Справа № 607/10758/13-а
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року

Справа № 876/79/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Кухтея Р.В.

суддів:
Гінди О.М., Старунського Д.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційні
скарги Управління Пенсійного Фонду
України в м. Тернополі та ОСОБА_1 на
постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 19 листопада 2013 року за
позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Тернополі про визнання дій
протиправними, скасування рішення,
стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернулася в
суд із позовом до Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Тернополі (далі - УПФУ м. Тернополі) про
визнання дій протиправними, скасування
рішення, стягнення коштів та
відшкодування моральної шкоди.

Постановою Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 19.11.2013 р. позов задоволено
частково. Скасовано рішення
міжвідомчої комісії УПФУ м. Тернополі
від 26.11.2010 р., прийняте щодо позивача
про повернення коштів з пенсії в сумі 2
144,24 грн. та стягнуто з відповідача в
користь ОСОБА_1 вказану суму.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, її оскаржили обидві
сторони.

УПФУ м. Тернополі апеляційну скаргу
мотивує тим, що до січня 2008 року позивач
отримувала пенсію відповідно до Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
а з січня 2008 року відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Однак,
вже 17.06.2010 р. за заявою ОСОБА_1, їй пенсія
обчислювалася на підставі Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
по інвалідності в розмірі фактичних
збитків, після чого розмір пенсії
значно зменшився. При цьому її
неодноразово повідомляли про дану
обставину, а оскільки вона не
з'являлася, тому утворився борг. Тому
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову, якою
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

ОСОБА_1 не погоджується із судовим
рішенням в частині відмови в
задоволені решти позовних вимог. В
апеляційні скарзі вказує на те, що суд
першої інстанції не вирішив позовну
вимогу про визнання дій відповідача
протиправними щодо встановлення
переплати пенсії позивачу та
проведення щомісячних відрахувань з
пенсії, Крім того, апелянт вказує, що з
огляду на встановлені обставини
рішенням суду від 01.08.2011 р. у справі за
її позовом до УПФУ м. Тернополі ніяких
відрахувань бути не могло. Стосовно
вимог про стягнення пені, то суд першої
інстанції не взяв до уваги положення
ст.107 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Також апелянт не
погоджується з висновками суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні вимоги про відшкодування
моральної шкоди. Тому просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не прибули, хоча вони
були належним чином повідомлені про
дату, час і місце судового засідання,
клопотань про розгляд справи за їх
участю не подали, тому відповідно до п.2
ч.1 ст.197 КАС України колегія суддів
вважає можливим здійснювати розгляд
справи у письмовому провадженні за
наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що до січня
2008 року позивачка отримувала пенсію по
інвалідності в розмірі фактичних
збитків згідно Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали в наслідок
Чорнобильської катастрофи». З січня 2008
року згідно поданої ОСОБА_1 заяви від 18
березня 2008 року пенсію обчислено
згідно Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» із заробітної плати за
період роботи з 01.11.1975 р. по 31.12.1980 р. при
страховому стажі 30 років 04 місяці (по
16.11.1992 р.).

Розмір пенсії по інвалідності становив
1241,88 грн. 17 червня 2010 року позивачкою
подана заява про перехід на пенсію по
інвалідності, що настала внаслідок
Чорнобильської катастрофи і
відповідно розмір пенсійної виплати
становив 846,88 грн., тобто розмір пенсії
значно зменшився в порівнянні із
розміром виплати який позивачка
отримувала по інвалідності згідно
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», що призвело до
виникнення переплати за період з 17.06.2010
р. по 30.11.2010 р. в сумі 2144,24 грн. 26.11.2010 р.

Рішенням міжвідомчої комісії з
інвентаризації пенсійних справ та
особових рахунків і списання сум
переплат пенсій та грошової допомоги
встановлено, що у зв'язку з
призначенням пенсії ОСОБА_1 по
інвалідності згідно ст. 54 Закону
України «Про статус осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 17.06.2010 р., виникла
переплата, оскільки до цієї дати
позивачка отримувала пенсію по
інвалідності згідно Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», розмір якої був
вищий. Починаючи з 01.12.2010 р.
відповідачем з пенсії позивачу
проводиться відрахування суми, яка
виникла внаслідок переплати за
попередні періоди.

Відповідно до ст.50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», суми пенсій, виплачені
надміру внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень територіальних органів
Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відрахування з пенсії провадяться в
установленому законом порядку на
підставі судових рішень, ухвал,
постанов і вироків (щодо майнових
стягнень), виконавчих написів
нотаріусів та інших рішень і постанов,
виконання яких відповідно до закону
провадиться в порядку, встановленому
для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії
обчислюється з суми, що належить
пенсіонерові до виплати. З пенсії може
бути відраховано не більш як 50
відсотків її розміру: на утримання
членів сім'ї (аліменти), на
відшкодування збитків від розкрадання
майна підприємств і організацій, на
відшкодування пенсіонером шкоди,
заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку
зі смертю потерпілого, на повернення
переплачених сум заробітної плати в
передбачених законом випадках. З усіх
інших видів стягнень може бути
відраховано не більш як 20 відсотків
пенсії.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2008 рік» були внесені зміни до ст.ст.
50, 51, 52, 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», які були визнані
неконституційними з 22.05.2008 року, тобто з
дня ухвалення рішення Конституційного
Суду України № 10 рп від 22.05.2008 року.

Згідно постанови КМУ від 16.07.2008 року №
654 «Про підвищення рівня пенсійного
забезпечення громадян» визначено, що
починаючи з 01.07.2008 р. встановлено
доплату окремим категоріям осіб з тим,
щоб їхні пенсії досягли таких розмірів.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо скасування рішення
міжвідомчої комісії Управління
Пенсійного фонду України в м. Тернополі
від 26.11.2010 р., прийняте щодо ОСОБА_1 про
повернення коштів з пенсії в сумі 2144,24
грн. та стягнення з відповідача 2144,24
грн. утриманих із позивача за переплату
виплаченої пенсії відповідно до ст.50
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Необґрунтованим є посилання позивача
на ст. 107 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», яка передбачає, що суми
коштів, безпідставно стягнені органами
Пенсійного фонду з юридичних і
фізичних осіб, підлягають поверненню в
триденний строк із дня прийняття
рішення виконавчим органом Пенсійного
фонду або судом про безпідставність їх
стягнення, з одночасною сплатою
нарахованої на ці суми пені, що
визначається виходячи з розрахунку 120
відсотків річних облікової ставки
Національного банку України, оскільки
позивач не надав суду відомостей про
розрахунок боргу і порядок його
відшкодування.

Щодо заявлених позовних вимог про
стягнення з відповідача моральної
шкоди, суд апеляційної інстанції
вважає, що вони задоволенню не
підлягають, оскільки позивачем не
надано відповідних доказів в
обґрунтування своїх вимог.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4
судам розяснив, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Позивачем не зазначено та не доведено
суду, в чому полягала ця шкода, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується, тому вимоги стосовно
відшкодування моральної шкоди не
підлягають задоволенню.

Згідно статті 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційних скарг не являються
переконливими і не складають підстави
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного Фонду України в м.Тернополі
та ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а
постанову Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 19 листопада 2013 року по
справі № 607/10758/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий :
Р.В.Кухтей

Судді :
О.М. Гінда

Д.М.Старунський