Справа № 812/8366/13-а
Суддя: Блохін А. А.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Качуріна Л.С.
Суддя-доповідач - Блохін А. А.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
справа №812/8366/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Блохіна А.А., суддів:
Міронової Г.М., Юрко І.В., секретаря
Манаєві М.В. за участі представника
позивача Алфімова О.П. , представника
відповідача - Вінару К.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 19
лютого 2014 року у справі № 812/8366/13-а за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Сєвєродонецьке об'єднання
Азот» до Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників податків у м.
Луганську Міжрегіонального головного
управління Міндоходів про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
20.09.2013 № ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне
товариство «Сєвєродонецьке об'єднання
Азот» звернулось до суду з позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у м. Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів у якому просив суд визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення форми В1» від
20.09.2013 року № .

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 19 лютого2014
року у справі № 812/8366/14 позов
задоволено. Визнанно протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 20
вересня 2013 року, винесене
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у м. Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, яким було зменшено
Приватному акціонерному товариству
«Сєвєродонецьке об'єднання Азот» суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 87 686,00 грн. та
нараховані штрафні санкції у розмірі 43
934,00 грн.

Не погодившись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу,
просив постанову суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволені позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав, просив її задовольнити,
представник позивача заперечував
проти доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши юридичну оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
встановила наступне.

Відповідно до ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що позивач - ПрАТ
«Сєвєродонецьке об'єднання Азот»
зареєстроване в якості юридичної
особи, що підтверджується свідоцтвом
про державну реєстрацію юридичної
особи серії А01 № 000678 (аркуші справи 65-66)
та є платником податків і перебуває на
обліку в Спеціалізованій державній
податковій інспекції з обслуговування
великих платників податків у м.
Луганську Міжрегіонального головного
управління Міндоходів.

У період з 09 вересня 2013 року по 09
вересня 2013 року на підставі наказу
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у м. Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів від 05 вересня 2013 року № 106,
відповідачем було проведено
позапланову невиїзну перевірку
Приватного акціонерного товариства
«Сєвєродонецьке обєднання Азот» щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платником
податків ТОВ НВП «Промтехсинтез»
(кодза ), їх реальності та
повноти відображення в обліку за
період з 01.12.2011 року по 31.12.2011 року (а. с.
10-22).

Згідно акту перевірки позивачем
допущені наступні порушення: - п. 198.1, п.
198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із
змінами та доповненнями), завищено
податковий кредит у грудні 2011 року на 87
868 грн.; - п. 200.3 статті 200 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року №
2755-VI (із змінами та доповненнями):
завищено суму від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту з ПДВ у грудні 2011 року на 87 868
грн.; - п. 200.4 статті 200 Податкового
кодексу України від 02 грудня 2010 року №
2755-VI (із змінами та доповненнями)
завищено суму бюджетного
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість в наступних звітних
(податкових) періодах за січень 2012 року
на 87 868 грн.

На підставі акта перевірки № 58/17-202/33270581
від 09 вересня 2013 року відповідачем було
прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «В1» за №
від 20 вересня 2013 року, яким
позивачу було зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за основним платежем на суму 87
868 грн. та нараховані штрафні санкції у
розмірі 43 934 грн. (а. с. 23).

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної. Платники
податку, що застосовували касовий
метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку. Для
банківських установ при одержанні ними
права власності на заставне майно з
метою подальшого продажу таке право
зберігається до моменту продажу такого
заставленого майна.

Розділ V Податкового кодексу України
визначає платників податку на додану
вартість, об'єкт оподаткування, дату
виникнення податкових зобов'язань,
порядок визначення бази оподаткування,
розміри ставок податку, порядок
визначення суми податку та строки
проведення розрахунків тощо.

Стаття 200 Податкового кодексу України
регламентує порядок визначення суми
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або відшкодуванню з Державного
бюджету України (бюджетному
відшкодуванню), та строки проведення
розрахунків.

Відповідно до пункту 200.1 цієї статті,
сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.2 статті 200
Податкового кодексу України при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (пункт 200.3).

Виходячи з системного аналізу
наведених норм можна дійти висновку, що
платник податків має право на бюджетне
відшкодування стосовно тієї суми
податку на додану вартість, яку він
фактично сплатив постачальникам
товарів (робіт, послуг) у попередніх
податкових періодах. При цьому,
Податковий кодекс України не обмежує
термін « у попередніх податкових
періодах» лише тим періодом, який
безпосередньо передує звітному. А тому,
будь-який період, який передує
звітному, є попереднім до звітного
періоду.

Згідно з пунктом 200.4 статті 200
Податкового кодексу України в
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг; б)
залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

На підтвердження господарських
взаємовідносин з контрагентом -
Товариством з обмеженою
відповідальністю НВП «Промтехсинтез»
позивачем надано суду завірені копії
документів, а саме: договір поставки
продукції, податкові накладні,
видаткові накладні, платіжні
доручення.

Згідно зі ст. 201 Податкового Кодексу
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
податкову накладну, яка є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів ( послуг),
на вимогу покупця, та є підставою для
нарахування сум податку, що
відноситься до податкового кредиту.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та
бухгалтерську звітність в Україні»
первинний документ це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було, то
відповідні документи не можуть
вважатися первинними для цілей
податкового обліку навіть за наявності
усіх формальних реквізитів, що
передбачені для певного виду документа
чинним законодавством.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Для контролю та впорядкування
оброблення даних на підставі первинних
документів можуть складатися зведені
облікові документи. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати обов'язкові
реквізити: назву документу; дату і
місце складання; назву підприємства,
від імені якого складається документ;
зміст та обсяг господарської операції;
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що мають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Таким чином, відображення
господарської операції у податковому
обліку повинно здійснюватись
відповідно до її реального
економічного змісту на підставі
первинних документів бухгалтерського
обліку.

