Справа № 127/6500/14-а
Суддя: Борисюк І. Е.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №127/6500/14-а
№2-а/127/295/14
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2014 року
м.
Вінниця

Вінницький міський суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І. Е.,

за участю: секретаря Пєскова Є. Д.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Олексюк Т. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Вінницької міської ради про
визнання дій протиправними, скасування
рішення та зобов'язання до вчинення
дій, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з
адміністративним позовом до
Вінницької міської ради про визнання
дій протиправними, скасування рішення
та зобов'язання до вчинення дій.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з
метою реалізації свого
конституційного і законного права на
отримання земельної ділянки для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд - не більше 0, 10 га в
адміністративних межах м. Вінниця,
відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, в 2013
році звернувся із відповідним
клопотанням та доданими до нього
графічними матеріалами до Вінницької
міської ради. На 38-й сесії 6 скликання
Вінницької міської ради клопотання
позивача було розглянуто і прийнято
рішення № 1502 від 28.11.2013 року, яким
відмовлено йому в задоволенні
клопотання. З чим позивач не
погоджується і вважає це порушенням
його законних прав на отримання
земельної ділянки.

Вище викладене й стало підставою для
звернення до суду позивача із вимогами
про визнання дій відповідача
протиправними в частині відмови в
задоволенні клопотання позивача про
виділення та передачу у власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки) в розмірі 0, 10 га в
адміністративних межах м. Вінниця;
скасування рішення Вінницької міської
ради № 1502 від 28.11.2013 року в частині
відмови в задоволенні клопотання
позивача; зобов'язання відповідача
винести на засідання сесії Вінницької
міської ради та розглянути подане
позивачем клопотання у відповідності
до вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав та просив позов
задовольнити, аргументуючи його
мотивами, викладеними в позовній заяві.

Представник відповідача заперечувала
щодо задоволення позовних вимог,
оскільки вважає їх необґрунтованими.
Надала суду письмові заперечення.

По справі встановлені наступні факти
та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 звернувся до Вінницької міської
ради з письмовим клопотанням в порядку
ст. 118 ЗК України в якому просив
визначити без його погодження та
виділити йому земельну ділянку
орієнтовним розміром до 0, 10 га в межах
м. Вінниця з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд; надати дозвіл на розробку
проекту землеустрою по відведенню цієї
земельної ділянки; розглянути це
питання на сесії ради у встановлений
законодавством місячний термін з
прийняттям об'єктивного і
обґрунтованого рішення. До даного
клопотання додано графічні матеріали,
а саме викопіювання карти м. Вінниці;
копія паспорта та ідент. коду ОСОБА_1;
копія договору доручення від 25.09.2013
року. (а.с. 8-11)

28.11.2013 року Вінницька міська рада
прийняла рішення № 1502 «Про
затвердження обґрунтування та надання
громадянам дозволів на розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок та укладення
договорів земельного сервітуту». У
відповідності до п. 2.4 додатку 1
зазначеного рішення ОСОБА_1 відмовлено
в наданні дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд у
зв'язку з тим, що до заяви не додано
графічні матеріали, які в повній мірі
характеризують місце розташування
земельної ділянки, її площу та розміри.
(а.с. 12-13)

На адресу позивача ВМР 04.12.2013 року
направлено повідомлення про розгляд
28.11.2013 року його заяви від 15.10.2013 року і
можливість отримання витягу з рішення
ВМР № 1502 від 28.11.2013 року в Центрі
адміністративних послуг «Прозорий
офіс». (а.с. 14)

Частиною 1 ст. 10 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного
кодексу України землі, які належать на
праві власності територіальним
громадам сіл, селищ, міст, є комунальною
власністю.

В силу п. «а» ч. 1 ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить розпорядження землями
територіальних громад.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України
громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах: для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у селах - не більше
0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15
гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Частиною 6 ст. 118 ЗК України встановлено,
що громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Згідно з ч. 7 вищезазначеної статті
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Судом встановлено, що позивач разом із
клопотанням про отримання земельної
ділянки у власність не надав
матеріалів, які б вказували бажане
місце розташування земельної ділянки,
необхідну площу, розміри земельної
ділянки. Позивачем надано лише
викопіювання карти м. Вінниці.

Статтею 1 Закону України «Про
землеустрій» передбачено, що графічні
матеріали повинні відображати
місцезнаходження, зовнішні межі
земельної ділянки та межі земель,
обмежених у використанні і обмежених
(обтяжених) правами інших осіб
(земельних сервітутів), а також
розміщення об'єктів нерухомого майна,
природних ресурсів на земельній
ділянці.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
надана позивачем карта міста Вінниці
не належить до графічних матеріалів та
не може вважатися належним чином
оформленими графічними матеріалами.

Таким чином, позивач мав надати всі
вищеперераховані документи для того,
щоб відповідач міг визначити положення
земельної ділянки, її розмір, площу, у
якій формі власності земельна ділянка
знаходиться, чи не має щодо неї спірних
питань тощо.

Враховуючи, що позивачем не надано всіх
необхідних документів, суд вважає, що
відповідач, приймаючи рішення № 1502 від
28.11.2013 року відносно позивача, діяв у
відповідності до чинного
законодавства України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Отже, об'єктом захисту є порушене право
чи інтерес, саме вони є підставою для
звернення особи за захистом свого
права із застосуванням відповідного
захисту. Однак, судом не встановлено
порушення прав, свобод чи інтересів
позивача рішенням та/або дією суб'єкта
владних повноважень.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
переконання в тому, що позов не
підлягає задоволенню, оскільки є
необґрунтованим.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 9
КАС України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, суд прийшов до
висновку, що Вінницька міська рада в
даному випадку діяла у відповідності
до Конституції та Законів України.
Судом встановлено, що рішення ВМР № 1502
від 28.11.2013 року в частині відмови в
задоволенні клопотання ОСОБА_1
прийнято законно.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України
судові витрати залишити за позивачем

На підставі викладеного, керуючись
Конституцією України, ч. 1 ст. 10 Закону
України «Про місцеве самоврядування»,
ст. 1 Закону України «Про землеустрій»,
ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 83, ст. 118, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст.
122 ЗК України, ст.ст. 4, 6-12, 49, 69-71, 76, 86, 94,
158-163, 186 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Вінницької міської ради про визнання
дій протиправними, скасування рішення
Вінницької міської ради № 1502 від 28.11.2013
року в частині відмови в задоволенні
клопотання ОСОБА_1 та зобов'язання до
вчинення дій - відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 КАС
України, а також прийняття постанови
у письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Постанова у повному обсязі складена
29.04.2014 року.

Суддя: