Справа № 806/1489/14
Суддя: Літвин Олексій Терентійович
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2014 р.
м. Житомир

справа № 806/1489/14

категорія 8.3

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Літвина О.Т.,

за участі
секретаря Стралківської К. П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Житомирі
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробничо-торгова
фірма "Мар'ян" до Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 18.03.2014 р. №
і №,-

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Виробничо-торгова
фірма "Мар'ян" звернулось до суду з
позовом, в якому просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення - рішення № і
№, винесені Житомирською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Житомирській області 18
березня 2014 року, за результатами
позапланової документальної виїзної
перевірки позивача. Зазначає, що
висновки відповідача за актом
перевірки про порушення позивачем
вимог п. 44.1 ст. 44, п.138.1, п.п. 138.1.1 п. 138.1,
п.138.2, п. 138.8 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139,
п. 192.1, п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п. 198.1, п.198.2, п.
198.3 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст. 201
Податкового кодексу України є
необґрунтованими, спростовуються
нормами податкового законодавства.
Відповідачем не враховані наявні на
підприємстві первинні документи, якими
спростовуються факти порушень.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, просив задовольнити їх в
повному обсязі.

Представники відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
надали письмові заперечення,
посилаючись на які просили відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін та
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Виробничо-торгова
фірма "Мар'ян" як суб'єкт
підприємницької діяльності - юридична
особа зареєстроване виконавчим
комітетом Житомирської міської ради та
як платник податків перебуває на
податковому обліку в Житомирській
об'єднаній державній податковій
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі наказу начальника
Житомирської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Житомирській області від 03.02.2014 року №
305 посадовими особами Житомирської
ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській
області проведено виїзну позапланову
документальну перевірку ТОВ "ВТФ
"Мар'ян", щодо
формування собівартості реалізованих
ТМЦ (робіт, послуг), їх використання в
господарській діяльності та
правильності формування податкового
кредиту, та подальшого визначення
податкового зобов'язання з ПДВ з
окремими платниками податків, доходів
та витрат за період з 01.10.2011 року по
31.12.2013 року.

Під час проведення перевірки
встановлено порушення підприємством
вимог:

1. п.44.1 ст. 44, п.138.1, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п.138.2, п.
138.8 ст. 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового Кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток всього в сумі 344883 грн.

2. п.44.1 ст. 44, п. 192.1, п.п. 192.1.1 п. 192.1 ст. 192, п.
198.1, п.198.2, п. 198.3 ст.198, п.201.1, п.201.4, п.201.6,
п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на додану вартість всього в
сумі 343710 грн.

За результатами проведеної перевірки
Житомирською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Житомирській області 18 лютого 2014 року
складено акт за № 1034/22-01/32988737 ( а.с. 32-54,
т. 1).

За наслідками розгляду акту перевірки
контролюючим органом 18 березня 2014 року
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

- №, яким товариству збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість на загальну суму
515565 грн., у тому числі за основним
платежем - 343710 грн. та 171855 грн.
штрафних (фінансових) санкцій (а.с. 78,
т.1);

- №, яким підприємству збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на прибуток на загальну суму 580396 грн., у
тому числі 344883 грн. основного платежу
та 163513 грн. штрафних (фінансових)
санкцій (а.с. 79, т.1).

Вирішуючи спір по суті, суд визнає
вимоги позивача щодо скасування
зазначених податкових повідомлень -
рішень обґрунтованими, виходячи з
наступного.

Щодо податкового повідомлення -
рішення від 18.03.2014р. № про
збільшення грошових зобов'язань з
податку на прибуток підприємств в сумі
344883 грн. за основним платежем та в сумі
163513 грн. за штрафними санкціями.

