Справа № 804/1131/14
Суддя: Степаненко Вячеслав Віталійович
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
02 квітня 2014 р. Справа № 804/1131/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСтепаненко В.В. при
секретаріБубенець Т.А. за участю:
представників позивача представників
відповідача Вошколупа В.Г., Постоєнка
М.М. Путрі А.П., Щербини І.В. розглянувши
у відкритому судовому засіданні у
місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом публічного
акціонерного товариства «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкового
повідомлення-рішення, -
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов публічного
акціонерного товариства «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкового
В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що в акті перевірки не
наведено жодних даних та обґрунтованих
доказів, які б підтверджували
порушення норм податкового
законодавства при декларуванні
податку на додану вартість з боку
позивача та його контрагентів, у
зв'язку з чим позивач вважає, що пода
ткове повідомлення-рішення, винесене
за результатами перевірки, суперечить
діючому пода тковому законодавству та
підлягає скасуванню з підстав,
викладених у позовній заяві та
У судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги та
просили їх задовольнити у повному
Відповідач позов не визнав, надав до
суду письмові заперечення, зазначивши,
що висновки про вчинені позивачем
порушення, зроблені в акті перевірки,
відповідають фактичним обставинам, а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесено
правомірно, в межах повноважень та на
підставі законодавства України.
Представники відповідача у судовому
засіданні просили відмовити у
задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення сторін,
розглянувши наявні документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
Працівниками Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у
м.Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ПАТ «Марганецький
ГЗК» з питань правомірності
нарахування від'ємного значення за
липень, вересень 2013 року та
достовірності нарахування суми ПДВ, що
підлягає бюджетному відшкодуванню за
серпень 2013 року у зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість наступних звітних
(податкових) періодів.
За результатами проведеної перевірки
складено акт від 02.12.2013 року №344/24.2-00190911,
висновками якого встановлено
порушення пунктів 198.1, 198.2 статті 198,
статті 201 Податкового кодексу України з
урахуванням норм статей 2, 3, 9 Закону №996
підприємством від'ємне значення
різниці між сумою податкових
зобов'язань та сумою податкового
кредиту поточного звітного
податкового періоду (р. 19 декларації з
податку на додану) в декларації з ПДВ за
липень 2013 року в розмірі 57 333 грн.
Не погоджуючись з вищевикладеними
висновками в акті перевірки ПАТ
«Марганецький ГЗК» подало заперечення
№3/552 від 12.12.2013 року, які листом СДПІ від
18.12.2013 року податковим органом винесено
податкове повідомлення-рішення форми
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
штрафні (фінансові) санкції (штраф) у
розмірі 14 333,25 грн.
Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
Пунктом 185.1 статті 185 Податкового
кодексу України встановлено, що
об'єктом оподаткування податку на
додану вартість є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.
Згідно із пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
У відповідності до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
Пунктом 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України закріплено, що
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
З наведених норм випливає, що право на
зменшення об'єкта оподаткування
податку на додану вартість на суму
понесених витрат надається
добросовісним платникам для
компенсації витрат, понесених у
процесі здійснення реальної
економічної діяльності, за умови
наявності належного документального
підтвердження виконання господарської
операції, а податкова накладна,
заповнена особою, що зареєстрована як
платник податку на додану вартість, без
порушень порядку її заповнення та
зареєстрована в Єдиному реєстрі
податкових накладних у встановлені
строки, дає право на включення
зазначених в ній сум податку на додану
вартість до складу податкового
Так, на момент укладення угод та
вчинення господарських операцій
контрагент позивача ТОВ «Мега`Галс»
був зареєстрований як юридична особа
та як платник податку на додану
вартість, відтак перепон з приводу
укладення, а також виконання будь-яких
господарських договорів з ним, а надалі
і включення до податкового кредиту
витрат по сплаті податку за такими
договорами у позивача не було.
Судом встановлено, що 03.04.2013 року між
гірничо-збагачувальний комбінат» та
ТОВ «Мега`Галс» укладено договір
поставки №182, відповідно до якого
позивач придбав навантажувальну
машину ППН-1 в кількості 1 шт. за ціною
Виконання умов даного договору
підтверджується наступними первинними
документами: видатковою накладною №40
від 10.07.2013 року, актом
товарно-матеріальних цінностей від
10.07.2013 року, товарно-транспортною
накладною №40 від 10.07.2013 року,
рахунком-фактурою №40 від 10.07.2013 року,
податковою накладною №40 від 10.07.2013
За отриманий товар ПАТ «Марганецький
ГЗК» розрахувалося шляхом погашення
акредитиву та перерахування грошових
коштів на рахунок ТОВ «Мега'Галс», що
підтверджується реєстром документів
за акредитивом №Г-11-13/0297 від 15.08.2013 року
та банківською випискою.
