Справа № 2а/2570/1412/11
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
м. Київ К/9991/66757/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Олендера І.Я.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Чернігівській області про поновлення
на посаді, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_3
на ухвалу Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23 березня
2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 вересня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Чернігівській області, в якому просив
поновити процесуальний строк на
оскарження наказу УМВС України в
Чернігівській області від 24 листопада
2010 року № 1090; поновити його на посаді
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Чернігівського районного
відділу УМВС України в Чернігівській
області, та стягнути з відповідача на
його користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу, починаючи з дня
його звільнення до ухвалення судом
рішення по справі.

Ухвалою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23 березня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 25 вересня
2012 року, позов залишено без розгляду.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та направити справу для
продовження розгляду, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 07 грудня 2005
року по 20 січня 2011 року ОСОБА_3 проходив
військову службу в Чернігівському РВ
УМВС України в Чернігівській області.

Згідно наказу УМВС України в
Чернігівській області № 14 о/с від 20
січня 2011 року, виданого на підставі
наказу УМВС України № 1090 від 24
листопада 2010 року, позивача було
звільнено з органів внутрішніх справ
за пунктом 66 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української
РСР" затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів Української РСР № 114 від 29
липня 1991 року. Підставою для звільнення
стала наявність протоколу про
адміністративне правопорушення, в
якому зафіксовано факт вчинення
позивачем адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною 1 статті 130 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.

Позивач не погоджується з обставинами,
що стали підставою для його звільнення
з органів внутрішніх справи, оскільки
за його твердженням постановою
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 17 лютого 2011
року закрито провадження у справі про
адміністративне правопорушення, за
відсутністю складу адміністративного
правопорушення, передбаченого
частиною 1 статті 130 КУпАП.

З огляду на те, що вищевказана
постанова суду набрала законної сили
01 березня 2011 року, позивач просить
поновити пропущений ним строк на
оскарження наказу УМВС України № 1090
від 24 листопада 2010 року як такий, що був
пропущений з поважних причин.

Залишаючи позовну заяву без розгляду
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
дійшов висновку, що позивач звернувся
із позовною заявою із пропущенням
встановленого місячного строку
звернення до суду.

Такий висновок судів першої та
апеляційної інстанцій відповідає
обставинам справи та нормам
процесуального права.

Відповідно до статей 99, 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Стаття 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, поділяє строки
звернення з адміністративним позовом
на загальний і спеціальні. Загальний
строк встановлено частиною другою
статті 99, відповідно до якої, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Загальний шестимісячний строк
застосовується в усіх випадках, коли
законом не встановлені спеціальні
(інші) строки звернення з
адміністративним позовом.

В даному випадку, враховуючи, що
предметом спору є поновлення на посаді
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, що є спором
пов'язаним з проходженням, звільненням
громадян з публічної служби до спірних
правовідносин необхідно застосовувати
спеціальний строк звернення з
адміністративний позовом передбачений
частиною 3 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, тобто місячний строк.

Відповідно до статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

З врахуванням того, що ОСОБА_3 з 20 січня
2011 року було звільнено з органів
внутрішніх справ, однак, до суду
позивач звернувся лише у березні 2011
року, тобто з пропущенням місячного
строку на звернення до суду, суди
попередніх інстанцій обґрунтовано
залишили позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
ухвалу Чернігівського окружного
адміністративного суду від 23 березня
2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 25 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: