Справа № 2а-10994/12/2670
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Губської О.А. та Епель О.В.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 жовтня 2012 року у справі за
адміністративним фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі міста Києва про визнання
протиправними податкового
повідомлення-рішення від 25 жовтня 2011
року № , податкової вимоги від 18
травня 2012 року № 493 та рішення про опис
майна у податкову заставу № 14/19-120 від 18
травня 2012 року,

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
- позивач) звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі міста Києва (далі - відповідач)
про визнання протиправними
податкового повідомлення-рішення від 25
жовтня 2011 року № , податкової
вимоги від 18 травня 2012 року № 493 та
рішення про опис майна у податкову
заставу № 14/19-120 від 18 травня 2012 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 жовтня 2012 року у задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 жовтня 2012 року та
ухвалити нову, якою задовольнити
адміністративний позов в повному
обсязі, так як, на його думку, зазначену
постанову суду прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явились в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанова суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем
(далі - ФОП ОСОБА_2), що перебуває на
обліку в Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
міста Києва як платник податків.

Державною податковою інспекцією у
Святошинському районі міста Києва було
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 липня 2008 року по 30 червня 2011
року, за результатами якої складено акт
від 22 вересня 2011 року № 1673/17-40/НОМЕР_2.

Згідно з висновками зазначеного акту
перевірки, податковими органами
встановлено порушення позивачем
порядку ведення касових операцій у
національній валюті, що призвело до не
оприбуткування готівкових коштів в
розмірі 267 750,00 грн.

На підставі акту від 22 вересня 2011 року
№ 1673/17-40/НОМЕР_2 відповідачем було
винесено оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 25 жовтня 2011
року № , яким позивачу нараховані
штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1
338 750,00 грн.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, нормами
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), Законом України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР),
Положенням про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженим постановою
Правління Національного банку України
від 15 грудня 2004 року № 637 (далі -
Положення № 637), Указом Президента
України «Про застосування штрафних
санкцій за порушення норм з
регулювання обігу готівки» від 12
червня 1995 року № 436/95 (далі - Указ).

Так, відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно з пунктом 2.6 Положення, уся
готівка, яка надходить до кас, має
своєчасно (у день одержання готівкових
коштів) та в повній сумі
оприбутковуватися. У разі проведення
готівкових розрахунків із
застосуванням РРО або використанням РК
оприбуткуванням готівки є здійснення
обліку зазначених готівкових коштів у
повній сумі їх фактичних надходжень у
книзі обліку розрахункових операцій на
підставі фіскальних звітних чеків РРО
(даних РК). Суми готівки, що
оприбутковуються, мають відповідати
сумам, визначеним у відповідних
касових (розрахункових) документах.

Пунктом 5 статті 3 Закон № 265/95-ВР
передбачено, що в разі незастосування
реєстраторів розрахункових операцій у
випадках, визначених цим Законом,
суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані
проводити розрахунки з використанням
книги обліку розрахункових операцій та
розрахункової книжки з додержанням
встановленого порядку їх ведення, крім
випадків, коли ведеться облік через
електронні системи прийняття ставок,
що контролюються у режимі реального
часу Державним казначейством України.
Реєстратори розрахункових операцій та
розрахункові книжки, відповідно до
пункту 6 статті 9 вказаного Закону, не
застосовуються при продажу товарів
(наданні послуг) суб'єктами
підприємницької діяльності - фізичними
особами, оподаткування доходів яких
здійснюється відповідно до
законодавства з питань оподаткування
суб'єктів малого підприємництва (в тому
числі шляхом отримання свідоцтва про
сплату єдиного податку), якщо такі
суб'єкти не здійснюють продаж
підакцизних товарів (крім пива на
розлив), за умови ведення такими
особами книг обліку доходів і витрат у
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України за поданням
державного органу, уповноваженого
провадити державну регуляторну
політику. При цьому, згідно з нормами
статті 10 вказаного Закону,
розрахункові книжки не застосовуються
у випадках здійснення підприємницької
діяльності, визначених статтею 9 цього
Закону.

Згідно з пунктом 1 Указу, штрафну
санкцію за неоприбуткування (неповне
та/або несвоєчасне) оприбуткування
суб'єктами господарювання у касах
готівки - у п'ятикратному розмірі
неоприбуткованої суми.

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що готівка, яка надходить
до каси суб'єкта господарювання,
повинна бути оприбуткована саме в день
її надходження, що має бути відображено
у звітності фізичної особи-підприємця
із застосуванням реєстратора
розрахункових операцій (далі - РРО)
та/або відповідної книги обліку
доходів і витрат. При цьому,
невиконання суб'єктом господарювання
зазначеного зобов'язання є достатньою
та необхідною правовою підставою для
накладення на нього штрафних санкцій у
порядку та розмірах, що регламентовані
законодавством.