Відповідно до змісту акту перевірки,
причинами зазначених донарахувань
податкових зобов'язань є: безпідставне
включення до складу собівартості
реалізованої готової продукції
вартості електроенергії згідно
рахунків, виставлених орендодавцем -
ТОВ "Файн Фуд Житомир" - без
підтвердження її фактичного обсягу
споживання, чим завищені витрати на
загальну суму 1 137681 грн. При цьому
податковий орган стверджує, що
фактично визначити понесені витрати
ТОВ ВТФ "Мар'ян" по спожитій
електроенергії немає можливості (а.с.
37-39, т. 1). Також, за висновками
податкового органу, позивач
безпідставно включив до складу
собівартості реалізованої готової
продукції вартість придбання сировини
на загальну суму 580021 грн., отриманої від
ТОВ "М'ясо Поділля", в ланцюгах поставок
яких є взаємовідносини з СГД, які мають
певні ознаки фіктивності, не
підтверджено походження товару та
реальність здійснення господарської
діяльності (а.с. 40-41, т.1).

Проте з такими висновками податкового
органу суд не погоджується.

Встановлено, що основним видом
діяльності позивача є виробництво
м'ясних продуктів та для організації
виробництва ковбасних виробів
товариство використовує власні та
орендовані об'єкти нерухомого та
рухомого майна.

Що стосуються документального
підтвердження витрат на
електроенергію, то слід вказати
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.02.2011 року між ТОВ "Файн Фуд Житомир"
(орендодавець ), позивачем (орендар -1 )
та приватним підприємцем ОСОБА_1
(орендар - 2) було укладено договір
оренди №4 виробничих приміщень та
майна цілісним майновим комплексом,
виробництва ковбас та інших м'ясних
продуктів (без права викупу) що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Термін
оренди складає 11 місяців з моменту
підписання цього договору (п. 3.1
Договору) ( а. с. 120-122, т.1).

Додатком №1 до договору оренди №4 від
01.02.2011р. сторони Договору передбачили
порядок розподілу електроенергії між
ними. Так, за умовами п. 1 Додатку № 1
сторони дійшли згоди доповнити п.4.5
Договору оренди №4 від 01.02.2011р., за яким,
зокрема, встановлено, що розмір
фактично спожитої електроенергії
визначається згідно додатку №2 від
04.02.2011р. "Протокол узгодження
договірної ціни на комунальні послуги,
відшкодування орендної плати за землю,
орендної плати за машини та обладнання"
(далі - Протокол) (а.с. 123).

Відповідно Протоколу (Додаток №2 до
Договору), сторони договору оренди ТОВ
ВТФ "Мар'ян" та ТОВ "Файн Фуд Житомир"
узгодили, що відшкодування вартості
спожитої електроенергії здійснюється
таким чином: ТОВ ВТФ "Мар'ян" - згідно
актів зняття показників лічильників
№№76323,76064, 222993, знятих представниками
ТОВ "ВТФ "Мар 'ян" та ТОВ "Файн Фуд
Житомир"; ТОВ "Файн Фуд Житомир" - згідно
показників лічильника №74059, зменшеного
на показники лічильника №222993 (а.с. 125, т.
1).

Як свідчать матеріали справи, в
подальшому договір оренди виробничих
приміщень та майна, цілісним майновим
комплексом, за тією ж адресою
неодноразово переукладався тими ж
сторонами на аналогічних умовах, про що
свідчать договори: №1 від 03.01.12р., №2 від
01.12.12р., №1 від 01.11.13р. та відповідні до
них аналогічні за змістом протоколи
узгодження договірної ціни на
комунальні послуги, відшкодування
орендної плати за землю, орендної плати
за машини та обладнання, якими
регламентувався порядок розрахунків
за спожиту електроенергію, згідно
показників відповідних лічильників.

Враховуючи факт заміни лічильників, в
Протоколах (Додаток №3 до договору №2
від 01.12.12р., Додаток № 1 до договору №1
від 01.11.13р.) відповідно змінилась їх
номерна ідентифікація. Так,
відшкодування вартості спожитої
електроенергії здійснювалась
наступним чином: ТОВ "ВТФ "Мар'ян" -
згідно актів зняття показників
лічильників №№55055572, 55055591,74059, знятих
представниками ТОВ ВТФ "Мар 'ян" та ТОВ
"Файн Фуд Житомир"; ТОВ "Файн Фуд
Житомир" - згідно показників лічильника
№55055581, зменшеного на показники
лічильника №74059.

Вставлено, що в подальшому щомісячно
представниками позивача (енергетиком)
та орендодавця визначався обсяг
спожитої електроенергії на підставі
актів зняття показників лічильників.
За даними актів зняття показників
лічильників визначались витрати на
споживання електроенергії в
щомісячних рахунках та актах
здачі-прийняття робіт.

