Справа № 802/593/14-а
Суддя: Жернаков Михайло Володимирович
Дата ухвалення: 2014-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 квітня 2014 р.
Справа № 802/593/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Жернакова М. В.,

секретаря судового засідання:
Дмитрука В. В.,

представника позивача:
Марченко С. І.,

представника відповідача:
Бабія Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "АПЕКС"

до: Бершадської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулося
товариство з обмеженою
відповідальністю «АПЕКС» (далі - ТОВ
«АПЕКС», позивач) з адміністративним
позовом до Бершадської об'єднаної
державної податкової інспекції
головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Бершадська
ОДПІ, податковий орган, відповідач) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

На думку позивача, прийняті на підставі
акта документальної позапланової
виїзної перевірки оскаржувані рішення
є протиправними, оскільки висновки,
викладені в акті перевірки, не
відповідають дійсним обставинам
справи та спростовуються наявними
первинними документами.

11.03.2014 позивач надав суду заяву про
уточнення позовних вимог, відповідно
до якої просив суд визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Бершадської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області
(Ладижинське відділення) від 14.02.2014 №
та № .

У судовому засіданні представник
позивача підтвердив обставини,
викладені у позовній заяві, позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник
відповідача позов не визнав, просив
відмовити в його задоволенні з підстав,
викладених у наданих суду письмових
запереченнях, зазначив, що позовні
вимоги є безпідставними, а оскаржувані
податкові повідомлення-рішення такими,
що прийняті відповідно до вимог
чинного законодавства.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд установив такі фактичні обставини.

З 30.12.2013 по 23.01.2014 Бершадська ОДПІ
провела документальну позапланову
виїзну перевірку ТОВ «АПЕКС» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2010 по
31.12.2012, валютного та іншого
законодавства за період 01.01.2010 по 31.10.2012
з питань обчислення податку на додану
вартість за період з 01.10.2010 по 31.10.2013. За
результатами перевірки 29.01.2014 складено
акт № 2/2202/23059562 (далі - акт перевірки).

Відповідно до висновків вказаного акта
під час перевірки встановлено
порушення позивачем:

1. п.п. 135.5.7 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2 ст. 138, п.п.
139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток в періоді, що
перевірявся, загалом у сумі 10285 грн., у
тому числі: за 4 квартал 2011 року в сумі
1868 грн., за 4 квартал 2012 року в сумі 8417
грн.;

2. п. п. 2.9, 3.5 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, п. 9 ст. 3, п. 12 ст. 3, ст. 6 Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування і послуг», ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», п.п. 2.4,
п.п. 2.13 п. 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку.

На підставі висновків акта перевірки
14.02.2014 відповідач прийняв податкові
повідомлення рішення № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на прибуток на суму 10285 грн. та
застосування штрафних санкцій в
розмірі 2104 грн., № про
застосування штрафних санкцій в
розмірі 23905,84 грн.

Не погоджуючись з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач оскаржив їх до суду.

Оцінюючи податкове
повідомлення-рішення № від 14.02.2011
року, суд виходив з такого.

Підставою для прийняття податкового
повідомлення-рішення № став
висновок відповідача про порушення
позивачем п. п. 135.5.7 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2 ст.
138, п.п. 139.19 п. 139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі -
ПК України), в результаті чого занижено
податок на прибуток на загальну суму
10285 грн.. в т.ч. за 4 квартал 2011 року в сумі
1868 грн., 4 квартал 2012 року в сумі 8417 грн.

Оцінюючи висновки акта перевірки про
порушення позивачем п.п. 135.5.7 п. 135.5 ст. 135
ПК України (занижено інші доходи на
загальну суму 40083 грн.) суд зазначає
таке.

Вказане порушення, як зазначено в акті
перевірки, полягає у тому, що позивач до
складу «Інші витрати» (рядок 04.13
Декларації з податку на прибуток) не
врахував суму простроченої
кредиторської заборгованості в
розмірі 40083 грн. за взаєморозрахунками
з фізичними особами ОСОБА_3 у сумі 13726
грн., ОСОБА_4 у сумі 9342 грн., ОСОБА_5 у сумі
17016 грн.

Стаття 135 ПК України, на яку посилається
відповідач, встановлює порядок
визначення доходів та їх склад.
Відповідно до п.п.135.5.7 п. 135.5 ст. 135 ПК
України інші доходи включають суми
заборгованості, що підлягають
включенню до доходів згідно з пунктами
159.3 та 159.5 статті 159 цього Кодексу.

Пункт 159.3 ст. 159 ПК України визначає
порядок відшкодування небанківськими
фінансовими установами сум
безнадійної заборгованості за рахунок
страхового резерву, а п.159.5 статті 159 ПК
України - додаткові положення щодо
безнадійної заборгованості. Поняття
безнадійної заборгованості визначено
у статті 14 ПК України.

Відповідно до п.п. 14.1.11 П. 14.1 ст. 14 ПК
України безнадійна заборгованість -
заборгованість, що відповідає одній з
таких ознак: заборгованість за
зобов'язаннями, щодо яких минув строк
позовної давності; прострочена
заборгованість, що не погашена
внаслідок недостатності майна
фізичної особи, за умови, що дії
кредитора, спрямовані на примусове
стягнення майна боржника, не призвели
до повного погашення заборгованості;
заборгованість суб'єктів
господарювання, визнаних банкрутами у
встановленому законом порядку або
припинених як юридичні особи у зв'язку
з їх ліквідацією; заборгованість, яка
виявилася непогашеною внаслідок
недостатності коштів, одержаних після
звернення кредитором стягнення на
заставлене майно відповідно до закону
та договору, за умови, що інші дії
кредитора щодо примусового стягнення
іншого майна позичальника, визначені
нормативно-правовими актами, не
призвели до повного покриття
заборгованості; заборгованість,
стягнення якої стало неможливим у
зв'язку з дією обставин непереборної
сили, стихійного лиха (форс-мажорних
обставин), підтверджених у порядку,
передбаченому законодавством;
прострочена заборгованість померлих
фізичних осіб, а також осіб, які у
судовому порядку визнані безвісно
відсутніми, недієздатними або
оголошені померлими, а також
прострочена заборгованість фізичних
осіб, засуджених до позбавлення волі.

Як установив суд, 20.12.2001 позивач уклав
три договори про передачу запчастин в
реалізацію з фізичними особами: ОСОБА_4,
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 За умовами вказаних
договорів товар передається ТОВ
«АПЕКС» (покупцю) від продавця (ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5) за звичайними цінами,
які склалися на момент передачі
товарів (запасних частин), для
подальшої реалізації. Ціна продажу за
кожним договором окремо складає 80000
грн. Відповідно до умов договорів
оплата за передані товарно-матеріальні
цінності здійснюється після їх
реалізації, але не пізніше 31.12.2004.

Строки проведення оплати, зазначені в
указаних договорах, були пролонговані
додатковими угодами: № 1 від 30.12.2004 - до
31.12.2012; № 2 від 30.12.2008 - до 31.12.2012; № 3 від
30.12.2012 - до 31.12.2015, а відтак на момент
перевірки не настали. Зазначена
кредиторська заборгованість не є
безнадійною, ніякі форс-мажорні
обставини не впливають на можливість
її сплати. ТОВ «АПЕКС» щороку, в межах
своїх фінансових можливостей,
сплачувало заборгованість, при цьому
продавці не висували ніяких претензій,
а навпаки продовжували строки оплати
за укладеними з ТОВ «АПЕКС» договорами.

Таким чином, не зрозумілими є висновки
податкового органу про порушення
позивачем п.п. 135.5.7 п. 135.5 ст. 135 ПК
України.

Відповідач в акті перевірки також
зазначає, що взаєморозрахунки за
укладеними 20.12.2001 договорами
документально не підтверджені, однак з
такими висновками суд не погоджується
з огляду на таке.

Під час перевірки позивач надавав
необхідні документи, в яких
відображалась вказана кредиторська
заборгованість. На підтвердження
вказаних обставин позивач надав суду
копії актів закупівель, укладених з
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, журнали № 3 за
період з січня по грудень 2002 року,
фінансові звіти позивача за період з 2002
по 2013 роки. За інформацією, вказаною у
поясненнях директора ТОВ «АПЕКС»
ОСОБА_3 від 21.01.2014, засвідчені належним
чином копії первинних документів:
актів закупок товарів з фізичними
особами відповідно до договорів від
20.12.2001 до перевірки не надані у зв'язку з
закінченням термінів їх зберігання
(три роки).

Стосовно порушення позивачем п.п. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139, п. 138.2 ст. 138 ПК України (зайво
віднесено до рядка 05.1 Декларації
«Собівартість придбаних (виготовлених)
товарів» вартість товарів, отриманих
від Вінницької філії товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укравтозапчастина» на суму 8122 грн. на
підставі оформленої неналежним чином
видаткової накладної № ВнРНк-011594-С від
28.11.2011) суд зазначає таке.

Стаття 139 ПК визначає витрати, що не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку. Відповідно
до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Стаття 138 ПК України визначає склад
витрат та порядок їх визнання.
Відповідно до п. 138.2 цієї статті
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II ПК
України.

