Справа № 218/857/14-а
Суддя: Смольняков О. О.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 218/857/14-а
№ провадження 2-а/218/23/14
ПОСТАНОВА

ім'ям України

05 травня 2014 року Амвросіївський
районний суд Донецької області

в складі: головуючого -
судді Смольнякова О.О.

при секретарі -
Хімченко С.В.

представника відповідача -
Ковальова А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні залі суду м. Амвросіївка
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Амвросіївської районної державної
адміністрації Донецької області про
поновлення строку для звернення до
суду, визнання протиправною
бездіяльність та зобов'язання вчинити
певні дії, третя особа - управління
Державної казначейської служби
України в Амвросіївському районі

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із
вказаним адміністративним позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Амвросіївської
райдержадміністрації (далі УПСЗН),
мотивуючи тим, що вона є матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з чим з березня
2013 року перебуває на обліку у
відповідача як отримувач допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, розмір якої з березня
2013 року визначено в розмірі 130 гривень.
На початку березня 2014 року вона
звернулася до відповідача із заявою
про перерахунок виплаченої допомоги по
догляду за дитиною до трьох років,
вважаючи, що розмір такої допомоги
повинен виходити з розміру
прожиткового мінімуму для дітей віком
до 6 років, як передбачено ст.15 Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми». Листом за № 07/1-388-01 від 26.03.2014
року їй було відмовлено у цьому з
посиланням на відсутність підстав для
перерахунку допомоги. Просить визнати
протиправною бездіяльність
відповідача щодо невиплати допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років та
зобов'язати здійснити таке нарахування
та виплату починаючи з 04.03.2013 року та до
досягнення дитиною трирічного віку.
Просила поновити строк для звернення
до суду.

Позивачка в судове засідання не
з'явилася, згідно позовної заяви,
просила справу розглянути за її
відсутності, на позовних вимогах
наполягає.

Представник УПСЗН в судовому
засідання надав заперечення до позову,
просив відмовити в задоволенні вимог
позивача, посилаючись на те, що УПСЗН
виплачує позивачці допомогу
відповідно до вимог ст.15 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
та «Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми»,
затвердженого постановою КМУ від 27.12.2001
року № 1751. Відповідно до абзацу 1 п.22
вказаного Порядку, допомога по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку виплачується з 01.01.2010
року у розмірі, що дорівнює різниці між
100 відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менш як
130 гривень. Згідно до абзацу 3 п.22
Порядку для призначення допомоги у
розмірі, що перевищує мінімальний, до
органів праці та соціального захисту
населення повіються в установленому
порядку довідка про склад сім'ї та
декларація про доходи та майновий стан.
Розмір допомоги з урахуванням доходів
перераховується з місяця звернення із
заявою за перерахунком і призначається
на шість місяців, але не більш ніж по
день виповнення дитині трьох років.
Позивачка отримувала допомогу більш
ніж встановлений мінімум, а з лютого 2014
року розмір допомоги складає 588,58
гривень. Також суд має можливість дати
оцінку діям відповідача виключно до
дати звернення позивача до суду, тобто
до 11.04.2014 року. Вважає, що позивачка
пропустила встановлений шестимісячний
строк для звернення до суду за захистом
порушених прав без поважних причин,
оскільки з березня 2013 року вона почала
отримувати мінімальний розмір
допомоги та, якщо вона була не згодна з
таким розміром, мала право оскаржити
дії УПСЗН до суду. Просив відмовити в
поновлені процесуального строку на
звернення до суду. Крім того, вважає, що
позовні вимоги щодо зобов'язання УПСЗН
здійснити перерахунок та виплату
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму,
починаючи з 04.03.2013 року і до досягнення
дитиною трирічного віку, тобто до 08.02.2016
року, не ґрунтуються на законі і є
безпідставними.

Представник УДКСУ у
Амвросіївському районі у судове
засідання не з'явився, був повідомлений
належним чином про час та місце
розгляду справи, надіслав клопотання,
де просив справу розглянути за його
відсутності.

Вислухавши представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню.

Позивачка є матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 04.03.2013 року, як
незастрахована особа, перебуває на
обліку в УПСЗН як отримувач допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, розмір якої визначено
відповідно до Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(Далі Закон 2811-ХІІ) та Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1751 від 27.12.2001 року(далі Постанова КМУ
1751), та який становить 130 гривень на
місяць. Позивачка неодноразово
зверталася із заявами за перерахунком
допомоги з урахуванням доходів та
отримувала вказану допомогу у більшому
розмірі, ніж мінімальний розмір
допомоги (130 гривень), що
підтверджується довідками УПСЗН.