Так, за спожиту електроенергію за
листопад 2011 року, позивачем та
орендодавцем було складено акт зняття
показників лічильників споживання
електроенергії ТОВ "ВТФ Мар'ян". Актом
зафіксовано попередні та поточні
показники "контрольних" лічильників, що
вказані сторонами в Протоколі. Даний
акт підписано енергетиком позивача
ОСОБА_2 та директором орендодавця (ТОВ
"Файн Фуд Житомир") Топсахаловим Ю.К.
(а.с. 132, т. 1).

Також в акті здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № ОУ- 0000032 від 30.11.2011р.
сторонами договору були відображені
кількісні та обраховані і погоджені
вартісні показники щодо спожитої
позивачем електроенергії. Відповідно
до акту, за листопад 2011 року позивачем
було спожито електроенергії в
кількості - 42 140 Кет на загальну суму 36
853,33 грн. Акт підписаний та затверджений
директорами позивача та ТОВ "Файн Фуд
Житомир" та скріплений печатками
товариств ( а.с.130).

На підставі вищевказаного акту ТОВ
"Файн Фуд Житомир" складено та передано
позивачу для оплати рахунок фактуру
№СФ-0000032 від 30.11.2011 року, за яким крім
орендних інших пов'язаних з орендою
платежів, відповідач має сплатити на
користь орендодавця 36 853,33 грн. за
електроенергію спожиту в кількості - 42
140 Кет, з розрахунку 0,87 грн. за 1 Кет
електроенергії.

Позивач здійснив оплату вищевказаного
рахунку шляхом безготівкового
переказу коштів на поточний рахунок
ТОВ "Файн Фуд Житомир", що
підтверджується відповідними
банківськими виписками.

Аналогічно при виконанні умов вище
зазначених договорів оренди №1 від
03.01.12р., №2 від 01.12.12 р., №1 від 01.11.13 р.
сторони здійснювали документальне
оформлення господарських операцій
щодо відшкодування позивачем для ТОВ
"Файн Фуд Житомир" витрат на оплату
використаної позивачем
електроенергії, що підтверджується
копіями відповідних актів зняття
показників лічильників споживання
електроенергії ТОВ "ВТФ "Мар'ян", актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
рахунків фактур та документів щодо їх
оплати, що містяться в матеріалах
справи.

Отже, витрати по спожитій
електроенергії визначались на
підставі показників лічильників, а
тому товариство правомірно віднесло
їх на підставі належним чином
оформлених первинних документів до
складу собівартості реалізованої
готової продукції.

У зв'язку з викладеним, твердження
податкового органу щодо неможливості
фактично визначити понесені витрати
ТОВ "ВТФ "Мар'ян" по спожитій
електроенергії не знайшло свого
підтвердження під час розгляду справи,
а отже, й висновок про безпідставне
включення до складу собівартості
реалізованої готової продукції
вартості електроенергії без
підтвердження її фактичного обсягу
споживання на загальну суму 1137681 грн. є
протиправним.

Щодо висновків податкового органу про
безпідставне включення позивачем до
складу собівартості реалізованої
готової продукції вартості придбання
сировини у ТОВ "М'ясо Поділля" на
загальну суму 580021 грн., яка приймала
участь у визначенні грошових
зобов'язань з податку на прибуток,
встановлено наступне.

В акті перевірки відповідачем
зроблений такий висновок, оскільки
контрагент позивача - ТОВ "М'ясо
Поділля" має певні ознаки фіктивності
та в ланцюгах поставок якого не
підтверджено походження товару та
реальність здійснення господарської
діяльності на суму 580021 грн.

Отже, перевіркою встановлено
відсутність об'єктів оподаткування у
ТОВ "М'ясо Поділля" по операціях, з
придбання товарів (послуг) у
підприємств - постачальників, та по
операціях продажу цих товарів
покупцям, в тому числі і ТОВ "ВТФ
"Мар'ян". Проте такі факти
спростовуються наступним.

