржувало і отримало його 10.08.2011 р.,
тому грошове зобов'язання за
податковим повідомленням - рішенням в
сумі 76441,89 грн. набуло узгодженості
20.08.2011 р., що не заперечувалось
представником позивача в судовому
засіданні.

Крім того, судом встановлено, що
вказану суму грошового зобов'язання
було сплачено позивачем за рахунок
наявної в обліковій картці ТОВ "Сапфір
ЛТД" з ПДВ переплати в сумі 14121,67 грн., а
залишок суми грошового зобов'язання
62320,22 грн. сплачено ТОВ "Сапфір ЛТД" в
порядку п.200.3 статті 200 ПК України за
рахунок від'ємного значення ПДВ в сумі
82919,00 грн. згідно поданої до податкового
органу податкової декларації за
липень 2011 року за вх. № від 22.08.2011
р.

При цьому, суд відмічає, що у 2011 році
вказана декларація з ПДВ прийнята ДПІ
без заперечень.

Отже, на підставі пункту 126.1. статті 126
Податкового кодексу України, ДПІ
нарахована ТОВ "Сапфір ЛТД" штрафна
санкцію в сумі 6232,02 грн., що складає 10 %
від суми несвоєчасно сплаченого
податкового боргу, оскільки залишок
суми грошового зобов'язання 62320,22 грн.
згідно податкового повідомлення -
рішення від 09.08.2011 р. № фактично
сплачено позивачем 22.08.2013 р. зі строком
сплати 20.08.2013 р., що не заперчувалось
представником позивача в судовому
засіданні.

Як вбачається з акту перевірки, то на
підставі пункту 126.1. статті 126
Податкового кодексу України та
внаслідок порушення п. 57.1. ст. 57 цього
Кодексу податковим органом нараховані
позивачу штрафні санкції в сумі 430,00
грн. та в сумі 13966,69 грн. згідно акту
камеральної перевірки за №164/15-2/14129329
від 13.03.2013 р.

В ході розгляду справи, ДПІ надано
пояснення, що визначений актом
камеральної перевірки №164/15-2/14129329 від
03.03.2013 р. податковий борг з ПДВ в сумі
82919,00 грн., виник у ТОВ "Сапфір ЛТД"
станом на 30.04.2013 р. та був погашений за
рахунок від'ємного значення ПДВ в сумі
82 919,00 грн. згідно уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок від 03.06.2013 р. до
декларації з ПДВ за січень 2012 р., а також
за рахунок сплати ТОВ " Сапфір ЛТД "
зобов'язань з ПДВ в сумі 8468,00 грн. та 4300,00
грн., визначених у податкових
деклараціях з ПДВ відповідно за звітні
періоди березень та квітень 2013 р. При
цьому, відповідач зазначив, що за
наслідками вказаної камеральної
перевірки податкове повідомлення -
рішення не приймалось, проте ДПІ була
прийнята податкова вимога ДПІ №540-19
від 23.05.2013 р. на суму 82602,93 грн., яка
сплачена шляхом подання вказаного
уточнюючого розрахунку, що додатково
підтверджує узгодженість грошового
зобов'язання з ПДВ в сумі 82919,00 грн.,
визначеного актом камеральної
перевірки №164/15-2/14129329 від 03.03.2013 р.

В судовому засіданні представник
позивача не заперечив щодо погашення
податкового боргу на суму 82602,93 грн.
згідно податкової вимоги ДПІ №540-19 від
23.05.2013 р. шляхом подання уточнюючого
розрахунку від 03.06.2013 р., Проте,
представник позивача стверджував, що
податковий борг в сумі 82919,00 грн. згідно
акту камеральної перевірки №164/15-2/14129329
від 13.03.2013 р. є намаганням ДПІ створити
підприємству аналогічну суму
податкового боргу, проте з інших
підстав, оскільки уточнюючим
розрахунком від 03.06.2013 р. були
виправлені помилки до показників
декларації з ПДВ за січень 2012 р., а
відповідно до акту камеральної
перевірки від 13.03.2013 р. встановлено
порушення заповнення рядку
20.1.декларації з ПДВ за липень 2011 року.

Визначившись з позицією сторін щодо
даного спірного питання, суд приходить
до наступного.

Як вбачається, зі змісту акту
камеральної перевірки ТОВ "Сапфір ЛТД"
№164/15-2/14129329 від 13.03.2013 р., податковим
органом за даними перевірки декларації
з ПДВ за липень 2011 року було
встановлено порушення ТОВ "Сапфір ЛТД"
п. 200.3 статті 200 Податкового кодексу та
п.п.4.6.3. Порядку заповнення та подання
податкової звітності з ПДВ,
затвердженого наказом Мінфіну України
від 25.11.2011 року №1492, зареєстрованого в
Мінюсті України 20.12.11 за №4190/20228,
оскільки станом на перше число
звітного періоду (01.07.2011 р.) у ТОВ "Сапфір
ЛТД" не обліковувалась сума
податкового боргу 82919,00 грн. і тому
віднесення від'ємного значення суми
ПДВ в розмірі 82919,00 грн. до рядку 20.1
"Зарахування від'ємного значення
різниці поточного звітного
(податкового) періоду у зменшення суми
податкового боргу з податку на додану
вартість" декларації з податку на
додану вартість за липень 2011 року за вх.
№ від 22.08.11 р. є неправомірним, що
призвело за даними декларації за
липень 2011 року завищення суми 82919,00 грн.
по рядку 20.1. декларації "зарахування
від'ємного значення, зарахованого у
зменшення суми податкового боргу з
податку на додану вартість" та
заниження суми 82919,00 грн. по рядку 20.2.
декларації " зарахування від'ємного
значення різниці поточного ( звітного )
періоду до складу податкового кредиту
наступного звітного ( податкового)
періоду".

Відповідно до п. 50.1 ст. 50 Податкового
кодексу України у разі якщо у майбутніх
податкових періодах (з урахуванням
строків давності, визначених статтею 102
цього Кодексу) платник податків
самостійно виявляє помилки, що
містяться у раніше поданій ним
податковій декларації (крім обмежень,
визначених цією статтею), він
зобов'язаний надіслати уточнюючий
розрахунок до такої податкової
декларації за формою чинного на час
подання уточнюючого розрахунку.

Дослідивши зміст уточнюючого
розрахунку податкових зобов'язань з
ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно
виявлених помилок до декларації за
січень 2012 року, поданого до ДПІ 03.06.2013 р.,
судом встановлено, що у рядку 02 "
звітний (податковий) період" вказано
червень 2013 року, у рядку 03 "звітний
(податковий) період", за який
виправляються помилки" вказано січень
2012 року.

Проте, за змістом акту камеральної
перевірки від 13.03.2013 р. було встановлено
порушення порядку заповнення рядків
декларації з ПДВ за липень 2011 р., що
спростовує довід ДПІ про самостійне
виправлення позивачем уточнюючим
розрахунком помилок, що були
відображені у раніше поданій ним
податковій декларації за липень 2011 р.,
як доказ узгодженості грошових
зобов'язань, визначених в висновками
акту камеральної перевірки від 13.03.2013 р.

Крім того, суд відмічає, що розділом V
Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Міндоходів від 13.11.2013 р. №678,
передбачено, що для відображення
збільшення або зменшення залишку
від'ємного значення за результатами
камеральної чи документальної
перевірки, проведеної контролюючим
органом, передбачено рядок 21.3.
декларації, проте зі змісту
уточнюючого розрахунку вказаний рядок
декларації не заповнено, що
підтверджує довід позивача про
погашення уточнюючим розрахунком від
03.06.2013 р. суми податкового боргу,
визначеного у податковій вимозі ДПІ №
540-19 від 23.05.2013 р. на суму 82602,93 грн.

Суд також відмічає, що відповідно до
підпункту 4.2.2. Інструкції про порядок
ведення органами державної податкової
служби оперативного обліку платежів до
бюджету, контроль за справлянням яких
здійснюється органами державної
податкової служби України,
затвердженої наказом ДПА України від
18.07.2005 р. №276, зареєстрованого
Міністерстві юстиції України від 02.08.2005
р. за № 843/11123 податкові зобов'язання,
штрафні санкції та пеня, розраховані
органом державної податкової служби,
обліковуються у картках особових
рахунків за даними електронного
реєстру податкових повідомлень у
частині узгоджених сум згідно з
Порядком направлення органами
державної податкової служби України
податкових повідомлень платникам
податків

З дослідженої обліковій картки
платника податку ТОВ "Сапфір ЛТД" з ПДВ
судом не встановлено відображення ДПІ
податкового боргу, який виник згідно
податкової вимоги ДПІ від 540-19 від 23.05.2013
р., та був погашений за рахунок
від'ємного значення ПДВ 82919,00 грн.
згідно уточнюючого розрахунку від
03.06.2013 р., Проте, за даними облікової
картки, податковим органом відображено
облікові операції щодо погашення
податкового боргу за актом камеральної
перевірки від 13.03.2013 р., що спростовує
довід ДПІ щодо пов'язаності суми
податкового боргу, визначеного актом
камеральної перевірки від 13.03.2013 р. із
сумою податкового боргу, визначеного у
податковій вимозі від 23.05.2013 р., та її
сплатою згідно уточнюючого розрахунку
від 03.06.2013 р.