Придбана навантажувальна машина ППН-1
була оприбуткована та введена в
експлуатацію відповідно до акту
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних фондів від 19.07.2013
В податковій звітності з податку на
додану вартість ПАТ «Марганецький ГЗК»
по операції з ТОВ «Мега'Галс» суму ПДВ
відобразило в складі податкового
Акт перевірки не містить обставин про
встановлення будь-яких недоліків
вказаних первинних бухгалтерських
документів позивача.
Суд критично оцінює позицію
представників відповідача, що
навантажувальна машина ППН-1, придбана
позивачем у ТОВ «Мега'Галс» на підставі
договору №182 від 03.04.2013 року, підлягає
обов'язковій державній реєстрації,
проте всупереч наведеному публічним
акціонерним товариством «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат» не
надано доказів такої реєстрації, що
свідчить про порушення позивачем вимог
чинного законодавства, оскільки факт
придбання основних засобів не дозволяє
включати відповідні суми ПДВ до складу
податкового кредиту навіть за умови
наявності формально складених
Статтею 34 Закону України «Про дорожній
рух» державна реєстрація
транспортного засобу полягає у
здійсненні комплексу заходів,
пов'язаних із перевіркою документів,
які є підставою для здійснення
реєстрації, звіркою і, за необхідності,
дослідженням ідентифікаційних номерів
складових частин та оглядом
транспортного засобу, оформленням і
видачею реєстраційних документів та
Державній реєстрації та обліку
підлягають призначені для
експлуатації на вулично-дорожній
мережі загального користування
транспортні засоби усіх типів:
автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх
типів, марок і моделей, самохідні
машини, причепи та напівпричепи до них,
мотоколяски, інші прирівняні до них
транспортні засоби та мопеди, що
використовуються на автомобільних
дорогах державного значення.
Реєстрацію та облік великотоннажних
транспортних засобів та інших
технологічних транспортних засобів
здійснює центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері охорони праці.
В силу пункту 1 Загальних положень
Порядку відомчої реєстрації та ведення
обліку великотоннажних та інших
технологічних транспортних засобів,
затвердженої постановою КМУ від 06.01.2010
року №8 великотоннажний та інший
технологічний транспортний засіб (далі
- технологічний транспортний засіб) -
великотоннажний автомобіль, який за
своєю конструкцією та обладнанням
призначений для перевезення вантажів,
транспортування розкривних порід і
корисних копалин на відкритих гірничих
розробках чи ґрунту на будівництві, а
також інший механічний транспортний
засіб, у тому числі обладнаний
спеціальними пристроями чи
механізмами, або транспортний засіб,
призначений для руху тільки у
поєднанні з іншим транспортним
засобом, який керується машиністом
(оператором, водієм) і використовується
власником для забезпечення виробничих
процесів під час провадження ним
господарської діяльності
(виготовлення продукції, виконання
робіт, надання послуг), а також для
переміщення сировини (матеріалів), що
обробляється, і відходів виробництва
Згідно паспорту ППН-1 «Машина
навантажувальна пневматична ППН-1»
призначення та область застосування
машини навантажувальної є
навантаження підірваної гірничої маси
в транспортні засоби при підземної
розробки корисних копалин та
будівництва підземних споруд, в тому
числі на шахтах, небезпечних у
відношенні вибуху газу або пилу.
Таким чином, машина навантажувальна
ППН-1 не є технологічним транспортним
засобом, а є засобом навантаження на
З огляду на викладене на експлуатацію
машини навантажувальної ППН-1 не
розповсюджуються положення Закону
України «Про дорожній рух» та Порядку
відомчої реєстрації та ведення обліку
великотоннажних та інших
технологічних транспортних засобів,
затвердженого постановою КМУ від 06.01.2010
року №8.
В обґрунтування висновку про порушення
публічним акціонерним товариством
«Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат» пунктів 198.1, 198.2 статті 198,
статті 201 Податкового кодексу України
податковий орган посилається на
матеріали акту перевірки Криворізької
північної ОДПІ від 25.10.2013 року
№205/221/35230163 про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Мега'Галс».
