Справа № 826/18064/13-а
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин
Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Ключковича В.Ю.,

суддів
Борисюк Л.П.,

Собківа Я.М.

при секретарі
Шевчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Фоззі-Фуд» звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про визнання протиправним та
скасування рішення відповідача про
коригування митної вартості товарів
від 17 травня 2013 року № 100250000/2013/500238/2.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 лютого 2014 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим
рішенням суду першої інстанції,
позивачем подано апеляційну скаргу, в
якій апелянт просить скасувати
постанову суду першої інстанції, як
таку, що винесена з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи, з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Відповідно до положень ч.1 ст.41 КАС
України у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи у порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті
198, пункту 4 частини 1 статті 202 КАС
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції дійшов до
висновку про обґрунтованість
застосування митним органом
резервного методу визначення митної
вартості товару.

Колегія суддів апеляційного суду з
таким висновком суду першої інстанції
погодитись не може, виходячи з
наступного.

Судом апеляційної інстанції з
матеріалів справи встановлено, що між
позивачем, як покупцем, та Iceland Pelagic ehf
(Ісландія), як продавцем, 29 листопада 2012
року укладено контракт № 455, за умовами
якого продавець зобов'язався продати, а
покупець - придбати рибну продукцію в
асортименті, кількості, за цінами та
згідно з інвойсами, які є невід'ємною
частиною контракту.

На підставі контракту та інвойсу від 28
квітня 2013 року, на митну територію
України ввезено, обумовлений умовами
контракту, товар, а саме рибу
свіжоморожену морську - скумбрію (Frozen
Mackerel/Scomber Scombrus), цілу, не патрану, не
піддану тепловій та кулінарній
обробці, без додання харчових добавок
та приправ, не консервовану, упаковану
у 1900 картонних коробів, вага нетто 19000
кг, розмірний ряд 400-600 г, торгівельна
марка "Iceland Pelagic", виробник Iceland Pelagic
Frostfishur ehf (A430), країна виробництва:
Ісландія (далі - товар).

ТОВ «Фоззі -Фуд» подано митному органу
електронну митну декларацію від 15
травня 2013 року № 100250000/2013/027679 та
відповідний пакет документів,
необхідний для митного оформлення
товару.

Відповідачем не прийнято визначену
позивачем митну вартість товару у
зв'язку з виникненням сумніву стосовно
такої вартості та, як наслідок, згідно з
ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України (далі -
МК України), шляхом направлення
електронного повідомлення
запропоновано позивачу подати
додаткові документи, а саме:

виписку з бухгалтерської документації;

каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

копію митної декларації країни
відправлення;

висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини;

інші додаткові наявні документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товару за власним бажанням.

Для підтвердження витрат на
транспортування декларантом,
відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, також
необхідно подати транспорті
(перевізні) документи та документи, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваного товару.

17 травня 2013 року відповідачем прийнято
оскаржуване рішення, якими митну
вартість товару визначено за резервним
методом.

Підставами для прийняття такого
рішення митний орган стало 1)
невідповідність обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 Митного
Кодексу України; 2) неподання
декларантом додаткових документів в
повному обсязі на письмову вимогу
митного органу; 3) надані додаткові
документи не підтверджують числові
значення митної вартості

17.05.2013 року позивачем було подано нову
митну декларацію та товар було
випущено у вільний обіг.

Даючи правову оцінку обставинам справи
та діям відповідача, колегія суддів
Київського апеляційного
адміністративного суду зазначає
наступне.

Митна справа в Україні регулюється
Митним кодексом України.

Відповідно до статті 49 МК України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.1ст. 53 МК України, у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає митному органу
документи, що підтверджують заявлену
митну вартість товарів і обраний метод
її визначення.