Разом з тим, як було встановлено судом
першої інстанції, вбачається з
матеріалів справи та не заперечується
самим апелянтом, ФОП ОСОБА_2, у
порушення вимог законодавства в галузі
оприбуткування готівки в національній
валюті, не було оприбутковано кошти на
суму 267 750,00 грн. а також не відображено
відповідні розрахункові операції в
книзі обліку доходів та витрат.

З огляду на це, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що відповідачем було
правомірно застосовано до позивача
штрафні (фінансові) санкції у вигляді
штрафу в розмірі 1338750,00 грн. та винесено
відповідне податкове
повідомлення-рішення від 25 жовтня 2011
року № .

Доводи апелянта стосовно того, що
спірне податкове повідомлення-рішення
необхідно вважати скасованим за
результатами його оскарження в
адміністративному порядку до
податкових органів вищого рівня,
судова колегія вважає не
обґрунтованими з огляду на наступне.

Як було встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, 21 лютого 2012 року Державною
податковою службою України (далі - ДПС
України) була зареєстрована скарга ФОП
ОСОБА_2 на податкове
повідомлення-рішення від 25 жовтня 2011
року № .

06 березня 2012 року ДПС України було
прийнято рішення про продовження
строку розгляду скарги до 20 квітня 2012
року.

20 квітня 2012 року ДПС України винесено
рішення про залишення зазначеної
скарги позивача без задоволення, а
спірного податкового
повідомлення-рішення - без змін, яке в
цей же день направлено на адресу
позивача та було ним отримано 25 квітня
2012 року. Однак, пізніше виявилося, що
під час пакування податковими органами
зазначеного поштового відправлення
було допущено технічну помилку та
прикріплено до першої сторінки
вказаного рішення ДПС України сторінку
від рішення прийнятого за результатами
розгляду іншої скарги.

При цьому, відповідно до пунктів 56.1, 56.2
статті 56 ПК України, встановлено, що
рішення, прийняті контролюючим
органом, можуть бути оскаржені в
адміністративному або судовому
порядку. У разі коли платник податків
вважає, що контролюючий орган
неправильно визначив суму грошового
зобов'язання або прийняв будь-яке інше
рішення, що суперечить законодавству
або виходить за межі повноважень
контролюючого органу, встановлених цим
Кодексом або іншими законами України,
він має право звернутися до
контролюючого органу вищого рівня із
скаргою про перегляд цього рішення.

Згідно з пунктом 56.3 статті 56 ПК України,
скарга подається до контролюючого
органу вищого рівня у письмовій формі
(та у разі потреби - з належним чином
засвідченими копіями документів,
розрахунками та доказами, які платник
податків вважає за потрібне надати з
урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44
цього Кодексу) протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
платником податків податкового
повідомлення-рішення або іншого
рішення контролюючого органу, що
оскаржується. Скарги на рішення
державних податкових служб в
Автономній Республіці Крим, містах
Києві та Севастополі, областях, округах
(на два і більше регіони) подаються до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну податкову
політику.

Пунктами 56.8 та 56.9 статті 56 ПК України
регламентовано, що контролюючий орган,
який розглядає скаргу платника
податків, зобов'язаний прийняти
вмотивоване рішення та надіслати його
протягом 20 календарних днів, наступних
за днем отримання скарги, на адресу
платника податків поштою з
повідомленням про вручення або надати
йому під розписку. Керівник (або його
заступник) відповідного контролюючого
органу може прийняти рішення про
продовження строку розгляду скарги
платника податків понад 20-денний строк,
визначений у пункті 56.8 цієї статті, але
не більше 60 календарних днів, та
письмово повідомити про це платника
податків до закінчення строку,
визначеного у пункті 56.8 цієї статті.
Якщо вмотивоване рішення за скаргою
платника податків не надсилається
платнику податків протягом 20-денного
строку або протягом строку,
продовженого за рішенням керівника
контролюючого органу (або його
заступника), така скарга вважається
повністю задоволеною на користь
платника податків з дня, наступного за
останнім днем зазначених строків.

Таким чином, з викладених правових норм
вбачається, що у випадку, коли платник
податків вважає, що контролюючий орган
неправильно визначив суму його
грошового зобов'язання, він має право
звернутися до органу вищого рівня із
відповідною скаргою та у випадку, якщо
за результатами розгляду зазначеної
скаргу у строки, встановлені ПК
України, платнику податків не
надсилається вмотивованого рішення, то
така скарга вважається повністю
задоволеною на користь платника
податків з дня, наступного за останнім
днем зазначених строків.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на те, що саме рішення ДПС України про
результати розгляду адміністративної
скарги позивача на оскаржуване
податкове повідомлення-рішення було
вчасно направлено податковими
органами ФОП ОСОБА_2, а отже в даному
випадку відсутні жодні правові
підстави вважати скаргу позивача на
податкове повідомлення-рішення №
від 25 жовтня 2011 року, яка була
подана до ДПС України в
адміністративному порядку,
задоволеною.