Проте суд не погоджується з викладеною
позицією відповідача з огляду на
Згідно пункту 36.1 статті 36 Податкового
кодексу України податковим обов'язком
визнається обов'язок платника податку
обчислити, задекларувати та/або
сплатити суму податку та збору в
порядку і строки, визначені цим
Кодексом, законами з питань митної
справи.
Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання податкового
обов'язку несе платник податків, крім
ви падків, визначених цим Кодексом або
законами з питань митної справи.
Якщо податковим органом встановлено
нена лежне виконання контрагентом
позивача своїх податкових обов'язків,
відповідальність за таке невиконання
або неналежне виконання пода ткового
обов'язку повинно нести саме це
Суд зазначає, що висновки про порушення
контрагентом позивача податкової
дисципліни, зафіксовані в акті
перевірки, не можуть бути підставою для
обмеження права позивача на податковий
кредит за умови реальності
господарської операції. Податковим
органом не надано доказів того, що
позивач та його контрагент діяли зі
спільним умислом, що суперечить
інтересам держави, з метою отримання
Отже, посилання податкового органу на
акт перевірки суб'єкта господарювання
як на підставу, що позивачем
здійснювались господарські операції з
метою отримання податкової вигоди, не
може вважатись обґрунтованим.
Крім того, обґрунтування висновків
акту перевірки про відсутність реально
вчинених господарських операцій між
гірничо-збагачувальний комбінат» та
ТОВ «Мега'Галс» обумовлюються, зокрема,
тим, що позивач до перевірки не надав
товарно-транспортної накладної на
перевезення ТМЦ, яка б відповідала
вимогам наказу Міністерства
Транспорту, Міністерства Статистики
України №488/346 від 29.12.1995, внаслідок чого
податковий орган приходить до висновку
про відсутність необхідної первинної
документації по взаємовідносинах з
Матеріалами справи підтверджується, що
позивач надав товарно-транспортну
накладну №40 від 10.07.2013 року, про що
зазначено в акті перевірки.
Відповідно до розділу 1 Правил
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України №363 від 14.10.1997 року,
товарно-транспортна документація -
комплект юридичних документів, на
підставі яких здійснюють облік,
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процессу;
товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
Разом з тим, вказані правила перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні не встановлюють правил
податкового обліку валових витрат
платників податку, а лише встановлюють
права, обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту
(перевізників). При цьому документи,
обумовлені вказаними правилами,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та подорожній лист, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
Суд також відхиляє доводи відповідача
щодо не оформлення належним чином
товарно-транспортної накладної з
огляду на те, що сама по собі наявність
або відсутність окремих документів, а
так само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Щодо ненадання до перевірки
сертифіката або паспорта якості суд
зауважує, що дані документи не є
первинними в розумінні положень статті
9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
України», не свідчать та не
підтверджують постачання товару, а
питання контролю якості товару,
виконання умов договору щодо якості
товару та його підтвердження не
входить до повноважень державної
податкової служби України відповідно
до норм Податкового кодексу України.
Згідно із частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.
Відповідно до частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Судом встановлено, що між ПАТ
«Марганецький гірничо-збагачувальний
комбінат» та ТОВ «Мега'Галс» відбулося
реальне виконання договору про
поставку товару, що підтверджується
необхідними та складеними у
встановленому порядку первинними та
іншими бухгалтерськими документами,
зокрема, податковими накладними,
видатковими накладними, актами
приймання-передачі, рахунками, даними
складського обліку по оприбуткуванню
та подальшого використання
поставлених товарно-матеріальних
цінностей та отриманих результатів
робіт, бухгалтерською документацією
(регістрами бухгалтерського обліку) та
відповідною первинною документацією
відповідно до приписів Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та «Положення про
документальне забезпечення записів в
бухгалтерському обліку»,
затвердженому наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року за №88.
Таким чином, із заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд дійшов висновку,
що викладені в позовній заяві доводи
позивача є такими, що підлягають
Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд керується вимогами
частини 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якими, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.
Виходячи з цього, сплачений позивачем
судовий збір у розмірі 172,05 грн.
підлягає компенсації з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 11, 70-72, 86, 94, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов публічного
акціонерного товариства «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про скасування податкового
повідомлення-рішення - задовольнити у
повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів № від 18.12.2013 року.

Присудити з Державного бюджету України
на користь публічного акціонерного
товариства «Марганецький
гірничо-збагачувальний комбінат»
судові витрати у розмірі 172,05 грн. (сто
сімдесят дві гривні п'ять копійок) .

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 07
квітня 2014 року.

Суддя В.В. Степаненко