Справа № 825/3952/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/7657/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Вербицької О.В.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Руденко А.М.

та представників сторін:

від позивача - Цурій В.К.,

від відповідача - Полегешко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2014

у справі № 825/3952/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шляхо-будівельне
управління №14"

до Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013, яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 30.01.2014, задоволено позов: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 22.05.2013 №
та №.

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з доводами та вимогами
заявника не погодився, просив скаргу
залишити без задоволення, оскаржувані
рішення - без змін.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної податковим органом
документальної планової виїзної
перевірки ТОВ «Шляхо-будівельне
управління №14» з питань дотримання
вимог податкового законодавства та
іншого законодавства за період з 21.10.2011
по 31.12.2012, складено акт №1067/22/3073/879 від
29.04.2013, у висновках якого зафіксовано
порушення позивачем вимог:

- пп.14.1.27 п.14.1 ст.14, пп.36.4.1 п.36.1 ст.36, п.138.1
ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі
змінами та доповненнями), а саме:
завищено від'ємне значення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток за
2011 рік в сумі 5040889,00 грн., за 2012 рік у сумі
2420521,00 грн.;

- п. 198.2, п.198.6 ст. 198, п.200.1, п. 200.2 ст. 200
Податкового кодексу України від 02.12.2010
№2755-VI (зі змінами та доповненнями), а
саме: занижено податок на додану
вартість всього в сумі 1239786,00 грн.

На підставі вказаного акта перевірки,
відповідачем 22.05.2013 прийнято спірні
податкові повідомлення-рішення:
№, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на 1549732,00 грн., в т.ч. 1239786,00 грн. -
за основним платежем та 309946,00 грн. - за
штрафними санкціями; №, яким
зменшено розмір від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток на 7461410,00 грн.

Колегія суддів, переглядаючи
оскаржувані рішення судів попередніх
інстанцій в касаційному порядку,
погоджується з висновками судів про
скасування зазначених
повідомлень-рішень, враховуючи
наступне.

Пунктом 138.2 ст.138 Податкового кодексу
України передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно із пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів /послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
товарів з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника ПДВ
на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст.
198 ПК України, вважається дата тієї
події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту,
згідно з пунктом 198.6. цієї статті, суми
податку, сплаченого (нарахованого) у
зв'язку з придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як встановлено судами, факт здійснення
господарських операцій з постачання
товарів та надання послуг між
позивачем та його контрагентами - ТОВ
«Кошторисно-консалтингова група», ТОВ
«Західнобудпостач», ТОВ «НВО
Промвпровадження» підтверджується
наявними в матеріалах справи, належним
чином оформленими, первинними
документами бухгалтерського обліку,
зокрема: рахунками, актами
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
податковими накладними, видатковими
накладними, платіжними дорученнями.
Також, матеріалами справи
підтверджується подальше використання
придбаного товару та наданих послуг у
виробничій діяльності позивача.

Відповідачем не надано доказів з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
щодо наявності запису про виключення
з реєстру контрагентів позивача на
момент укладення чи виконання
договорів або відсутності у них
статусу платника ПДВ.

Також, в матеріалах справи відсутні
докази встановлення податковим
органом обставин на підтвердження
того, що укладаючи спірні договори,
учасники договірних відносин діяли з
метою, яка є завідомо суперечною
інтересам держави та суспільства.
Податковим органом не доведено
наявності протиправного умислу та мети
при укладенні угод позивачем з
вказаними контрагентами, що мали місце
під час здійснення позивачем
підприємницької діяльності.

Посилання податкового органу на акти
«Про неможливість проведення
зустрічних звірок» контрагентів
позивача, судами попередніх інстанцій
правомірно не прийнято до уваги,
оскільки чинне законодавство не
ставить в залежність право на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентами
податку до бюджету. Зазначена
обставина не є підставою для
позбавлення платника податку (покупця
товарів, робіт, послуг) права на
відшкодування ПДВ у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування і
має документальне підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

За наведених обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що позивачем
правомірно віднесено витрати згідно
спірних договорів до складу валових
витрат та відповідно правомірно
сформовано податковий кредит на
підставі належно оформлених
податкових накладних та отриманими в
ході виконання господарських операцій,
що ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

Доводи, наведені скаржником в
касаційній скарзі, колегією суддів
відхиляються, оскільки вони не
спростовують обставин, що на підставі
належних та допустимих доказів
встановлені судами попередніх
інстанцій.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального чи процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

Керуючись ст. ст. 221, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Чернігові Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 21.11.2013 та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30.01.2014
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) О.В. Вербицька
(підпис) В.В. Кошіль