Як установив суд з пояснень
представника позивача, видаткова
накладна № ВнРНк-011594-С від 28.11.2011 без
підпису одержувача знаходилася в папці
отриманих видаткових та податкових
накладних за листопад 2011 року в
бухгалтерії ТОВ «АПЕКС» та була
виявлена під час перевірки 22.01.2014. Після
чого, як зазначив представник позивача,
23.01.2014 (до закінчення перевірки) позивач
знайшов ідентичний оригінал
видаткової накладної № ВнРНк-011594-С від
28.11.2011 з підписом одержувача, який
знаходився в приміщенні пункту продажу
товарів за адресою: м. Гайсин, вул.
Плеханова, 105 А (адреса, за якою
проводиться продаж товарів,
знаходиться реєстратор рахункових
операцій, первинні документи та працює
персонал товариства). Представник
позивача пояснив, що зазначений
оригінал видаткової накладної з
підписом одержувача був пред'явлений
до перевірки 23.01.2014, однак не був узятий
до уваги відповідачем під час
складання акта перевірки. В судовому
засіданні суд досліджував зазначений
документ, в якому дійсно міститься
підпис одержувача - ТОВ «АПЕКС».
Представник Бершадської ОДПІ в
судовому засіданні стверджував, що до
перевірки вказана накладна з підписом
одержувача не надавалася, а тому не
змогла бути взята до уваги під час
складання акта перевірки. Однак,
оскільки цю видаткову накладу було
надано податковому органу разом із
запереченнями на акт перевірки, суд
доходить висновку, що відповідач
навмисно не взяв її до уваги під час
прийняття оскаржуваного рішення.

Відтак, доводи відповідача про
порушення ТОВ «АПЕКС» п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139, п. 138.2 ст. 138 ПК України
спростовуються матеріалами справи.

Визначаючись щодо податкового
повідомлення рішення № від
14.02.2011, яким до позивача застосовано
штрафну (фінансову) санкцію в розмірі
23905,84 грн. суд виходив з такого.

З акта перевірки, який став підставою
для прийняття оскаржуваного рішення,
суд убачає, що висновку щодо порушення
позивачем порядку ведення обліку
товарних запасів на складах та за
місцем їх реалізації, здійснення
продажу товарів, які не відображені в
такому обліку, податковий орган дійшов
з тих підстав, що в накладній №
ВнРНк-011594-С від 28.11.2011, згідно з якою
отриманий товар, відсутній особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п. 12 статті 3 Закону
України "Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" суб'єкти господарювання, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг" облік товарних запасів
фізичною особою-підприємцем ведеться у
порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Видаткову накладну № ВнРНк-011594-С від
28.11.2011 суд досліджував, надаючи правову
оцінку податковому
повідомленню-рішенню № . Зокрема,
суд наголошує, що вказана накладна є
належною підставою для оприбуткування
товару та внесення записів до
одлікових бухгалтерських реєстрів.
Крім того, суд вважає, що відповідач мав
можливість встановити факт
оприбуткування та облікування
позивачем товарів з урахуванням
такого. Документом про залишок
товарних запасів станом на 30.11.2011
підтверджується, що ТОВ «АПЕКС» веде
облік товарних запасів на складах
(складський облік). Крім того, позивач
веде бухгалтерський облік із
застосуванням програми, в якій
відображено оприбуткування товару по
зазначеній видатковій накладні №
ВнРНк-011594-С від 28.11.2011 в рахунку 28
«Товари», 6415 «Розрахунки за податками -
ПДВ» та рахунку 631 «Розрахунки з
вітчизняними постачальниками». Під час
перевірки податковому органу було
надано журнал-ордер за рахунком 631 за
грудень 2011 за контрагентом Вінницька
філія ТОВ «Укравтозапчастина», в якому
відображено придбання товару, його
облік та податковий кредит з указаної
накладної. Крім того, позивач надав
копію платіжного доручення про оплату
товару, в якому у призначенні платежу
вказана накладна № ВнРНк-011594-С від
28.11.2011. Зазначені документи свідчать
про те, що позивач веде облік товарів.
Таким чином, відповідач не довів, що
позивач здійснював купівлю товарів,
які не відображені в обліку.

За вказаних підстав суд вважає, що
висновки податкового органу про
порушення ТОВ «АПЕКС» п. 12 ст. 3, ст. 6
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" є
необґрунтованими та безпідставними, а
тому податкове повідомлення-рішення №
від 14.02.2014 підлягає скасуванню як
протиправне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до цього суди при розгляді
податкових спорів мають виходити із
презумпції добросовісності платників
податків та інших учасників податкових
правовідносин. У зв'язку з цим, якщо не
доведено інше, суд виходить з того, що
дії платників податків економічно
виправдані, а відомості, що містяться у
податкових деклараціях, податкових
накладних, вантажних митних
деклараціях, бухгалтерській звітності
та податковому обліку достовірні.

Відповідач як суб'єкт владних
повноважень під час розгляду справи не
надав суду належних та допустимих
доказів, які б свідчили про наявність
виявлених та зафіксованих у
відповідному акті порушень чинного
законодавства України та, як наслідок,
про правомірність прийнятих на його
підставі податкових
повідомлень-рішень, а також не
спростував доводів позивача.
Представник позивача, натомість, надав
обґрунтовані пояснення та докази на їх
підтвердження щодо заявлених позовних
вимог.

За таких обставин суд дійшов висновку
про повне задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові-повідомлення рішення
Бершадської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (Ладижинське відділення) від
14.02.2014 № та № .

Постанова набирає законної сили в
порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Жернаков Михайло Володимирович