Оскільки, основним видом діяльності
позивача є виробництво м'ясних
продуктів, то з метою отримання
сировини між позивачем (Покупець) та
ТОВ "М'ясо Поділля" (Продавець) 19 жовтня
2010 року було укладено договір поставки
№2, та 17.12.2010 року Додаткову угоду №1 до
нього (а.с. 21-25 т.1).

Відповідно до умов вказаного договору
продавець зобов'язався передати у
власність покупця м'ясо (свинини та
яловичини).

На виконання умов вищевказаного
Договору ТОВ "М'ясо Поділля" передало у
власність позивача м'ясо свинини, що
підтверджується виписаними
видатковими накладними: № 1 від 03
січня 2012 року, № 8 від 27 січня 2012 року, №
120 від 06 вересня 2012 року, № 132 від 19
вересня 2012 року, № 167 від 05 грудня 2012
року, № 182 від 21 грудня 2012 року, № 65 від 30
квітня 2013 року № 149 від 19 червня 2013
року, № 178 від 27 червня 2013 року, № 226 від
01 серпня 2013 року, № 261 від 21 серпня 2013
року, та отриманими від ТОВ "М'ясо
Поділля" податковими накладними № 1
від 03 січня 2012 року , № 8 від 27 січня 2012
року, № 2 від 04.09.2012 року, № 20 від 19
вересня 2012 року, № 1 від 05 грудня 2012
року, № 14 від 21 грудня 2012 року, № 40 від
30 квітня 2013 року, № 40 від 19 червня 2013
року, № 60 від 27 червня 2013 року, № 3 від
01серпня 2013 року, №39 від 21 серпня 2013
року, які містяться в матеріалах
справи.

На виконання умов п.2.4. вказаного
Договору позивач здійснив перевезення
товару, що підтверджується
відповідними товарно-транспортними
накладними (а.с.188,194, 200,207,224,231,
237,242,250,255,261, т.1)

Крім того, достовірність здійснення
господарських операцій по придбанню
сировини (свинини) у ТОВ "М'ясо Поділля"
підтверджується іншими наявними в
матеріалах справи документами:
ветеринарними свідоцтвами Державного
комітету ветеринарної медицини
України, що оформлялись на партії
м'ясної продукції, яка
відвантажувалась на адресу позивача;
експертними висновками, виданими
випробувальним центом Державного
науково-дослідного інституту з
лабораторної діагностики та
ветеринарно-санітарної експертизи
(більша частина партій м'яса, що були
предметом поставки від ТОВ "М'ясо
Поділля" на адресу позивача була
імпортована та пройшла процедуру
митного контролю).

З урахуванням викладеного, твердження
податкового органу щодо нереальності
здійснення господарських операцій між
ТОВ "ВТФ "Мар'ян" та ТОВ "М'ясо Поділля", з
мотивів наявності ознак можливої
фіктивності у контрагентів ТОВ "М'ясо
Поділля" не підтверджено під час
розгляду справи в суді, спростовується
наявними первинними документами. А
тому суд приходить до висновку про
правомірність включення позивачем до
складу собівартості реалізованої
готової продукції вартості придбання
сировини у ТОВ "М'ясо Поділля" на
загальну суму 580021 грн.

З огляду на законодавче врегулювання
спірних правовідносин, судом
зазначається наступне.

Відповідно до частин першої, другої
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 даного Закону визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із підпунктами 2.1, 2.4 пункту 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи дозволи адміністрації
(власника) на їх проведення. Первинні
документи (на паперових та
машинозчитувальних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити, як назву
підприємства, установи, від імені яких
складено документ; назву документа
(форми), код форми; дату і місце
складання; зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному та вартісному виразі);
посаду, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активівта
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Згідно п.44.1 ст.44 Податкового кодексу
України для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Згідно пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Таким чином, податковий орган прийшов
до протиправних висновків щодо
порушення позивачем вимог п.44.1 ст. 44,
п.138.1, п.п. 138.1.1 п. 138.1, п.138.2, п. 138.8 ст. 138,
п.п.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу
України, оскільки первинні документи
за змістом і за формою відповідають
вимогам діючого законодавства України
та підтверджують реальність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентами.