Додатково суд відмічає, що з
незрозумілих причин акт камеральної
перевірки від 13.03.2013 р., який покладений
в основу прийняття оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень, не
містить посилання ні на податкову
вимогу ДПІ від 23.05.2013 р., ні на
уточнюючий розрахунок податкових
зобов'язань з ПДВ від 03.06.2013 р., який за
твердженням ДПІ є документом, на
підставі якого встановлено
несвоєчасне погашення податкового
боргу.

Як зазначалось вище, то відповідно до
ст. 57 Податкового кодексу України, акт
перевірки без узгодженості визначених
у ньому грошових зобов'язань не може
бути підставою для встановлення факту
несвоєчасної сплати таких зобов'язань,
оскільки акт перевірки, як окремо
складений документ, не створює для
платника податків будь-яких правових
наслідків, а також унеможливлює
визначити строк, з настанням якого у
платника податків виникає обов'язок
сплатити грошові зобов'язання.

З огляду на викладені обставини, суд
приходить до висновку щодо не
доведеності з боку ДПІ набуття
узгодженості податкового боргу в сумі
82919,00 грн. згідно акту камеральної
перевірки від 13.03.2013 р., а тому є
неправомірним нарахування
відповідачем сум штрафних санкцій в
сумі 430,00 грн. та 13966,69 грн. відповідно до
п. 57.1 . ст.. 57, п.126.1. ст. 126 Податкового
кодексу України.

Крім того, судом встановлено, що
позивачем було подано до ДПІ податкові
декларації з ПДВ з самостійно
визначеними грошовими зобов'язаннями,
зокрема -

- декларація з ПДВ за березень 2013 р. за
вх. № від 22.04.2013 р., сума податкових
зобов'язань склала 8468,00 грн.

Позивачем здійснена оплата вказаних
зобов'язань згідно платіжного
доручення №248 від 15.04.2013 р. у графі
"призначення платежу" зазначено: "ПДВ за
березень 2013 р.";

- декларація з ПДВ за квітень 2013 р. за вх.
№ від 20.05.2013 р., сума податкових
зобов'язань склала 4327,00 грн.

Позивачем здійснена оплата вказаних
зобов'язань згідно платіжного
доручення №321 від 14.05.2013 р. у графі
"призначення платежу" зазначено: "ПДВ за
квітень 2013 р.";

- декларація з ПДВ за травень 2013 р. за вх.
№ від 20.06.2013 р., сума податкових
зобов'язань склала 4634,00 грн.

Позивачем здійснена оплата вказаних
зобов'язань згідно платіжного
доручення №401 від 10.06.2013 р., у графі
"призначення платежу" зазначено: "ПДВ за
травень 2013 р.";

- декларація з ПДВ за червень 2013 р. за вх.
№ від 18.07.2013 р., сума податкових
зобов'язань склала 5017,00 грн.

Позивачем здійснена оплата вказаних
зобов'язань згідно платіжного
доручення №500 від 16.07.2013 р., у графі
"призначення платежу" зазначено: "ПДВ за
червень 2013 р.".

В судовому засіданні представником
відповідача було надано пояснення, що
вказані сплати ПДВ згідно декларацій з
ПДВ за березень, квітень, травень,
червень 2013 р. визнано ДПІ, як
несвоєчасно сплачені, оскільки
відповідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового
кодексу України сплачені податкові
зобов'язання за вказаними деклаарціями
було зараховано в рахунок погашення
податкового боргу 82919,00 грн., який виник
згідно акту камеральної перевірки від
13.03.2013 р.

Згідно до п. 46.1 ст. 46 Податкового
кодексу України, податкова декларація,
розрахунок (далі - податкова
декларація) - документ, що подається
платником податків (у тому числі
відокремленим підрозділом у випадках,
визначених цим Кодексом) контролюючому
органу у строки, встановлені законом,
на підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.