Згідно ч.2 ст.53 МК України,
документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські
платіжні документи, що стосуються
оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи,
якщо за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт
товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, -
страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Згідно ч.3. ст.53 МК України у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів,
митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

4) виписку з бухгалтерської
документації;

5) ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни
відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

З матеріалів справи вбачається, для
підтвердження складових митної
вартості позивач подав такі документи:

- картка обліку особи, яка здійсню
операції з товарами №125/2012/0000146 від
20.03.2013

- міжнародна автомобільна
накладна №244633 від 10.05.2013р.;

- міжнародна автомобільна
накладна №697197 від 10.05.2013р.;

- книжка МДП від 10.05.2013р.;

- довідка про транспортні витрати
№72 від 10.05.2013р.;

- довідка про транспортні витрати
№455-28 від 10.05.2013р.;

- рахунок-фактура (інвойс) на товар
SR005813 від 28.04.2013;

- пакувальний лист від 28.04.2013;

- контракт №455 від 29.11.2012;

Відповідачем запропоновано позивачу
подати додаткові документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товару, а саме:

- виписку з бухгалтерської
документації;

- каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару;

- копію митної декларації країни
відправлення;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару або сировини;

- інші додаткові наявні документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товару за власним бажанням.

При цьому суд апеляційної
інстанції звертає увагу на те, що у
вимозі про надання додаткових
документів відповідачем не зазначено
підставу для витребування документів
та які розбіжності виявлено в поданих
документах. Не зазначено і які
конкретно документи потрібно надати та
для підтвердження яких складових
митної вартості необхідно надати ці
документи.

Так, відповідач витребував «виписку із
бухгалтерської документації», але не
зазначив, який саме бухгалтерський
документ необхідно надати та для
підтвердження яких даних.

Листом від 17 травня 2013 року № 335
позивачем подано додаткові документи:
платіжне доручення в іноземній валюті
від 26 березня 2013 року № 060; виписку з
бухгалтерської документації від 27
березня 2013 року б/н; прайс-лист від 28
квітня 2013 року б/н; комерційну
пропозицію від 28 квітня 2013 року б/н.

Разом з тим, ненадання додаткових
документів в повному обсязі на вимогу
митного органу не може бути підставою
для коригування митної вартості
товарів, якщо інші документи
підтверджують її складові.

У відповіді відповідача від 23.05.2013
№14/4-11/6645-ПІ на заяву позивача 18.05.2013р.
митним органом також не повідомлено
позивача про наявність будь-яких
розбіжностей в поданих документах, у
разі наявності яких, позивач міг би їх
виправити, подавши протягом 80-днів
додаткові документи.

Таким чином, оскільки на момент митного
оформлення відповідач не встановив
будь - яких розбіжностей в поданих
документах, а твердження митного
органу про наявність таких
розбіжностей, зазначені лише
запереченнях на адміністративний
позов, колегія суддів не бере їх до
уваги.

Згідно правової позиції Верховного
суду України вказаної в постановах від
29 травня 2012 року по справі №21-91а12, від 11
вересня 2012 року по справі № 21-262а12, яка
винесена у зв'язку з неоднаковим
застосуванням норм матеріального
права і є обов'язковою для державних
органів та судів України, суд дійшов
висновку, що за умови не наведення
митним органом доказів того, що
документи, подані декларантом для
митного оформлення товару є
недостатніми чи такими, що у своїй
сукупності викликають сумнів у
достовірності наданої інформації,
витребування цим органом переліку
документів без зазначення обставин,
які ці документи повинні підтвердити
свідчить про протиправність рішення
цього органу щодо застосування іншого,
ніж основний метод визначення митної
вартості.

Відповідно до ст.57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультації між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для
її визначення може братися або ціна, за
якою ідентичні або подібні (аналогічні)
товари були продані в Україні не
пов'язаному із продавцем покупцю
відповідно до статті 62 цього Кодексу,
або вартість товарів, обчислена
відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

У разі, якщо неможливо застосувати
жоден із зазначених методів, митна
вартість визначається за резервним
методом відповідно до вимог,
встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Колегією суддів апеляційного
адміністративного суду встановлено, що
позивачем на підтвердження заявленої
митної вартості було надано комплект
обов'язкових документів, передбачений
ч.2 ст.53 Митного кодексу України, які є
належним чином оформленими, містять
достовірні відомості, базуються на
об'єктивних і документально
підтверджених даних.

Посилання відповідача на наявність
розбіжностей у поданих документах,
колегією суддів не приймаються до
уваги як такі, що спростовуються
матеріалами справи, з яких вбачається,
що позивачем дотримані всі умови,
встановлені законодавством, висновки
відповідача щодо не підтвердження
позивачем заявленої митної вартості
зроблені на припущеннях, а позивачем
були надані митному органу всі
необхідні документи для підтвердження
заявленої митної вартості як при
поданні митної декларації, так і
додатково витребувані, надання яких
було обов'язковим.