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року, тобто до дати
набрання чинності Законом України від
28.12.2007 № 107-VІ «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
(далі - Закон № 107-VІ) - правовідносини
щодо виплати допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку регулювалися Законом № 2811-ХІІ, дія
якого поширювалася на осіб, не
застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування з зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18.01.2001 № 2240-ІІІ (далі -
Закон № 2240-III), який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався
цими законами. Зокрема, ст. 15 Закону №
2811-ХІІ встановлено, що допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку надається у розмірі
встановленого законом прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років, а
відповідно до ст. 43 Закону № 2240-ІІІ
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону №
107-VI були внесені відповідні зміни до
Закону № 2811-ХІІ та Закону № 2240-III.
Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40-44.

Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 (далі -
рішення № 10-рп/2008) визнано
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункту 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI
було передбачено, що розділ II цього
Закону діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
№ 10-рп/2008 відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Оскільки ані Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
ані іншими Законами, не
встановлювалось на 2011, 2012, 2013, 2014 роки
інший, ніж у Законах № 2811-ХII та №2240-III
розмір допомоги, а дії Законів про
бюджет діяли, відповідно, лише у 2009 та
2010 роках, спірні правовідносини з 01.01.2011
року регулюються Законами №2811-ХII та
№2240-III, а положення Постанови КМУ №1751
від 27.12.2001 року в тій частині, в якій
воно суперечить названим законам,
застосовуватися не може. Отже, з
01.01.2011року у відповідача виник
обов'язок здійснювати виплату
державної допомоги в розмірах,
передбачених Законами №2811-ХII та 2240-III.

Крім того, суд звертає увагу, що
така правова позиція викладена в
постанові Вищого адміністративного
суду України від 21.08.2011 року по справі №
К/9991/33496/12 та в постанові Верховного
Суду України від 25.12.2012 року.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Оскільки у справі, що
розглядається, суд встановив, що спір
виник щодо виплати допомоги особі, яка
не застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то за таких
обставин суд дійшов висновку, що на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2811-ХII), відповідно до
статті 15 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Відповідно до ст.. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

За ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними.

Позивачка звернулася до суду за
захистом свого порушеного права 11.04.2014
року та просила поновити їй строк для
звернення до суду, посилаючись на те, що
вона про своє порушене право дізналася
лише після отримання відповіді УПСЗН
від 26.03.2014 року, а також посилаючись на
те, що вона не має юридичної освіти,
відповідач не повідомив про зміни в
законодавстві і вона не мала
об'єктивної можливості звернулися до
суду раніше.

Суд вважає, що обставини, на які
посилається позивачка, не можуть бути
підставою для поновлення пропущеного
строку для звернення до суду.

Суд вважає за можливим
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2
лише в рамках шестимісячного строку,
тобто з 11 жовтня 2013 року по 11 квітня 2014
року, тобто по день звернення позивачки
до суду.

Вимога позивачки про зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплату допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку по
день дату виконання дитиною вказаного
віку задоволенню не підлягає, оскільки
за ст.2 КАС України суд захищає лише
порушені, невизнані або оспорювані
права, свободи та інтереси учасників
адміністративних відносин. Отже, суд
має можливість дати оцінку діям
відповідача виключно до дати звернення
позивача до суду з відповідним позовом,
тобто то 11.04.2014 року.

З огляду на це, позовні вимоги
позивачки щодо перерахунку та виплати
їй недоплаченої допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, виходячи з розміру прожиткового
мінімуму для дітей віком до 6 років, є
обґрунтованими та такими, що
підлягають частковому задоволенню за
період з 11 жовтня 2013 року по 11 квітня 2014
року, а дії відповідача по її невиплаті
слід визнати як протиправну
бездіяльність.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми», ст.ст. 2, 4, 9, 18,
158-161, 163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Амвросіївської районної державної
адміністрації поновлення строку для
звернення до суду, визнання
протиправною бездіяльність та
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Відмовити ОСОБА_2 у поновленні
строку для звернення до суду за
захистом своїх прав за період з 04
березня 2013 року до11.10.2013 року.

Визнати протиправною
бездіяльність Управління праці та
соціального захисту населення
Амвросіївської районної державної
адміністрації Донецької області щодо
відмови у нарахуванні та виплаті
ОСОБА_2 допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку в
розмірі, передбаченому законом, за
період з 11.10.2013 року по 11.04.2014 року.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Амвросіївської районної державної
адміністрації Донецької області
нарахувати та виплатити ОСОБА_2
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, за період з 11.10.2013
року по 11.04.2014 року, з урахуванням
виплачених раніше сум.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_2 судові
витрати в розмірі 73 (сімдесят три)
гривні 08 копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Амвросіївський районний суд
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

СуддяО.О. Смольняков