При цьому, господарські операції
(поставка, продаж тощо) є самостійним
поняттям, відмінним від правочинів або
господарських зобов'язань.

Наслідки в податковому обліку
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто ті, що
пов'язані з легітимним рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника податку.

Аналіз реальності господарських
операцій може здійснюватися на
підставі даних податкового та
бухгалтерського обліку платника
податків та інших обставин, в тому
числі реального економічного змісту
господарських операцій та
підтвердження їх первинними
документами (товарно-транспортними
накладними та ін.).

Відповідно до п. 2, 5, 18 Наказу Державної
податкової адміністрації України від
30.05.1997 № 165, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 23.06.1997 за
№ 233/2037 «Про затвердження форми
податкової накладної та порядку її
заповнення»: податкову накладну
складає особа, яка зареєстрована як
платник податку в податковому органі і
якій присвоєно індивідуальний
податковий номер платника податку на
додану вартість (п. 2 Порядку заповнення
податкової накладної); податкова
накладна вважається недійсною у разі
її заповнення іншою особою, ніж
вказаною у пункті 2 даного Порядку (п.5
Порядку заповнення податкової
накладної); всі складені примірники
податкової накладної підписуються
особою, уповноваженою платником
податку здійснювати поставку товарів
(послуг), та скріплюються печаткою
такого платника податку - продавця (п.18
Порядку заповнення податкової
накладної).

Отже, підставою для формування
податкового кредиту, а в подальшому для
відшкодування від'ємного значення між
загальною сумою податкових
зобов'язань, що виникли у зв'язку з
будь-якою поставкою товарів (робіт,
послуг) протягом звітного періоду, та
сумою податкового кредиту звітного
періоду є належним чином оформлена
податкова накладна, зокрема, наведені в
ній відомості повинні відповідати
дійсності.

Надання податковому органу належним
чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки і збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів.

Наявність належним чином оформлених
податкових накладних є підставою для
включення до податкового кредиту
платника сум ПДВ за такими накладними
за умови реального вчинення дій по
виконанню господарської операції.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету - це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме для цієї особи.
Зазначена обставина не є підставою для
позбавлення платника податку права на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування і має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Чинним законодавством України на
сторону цивільно-правової угоди -
покупця товару (робіт, послуг), яка є
платником податків, не покладено
обов'язок здійснювати контроль за
дотриманням усіма постачальниками у
ланцюгу постачання вимог
законодавства щодо здійснення
господарської діяльності, сплати
податку і, в подальшому, за можливі,
будь-які неправомірні дії будь-кого з
постачальників у ланцюгу постачання.
Також законодавець не встановлює
відповідальності для суб'єкта
господарювання через відсутність
висновків зустрічних перевірок його
постачальників, та не визначає певних
негативних наслідків у вигляді
позбавлення права на отримання
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість, заявленого у межах сум
податку, фактично сплачених ним у
попередніх податкових періодах
постачальникам товару (робіт, послуг).

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року (справа № 812/8364/13-а), залишеною
без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 13.01.2014 року, визнано протиправним
та скасовано податкове повідомлення -
рішення Спеціалізованої державної
податкової інспекції з обслуговування
великих платників податків у м.
Луганську Міжрегіонального головного
управління Міндоходів від 20.09.2013 №
про зменшення розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 87 868,00 грн.

Вищезазначеною постановою суду
встановлено, що у ПАТ «Сєвєродонецьке
об'єднання Азот» були всі підстави для
формування податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ НВП
«Промтехсинтез» у грудні 2011 року та
визначення податкових зобов'язань.

Згідно статті 72 КАС України, обставини
встановлені постановою Луганського
окружного адміністративного суду від 21
листопада 2013 року не підлягають
доказуванню.

Таким чином, враховуючи приписи статті
72 КАС України, встановлені обставини
під час розгляду даної справи, суд
приходить до висновку, що ПАТ
«Сєвєродонецьке об'єднання Азот» не
завищувало податковий кредит у грудні
2011 року на суму 87 868 грн. та не було
завищено суму від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту з ПДВ у грудні 2011 року на 87 868
грн., а також не було завищено суму
бюджетного відшкодування у зменшення
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість в наступних звітних
(податкових) періодах за січень 2012 року
на 87 868 грн.

З огляду на вище викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог.

На підставі викладеного, судова
колегія робить висновок, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення
апеляційної скарги без задоволення, а
судового рішення без змін. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З огляду на вищезазначене та керуючись
ст.ст. 195, 196, п.1, ч.1 ст.198, 200, 205, 206, 211, 212, 254
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників
податків у м. Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів на постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 19
лютого 2014 року у справі № 812/8366/13-а -
залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 19 лютого 2014
року у справі № 812/8366/13-а за позовом
Приватного акціонерного товариства
«Сєвєродонецьке об'єднання Азот» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників податків у м. Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 20.09.2013 №
- залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 5 травня 2014
року.

Головуючий:
А.А.Блохін

Судді:

Г.М.Міронова

І.В.Юрко