При цьому, колегія суддів апеляційного
суду зазначає, що деякі розбіжності при
оформленні документів, поданих
позивачем, на які послався відповідач в
запереченнях на позов та суд першої
інстанції, не є тими обставинами, які
потягли за собою безумовне
застосування відповідачем саме
останнього резервного методу
визначення митної вартості товару, та
не є тими обставинами, які б
безпосередньо потягли за собою зміну
митної вартості імпортованих
позивачем товару, яка зазначена
позивачем, оскільки жодних належних
доказів на зворотне, які б можна взяти
до уваги, відповідачем по справі не
надано.

Не надано відповідачем і жодних
належних доказів щодо того, з чого
виходив позивач, визначаючи розмір
митної вартості за резервним методом,
всупереч вимогам ч.2 ст. 71 КАС України.

Разом з тим, доказів послідовного
застосування методів визначення
митної вартості товарів або
неможливості застосування попередніх
методів відповідачем суду не надано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
визначивши митну вартість за резервним
методом без послідовного застосування
попередніх, митний орган виходив з
неможливості послідовного
застосування попередніх методів
визначення митної вартості, в тому
числі методи 2-а, 2-б у зв'язку з
відсутністю цінової інформації на
ідентичні та подібні товари, методи 2-в,
2-г - через відсутність основи для
віднімання (додавання) вартості, не
зазначаючи будь-якого обґрунтування
неможливості їх застосування в рішенні
про визначення митної вартості
товарів.

Аналогічна правова позиція була
висловлена також Верховним Судом
України у постановах від 21 січня 2011
року (справа № 21-56а10), від 7 лютого 2011
року (справа № 21-76а10), від 14 листопада 2011
року (справа № 21-213а11), від 6 лютого 2012
року (справа № 21-418а11), від 29 травня 2012
року (справа № 21-91а12).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову, який відповідачем в даній
справі не виконано.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем були надані митному органу
всі необхідні документи для
підтвердження заявленої митної
вартості, які давали можливість
встановити дійсну вартість товару за
ціною угоди, а тому рішення Київської
регіональної митниці про коригування
митної вартості товарів № 100250000/2013/500238/2
від 17 травня 2013 року підлягає
скасуванню, оскільки підстав для
відмови у митному оформленні судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Як вбачається з матеріалів справи, при
подачі адміністративного позову ТОВ
«Фоззі-Фуд» було сплачено судовий збір
у розмірі 172,05 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №2139488 від 12
листопада 2013 року (а.с.2).

За подачу апеляційної скарги ТОВ
«Фоззі-Фуд» було сплачено судовий збір
у розмірі 913,50 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №2280384 від 28
лютого 2014 року (а.с.140).

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що вимоги ТОВ «Фоззі-Фуд», яке
не є суб'єктом владних повноважень,
обґрунтовані і відповідають вимогам
чинного законодавства.

Оскільки спір вирішений на користь
позивача, а судові витрати
підтверджені документально, то вони
підлягають поверненню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що постанова суду першої
інстанції не відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені у зазначеній
постанові, у зв'язку з чим є підстави
для її скасування з ухваленням нової
постанови про часткове задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 41,160,198, 202, 207, 212, 254 КАС
України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"
- задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 лютого 2014 року -
скасувати та прийняти нову, якою
адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю "Фоззі-Фуд"
до Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Київської регіональної
митниці Державної митної служби
України, правонаступником якої є
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, про коригування митної
вартості товарів №100250000/2013/500238/2 від
17.05.2013 року.

Присудити з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Фоззі-Фуд" (08132,
Київська область, Києво-Святошинський
район, м. Вишневе, вул. Промислова, буд.
5., ) судові витрати по
сплаті судового збору при подачі
позову та апеляційної скарги у розмірі
1085 (одна тисяча вісімдесят п'ять)
гривень 55 копійок.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
її складення в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови складено
підписано 30.04.2014 року

Головуючий суддя:
В.Ю.Ключкович

Судді:
Л.П.
Борисюк

Я.М.Собків

Головуючий суддя

Ключкович В.Ю.

Судді:

Борисюк Л.П.

Собків Я.М.