Справа № 2а-173/10/1570
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/20791/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Усенко
Є.А.,

суддів: Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м.
Києва

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18.02.2010

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2011

у справі № 2-а-173/10/1570 Одеського
окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю (ТОВ) «Консолідація»

до Державної податкової інспекції
(ДПІ) у Оболонському районі м. Києва

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 18.02.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 24.03.2011, позов задоволено: скасовано
податкове повідомлення-рішення №
/0 від 14.08.2009.

У касаційній скарзі ДПІ у Оболонському
районі м. Києва просить скасувати
ухвалені у справі рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та відмовити
у задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Позивач не скористався своїм правом на
подання заперечень на касаційну
скаргу.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для визначення
позивачу податкових зобов'язань із
земельного податку згідно з податковим
повідомленням-рішенням, з приводу
правомірності якого виник спір, став
висновок контролюючого органу,
викладений в акті перевірки від 29.07.2009
№ 2830/15-306, про порушення
позивачем норм статті 14 Закону України
«Про плату за землю» (Закон № 2535-XII) та
пункту 2 Рішення Київської міської ради
від 25.12.2008 № 944/944 «Про
врегулювання питання користування
земельними ділянками в м. Києві»,
внаслідок чого занижено податкове
зобов'язання із земельного податку за
квітень-травень 2009 року на загальну
суму 114996,84 грн.

На підставі акта перевірки ДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 14.08.2009 №
/0 про донарахування податкових
зобов`язань із земельного податку у
сумі 120746,68 грн. ( у т.ч.: основний платіж -
114996,84 грн., штрафні (фінансові) санкції -
5749,84 грн.).

У судовому процесі встановлено, що
згідно даних державного земельного
кадастру, ТОВ «Консолідація» є
землекористувачем у Оболонському
районі м. Києва земельної ділянки
площею 17 442 кв.м. по вул. Озерна 1.

02.02.2009 позивач подав до ДПІ звітний
податковий розрахунок земельного
податку на 2009 рік № 2103, в якому
визначив податкове зобов'язання із
земельного податку в сумі 344990,53 грн.

Відповідно до статті 2 Закону № 2535-XII
використання землі в Україні є платним.
Плата за землю справляється у вигляді
земельного податку або орендної плати,
що визначається залежно від грошової
оцінки земель.

Статтею 15 Закону № 2535-ХП встановлено,
що власники землі та землекористувачі
сплачують земельний податок, а також
орендну плату за земельні ділянки
державної та комунальної власності з
дня виникнення права власності або
права користування земельною ділянкою.

Платники земельного податку, а також
орендної плати за земельні ділянки
державної або комунальної власності
(крім громадян) самостійно обчислюють
суму земельного податку та орендної
плати щороку за станом на 1 січня і до 1
лютого поточного року та подавав
відповідному органу державної
податкової служби за
місцезнаходженням земельної ділянки,
податкову декларацію на поточний рік
за формою, встановленою центральним
податковим органом, з розбивкою річної
суми рівними частками за місяцями (ст. 14
Закону 2535-ХП).

Відповідно до статті 17 цього ж Закону
нарахування по особовому рахунку та
сплата податкового зобов'язання по
земельному податку, а також по орендній
платі за землі державної і комунальної
власності , визначене у податковій
декларації на поточний рік,
проводиться щомісячно протягом 30
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) місяця.

Законом України «Про систему
оподаткування» (втратив чинність з 1
січня 2011 року) встановлено, що
земельний податок є обов'язковим
платежем, а платниками податків та
зборів (обов'язкових платежів) є
юридичні та фізичні особи, на яких
законодавством покладено обов'язок
сплачувати податки і збори (обов'язкові
платежі) у встановлені законом строки.

Статтею 4 Закону України «Про плату на
землю» передбачено, що повноваження
щодо встановлення ставок земельного
податку, як загальнодержавного
обов'язкового платежу, належить до
виключних повноважень Верховної Ради
України та може реалізовуватись лише у
вигляді внесення відповідних змін до
Закону України «Про плату за землю».

Суди попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку, що повноваження
органів місцевого самоврядування у
сфері регулювання суспільних відносин
щодо обрахування та сплати земельного
податку відповідно до частини 5 ст. 7
Закону №2535-ХП обмежуються
диференціацією та затвердженням
ставок земельного податку за земельні
ділянки в межах ставок цього податку,
встановлених вказаним Законом.

Цей висновок відповідає нормі пункту 35
ст. 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», згідно з
якою органи місцевого самоврядування
вирішують питання затвердження ставки
земельного податку відповідно до
закону (тобто у порядку та в межах,
встановлених нормами спеціального
закону із сплати земельного податку).

Враховуючи те, що позивач визначив
податкове зобов'язання із земельного
податку, виходячи із грошової оцінки
землі, зазначеній у довідці Головного
управління земельних ресурсів
Київської міської державної
адміністрації (виконавчий орган
Київської міської ради) від 23.11.2007, яка
відповідає даним Державного
земельного кадастру, суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку про
відсутність у податкового органу
законних підстав для донарахування
позивачу суми податкових зобов'язань.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Оболонському районі м.
Києва залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18.02.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 24.03.2011 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош

№ К/9991/20791/11