На підставі викладеного, податкове
повідомлення - рішення №, яким
підприємству збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на прибуток на
загальну суму 580396 грн., у тому числі 344883
грн. основного платежу та 163513 грн.
штрафних (фінансових) санкцій є
протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення -
рішення від 18.03.2014р. № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 343710 грн.
та нарахування штрафної санкції в сумі
171 855 грн. судом зазначається наступне.

Встановлено, що донарахування позивачу
зобов'язань з податку на додану
вартість пов'язано з формуванням
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування.

Так, відповідно до висновків акту
перевірки: в порушення п.44.1 ст.44, п.198.1,
п.198.2, п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України ТОВ "ВТФ "Мар'ян" безпідставно
включило до складу податкового кредиту
податок на додану вартість з придбаної
електроенергії, без підтвердження її
фактичного обсягу споживання, на
загальну суму 227541 грн. та в порушення
п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст. 198,п.201.1,
п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України ТОВ "ВТФ "Мар'ян"
безпідставно включило до складу
податкового кредиту податок на додану
вартість з придбаної сировини на
загальну суму 116005, яку отримано в
перевіреному періоді від ТОВ "М'ясо
Поділля", яке має ознаки фіктивності та
в ланцюгах поставок якого не
підтверджено походження товару та
реальність здійснення господарської
діяльності. Податковий орган зазначає,
що документи на товарно-матеріальні
цінності (послуги, основні засоби тощо),
податкові накладні не мають юридичної
сили і не дають права платнику податків
на формування як витрат, так і
податкового кредиту.

Спірні правовідносини щодо
нарахування та сплати податку на
додану вартість, формування
податкового кредиту, тощо, регулюються
Податковим кодексом України від 02.12.2010,
№ 2755-VI (далі - ПК України ).

Згідно п. "а" п.185.1 ст.185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
податком на додану вартість є операції
платників податку з: постачання
товарів, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Приписами п.187.1 ст.187 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: а)
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Порядок та підстави формування
платником податку податкового кредиту
регламентується приписами ст. 198
Податкового кодексу України

Відповідно до абз. а) п.198.1 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

За змістом п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно із п. 201.1 ст. 201 Податкового
кодексу України, платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: порядковий
номер податкової накладної; дата
виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Відповідно до п.201.4 ст.201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
складається у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Один примірник видається
покупцю, а другий залишається у
продавця. У разі складання податкової
накладної у паперовому вигляді покупцю
видається оригінал, а копія
залишається у продавця.

У відповідності із п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 201.7 статті 201 ПКУ встановлено,
що податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу (п. 201.8 ст. 201 ПК України).

Згідно із п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Проаналізувавши наведені норми
чинного законодавства, суд дійшов
висновку, що в даному випадку єдиними
та достатніми підставами для
формування податкового кредиту є
наявність податкової накладної, що
засвідчує факт сплати отримувачем
товару (робіт, послуг) їх вартості з
урахуванням податку на додану
вартість.

Враховуючи встановлені обставини
справи щодо правомірності формування
витрат по спожитій електроенергії та
придбання сировини у ТОВ "М'ясо
Поділля", суд приходить до висновку, що
товариство правомірно включило суми
ПДВ (включені в ціну товару/послуг) до
складу податкового кредиту у
відповідності до п.198.3 ст.198 ПКУ за
податковими накладними, виписаними у
відповідності до вимог чинного
законодавства.

Висновки податкового органу в тому, що
документи на товарно-матеріальні
цінності (послуги, основні засоби тощо),
податкові накладні по
взаємовідносинах з контрагентами
позивача не мають юридичної сили і не
дають права платнику податків на
формування як витрат, так і податкового
кредиту, не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи,
як і не доведено порушень позивачем
вимог вище перелічених норм
законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд
при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідачем доказів на підтвердження
правомірності винесення оскаржуваних
податкових повідомлень - рішень від 18
березня 2014 року № та № суду
не надано, а тому вони є протиправними
та підлягають скасуванню.

Керуючись статтями 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області від 18 березня 2014 року №
та № .

Відшкодувати з Державного бюджету
України на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Виробничо-торгова фірма "Мар'ян" 974,40
грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Головуючий суддя
О.Т. Літвин

Повний текст постанови виготовлено: 30
квітня 2014 р.