Перевіряючи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні оскаржуваного рішення в
частині відмови у задоволенні
адміністративного позову щодо
визнання протиправними податкової
вимоги від 18 травня 2012 року № 493 та
рішення про опис майна у податкову
заставу № 14/19-120 від 18 травня 2012 року,
судова колегія встановила наступне.

Так, згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК
України, у разі визначення грошового
зобов'язання контролюючим органом за
підставами, зазначеними у підпунктах
54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього
Кодексу, платник податків зобов'язаний
сплатити нараховану суму грошового
зобов'язання протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
податкового повідомлення-рішення, крім
випадків, коли протягом такого строку
такий платник податків розпочинає
процедуру оскарження рішення
контролюючого органу. У разі
оскарження рішення контролюючого
органу про нараховану суму грошового
зобов'язання платник податків
зобов'язаний самостійно погасити
узгоджену суму, а також пеню та штрафні
санкції за їх наявності протягом 10
календарних днів, наступних за днем
такого узгодження.

Відповідно до пунктів 59.1 та 59.3 статті 59
ПК України, у разі коли платник
податків не сплачує узгодженої суми
грошового зобов'язання в установлені
законодавством строки, орган державної
податкової служби надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога надсилається не
раніше першого робочого дня після
закінчення граничного строку сплати
суми грошового зобов'язання.

Підпунктом 89.1.2 пункту 89.1 статті 89 ПК
України закріплено, що право
податкової застави виникає у разі
несплати у строки, встановлені цим
Кодексом, суми грошового зобов'язання,
самостійно визначеної контролюючим
органом, - з дня виникнення податкового
боргу.

У пункті 89.2 статті 89 ПК України
встановлено, що з урахуванням положень
цієї статті право податкової застави
поширюється на будь-яке майно платника
податків, яке перебуває в його
власності (господарському віданні або
оперативному управлінні) у день
виникнення такого права і балансова
вартість якого відповідає сумі
податкового боргу платника податків,
крім випадків, передбачених пунктом 89.5
цієї статті, а також на інше майно, на
яке платник податків набуде прав
власності у майбутньому. У разі якщо
балансова вартість майна, на яке
поширюється податкова застава, є
меншою ніж сума податкового боргу
платника податків, право податкової
застави поширюється на таке майно.

Відповідно до пункту 89.3 статті 89 ПК
України, опис майна у податкову заставу
здійснюється на підставі рішення
керівника органу державної податкової
служби, яке пред'являється платнику
податків, що має податковий борг.

Отже, з викладених правових норм
вбачається, що днем узгодження
грошового зобов'язання платника
податків вважається, зокрема, день
отримання ним рішення центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну податкову політику,
прийнятого за результатами розгляду
його скарги. У такому випадку
нараховане суб'єкту господарювання
контролюючими податковими органами
грошове зобов'язання повинно бути
сплачено платником податків протягом 10
календарних днів, а у випадку його
несплати у вказаний строк податковий
орган надсилає такому суб'єкту
господарювання податкову вимогу. При
цьому, у разі несплати у строки,
встановлені ПК України, суми грошового
зобов'язання, самостійно визначеної
контролюючим органом, керівником
органу державної податкової служби
приймається рішення про опис майна у
податкову заставу.

Таким чином, оскільки рішення ДПС
України за результатами розгляду
скарги позивача на спірне податкове
повідомлення-рішення було отримано
останнім у межах строків, установлених
податковим законодавством, що надає
підстави вважати узгодженим грошове
зобов'язання, накладене на ФОП ОСОБА_2
за результатами винесення
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, однак податковий
борг позивачем сплачено не було, то
колегія суддів вважає що в даному
випадку відповідач, виносячи
оскаржувану вимогу від 18 травня 2012 року
№ 493 та рішення про опис майна у
податкову заставу від 18 травня 2012 року
№ 14/19-120, діяв на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, що
свідчить про відсутність жодних
правових підстав для визнання їх
протиправними.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо необґрунтованості
позовних вимог та необхідності відмови
у їх задоволенні і приходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції було повно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
визначено норми матеріального та
процесуального права, які підлягають
застосуванню, із дотриманням вимог
статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Таким чином, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 жовтня 2012 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
17 жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого адміністративного
суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 28.04.2014
року.

.

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Епель О.В.

Губська О.А.