Підпунктом 49.18.1 п. 49.18 ст.49 Податкового
кодексу України передбачено, що
податкова декларація, крім випадків,
передбачених цим Кодексом, подається
за базовий звітний (податковий) період,
що дорівнює календарному місяцю (у тому
числі в разі сплати місячних авансових
внесків) - протягом 20 календарних днів,
що настають за останнім календарним
днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно з п. 54.1. ст.54 Податкового
кодексу України крім випадків,
передбачених податковим
законодавством, платник податків
самостійно обчислює суму податкового
та/або грошового зобов'язання та/або
пені, яку зазначає у податковій (митній)
декларації або уточнюючому розрахунку,
що подається контролюючому органу у
строки, встановлені цим Кодексом. Така
сума грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

З матеріалів справи вбачається, що
зобов'язання позивача з ПДВ за період з
березня по червень 2013 р. сплачені
своєчасно, що підтверджується
платіжними дорученнями, які
дослідженні судом в судовому
засіданні.

Згідно з приписами п. 87.9 ст. 87
Податкового кодексу України у разі
наявності у платника податків
податкового боргу органи державної
податкової служби зобов'язані
зарахувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напряму
сплати, визначеного платником
податків.

Проте, в ході розгляду справи ДПІ не
було доведено наявність у ТОВ " Сапфір
ЛТД " податкового боргу в сумі 82919,00 грн.
станом на 30.04.2013 року, тому суд
приходить до висновку про неправомірне
зарахування сплачених позивачем
зобов'язань за вказаними деклараціями
з ПДВ на його погашення.

Отже, суд приходить до висновку,
податковий орган протиправно
застосував до позивача штрафні
санкції, передбачені статтею 126 ПК
України за несвоєчасну сплату грошових
зобов'язань з ПДВ згідно декларації з
ПДВ за квітень 2013 р. в сумі 432,7 грн.,
згідно декларації з ПДВ за березень 2013
р. в сумі 1693,60 грн., згідно декларації з
ПДВ за травень 2013 р. в сумі 46,87 грн.,
згідно декларації з ПДВ за червень 2013 р.
в сумі 45,74 грн., що загалом складає 17615,90
грн.

Підсумовуючи вищевказані обставини,
суд приходить до висновку щодо
часткового задоволення позовних вимог
про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Щодо вимоги про стягнення з ДПІ на
користь ТОВ "Сапфір ЛТД" моральної
шкоди в сумі 50000,00 грн., то суд виходить
з наступного.

Приписами ст. 94 ЦК України передбачено,
що юридична особа має право на
недоторканість її ділової репутації,
на таємницю кореспонденції, на
інформацію та інші особисті немайнові
права, які можуть їй належати.

Відповідно до частини 2 статті 21
Кодексу адміністративного судочинства
України вимоги про відшкодування
шкоди, заподіяної протиправними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

За змістом статті 1167 Цивільного
кодексу України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених
законом.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. №4 із
змінами і доповненнями, внесеними
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 25.05.2001р. №5 передбачено, що
відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Тобто, відшкодуванню шкоди в
обов'язковому порядку передує
встановлення судом незаконності
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових чи
службових осіб та наявність причинного
зв'язку між неправомірними діями
(бездіяльністю) і шкодою, за яку
вимагається компенсація.

Проте, в ході розгляду справи,
позивачем не надано доказів
спричинення йому немайнових втрат, як
таких, що сталися саме внаслідок дій чи
бездіяльності відповідача, зокрема
щодо погіршення ділової репутації,
тому суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову в цій частині.

Відповідно до ст. 71 ч. 2 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З врахуванням наведених вище норм
законодавства та фактичних обставин
справи, суд приходить до висновку, що
сторонами по справі не в повному обсязі
доведено правомірність своїх вимог, а
тому позовні вимоги позивача
підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено (ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Оскільки позовні вимоги задоволені
частково, та враховуючи, що позивачем
було сплачено 1900,08 грн. судових витрат,
тому розмір судового збору, який
стягується на користь позивача складає
416,72 грн., відповідно до задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2-14, 71, 94, 159-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
№ від 31.01.2014 року в частині
нарахування штрафу за затримку сплати
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 10%, що складає
955,31 грн.

В частині визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення № від 31.01.2014 року про
нарахування штрафу за затримку сплати
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 10%, що складає
6232,02 грн. - відмовити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
№ від 31.01.2014 року про нарахування
штрафу за затримку сплати грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 20%, що складає 15660,69
грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сапфір ЛТД"
(ідентифікаційний код 14129329) судові
витрати зі сплати судового збору у сумі
416,72 грн. (чотириста шістнадцять гривень
72 коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 30 квітня 2014 р.

Суддя
Дубровна
В.А.

кат. 8.3