Справа № 161/16718/13-а 2а/161/812/13
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
Справа № 876/835/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Сапіги В.П., Онишкевича Т.В.,

за участю секретаря судового засідання
Мартинишин Р.С.,

позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу департаменту соціальної
політики Луцької міської ради
Волинської області на постанову
Луцького міськрайонного суду
Львівської області від 28 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
департаменту соціальної політики
Луцької міської ради Волинської
області про визнання протиправними
дій, надання статусу члена сім'ї
загиблого інваліда війни та
перерахунок пенсії,

встановив :

26.09.2013 року ОСОБА_1 звернулась у Луцький
міськрайонний суд з позовом до
департаменту соціальної політики
Луцької міської ради Волинської
області, в якому просила визнати
протиправними дії відповідача щодо
відмови в наданні статусу члена сім'ї
загиблого інваліда війни, зобов'язати
департамент соціальної політики
Луцької міської ради Волинської
області встановити їй статус члена
сім'ї загиблого інваліда війни другої
групи та видати посвідчення члена сім'ї
загиблого інваліда війни другої групи,
а також здійснити нарахування та
виплату їй пенсії, як члену сім'ї
загиблого інваліда війни другої групи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
вона є матір'ю ОСОБА_2, який проходив
службу в Збройних силах України та в
період проходження служби захворів.
Внаслідок цього захворювання отримав
інвалідність та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. В
зв'язку з цим вважає, що на неї , як на
матір інваліда, який помер внаслідок
захворювання, отриманого під час
проходження військової служби,
розповсюджується Закон України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» і вона має право
отримати статус члена сім'ї загиблого
інваліда війни.

Постановою Луцького міськрайонного
суду від 28.11.2013 року позов задоволено
частково. Визнано незаконними дії
департаменту соціальної політики
Луцької міської ради Волинської
області щодо відмови у встановленні
статусу члена сім'ї загиблого інваліда
війни та зобов'язано відповідача
встановити ОСОБА_1 статус члена сім'ї
загиблого інваліда та видати
відповідне посвідчення. У задоволенні
позову в частині призначення і
перерахунку пенсії відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною
постановою, відповідач оскаржив її в
апеляційному порядку. Просить
скасувати зазначену постанову та
прийняти нову, якою в задоволенні
позовних вимог відмовити. В
апеляційній скарзі зазначає, що
відсутні передбачені Законом України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» підстави для
встановлення ОСОБА_1 статусу члена
сім'ї загиблого інваліда війни.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином позивача
ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом
про народження, копія якого
знаходиться в матеріалах справи.

ОСОБА_2 проходив строкову військову
службу в Збройних Силах України з 13.06.1994
року по 04.04.1995 року. 25.05.1995 року йому
присвоєно другу групу інвалідності
внаслідок захворювання, отриманого в
період проходження військової служби.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Причиною
його смерті є захворювання, отримане в
період проходження військової служби.

Дані факти стверджуються копією
довідки МСЕК № 040217 від 31.05.1995 року,
копією постанови військово-лікарської
комісії Департаменту охорони здоров'я
Міністерства оборони України №290 та
копією свідоцтва про смерть серія
НОМЕР_1, виданого 15.09.1995 року відділом
ЗАГСу Луцького міськвиконкому.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанцій виходив з того, що
ОСОБА_1 є матір'ю загиблого інваліда
війни ОСОБА_2 і має право на отримання
статусу члена сім'ї загиблого інваліда
війни відповідно Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Однак, апеляційний суд не погоджується
з таким висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Пунктом 1 статті 10 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» встановлено, що
чинність цього Закону поширюється на
сім'ї військовослужбовців, партизанів,
підпільників, учасників бойових дій на
території інших держав, прирівняних до
них осіб, зазначених у статтях 6 і 7
цього Закону, які загинули (пропали
безвісти) або померли внаслідок
поранення, контузії чи каліцтва,
одержаних під час захисту Батьківщини
або виконання інших обов'язків
військової служби (службових
обов'язків), а також внаслідок
захворювання, пов'язаного з
перебуванням на фронті або одержаного
в період проходження військової служби
чи на території інших держав під час
воєнних дій та конфліктів; сім'ї
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу, які
призивалися на збори
військовозобов'язаних Міністерства
оборони, органів внутрішніх справ і
державної безпеки колишнього Союзу РСР
і загинули (померли) під час виконання
завдань по охороні громадського
порядку при надзвичайних ситуаціях,
пов'язаних з антигромадськими
проявами; сім'ї загиблих під час
Великої Вітчизняної війни осіб із
числа особового складу груп
самозахисту об'єктових та аварійних
команд місцевої протиповітряної
оборони, а також сім'ї загиблих
внаслідок бойових дій працівників
госпіталів, лікарень та інших медичних
закладів.

Абзацом 1 пункту 1 статті 10 вказаного
закону передбачено, що члени сім'ї
загиблого військовослужбовця мають
право на пільги, встановлені цим
Законом за умови, якщо смерть
військовослужбовця настала:

- внаслідок поранення, контузії чи
каліцтва, одержаних під час захисту
Батьківщини або виконання інших
обов'язків військової служби
(службових обов'язків);

- внаслідок захворювання, пов'язаного з
перебуванням на фронті;

- внаслідок захворювання, одержаного в
період проходження військової служби.

Вказаний перелік підстав для отримання
пільг відповідно до пункту 1 статті 10
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» є вичерпним і не поширюється
на сім'ї військовослужбовців, які
померли внаслідок захворювання,
пов'язаного з проходженням строкової
військової служби.

Судом встановлено, що захворювання,
внаслідок якого помер син позивача,
отримане ним в період проходження
строкової військової служби не в
зв'язку з захистом Батьківщини, або
внаслідок інших бойових дій у складі
діючої армії, а отримане в мирний час в
державі, яка не входить до переліку
країн, визначених у постанові Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1994 року
№ 63 «Про організаційні заходи щодо
застосування Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», де велися бойові
дії.

Відповідно до частини п'ятої статті 2
Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу»
передбачено, що строкову військову
службу громадяни України проходять
відповідно до законів України у
Збройних Силах України та інших
військових формуваннях з метою
здобуття військово-облікової
спеціальності, набуття практичних
навичок і умінь для збройного захисту
Вітчизни.

Отже, за правилами цієї норми
проходження строкової служби з метою
здобуття військово-облікової
спеціальності, набуття практичних
навичок і умінь, не є тотожним участі в
бойових діях та захисті Батьківщини в
розумінні статті 7 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», тому колегія
суддів погоджується з посиланням
апелянта на те, що за життя на сина
позивача поширювався саме Закон
України «Про військовий обов'язок і
військову службу».

Дія Закону України «Про військовий
обов'язок і військову службу»
поширюється на військовослужбовців,
які є інвалідами внаслідок
захворювання, пов'язаного з
проходженням військової служби,
внаслідок захворювання після
звільнення їх з військової служби,
пов'язаного з проходженням військової
служби, та членів їх сімей, а також
членів сімей військовослужбовців, які
загинули, померли чи пропали безвісти.

Також слід зазначити, що віднесення
особи до інваліда війни відповідно до
статті 7 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» безпосередньо
пов'язано з визначенням самого поняття
«ветеран війни», яке міститься у статті
4 цього Закону. Так, відповідно до
частини першої статті 4 цього Закону
ветеранами війни є особи, які брали
участь у захисті Батьківщини чи в
бойових діях на території інших держав.

Аналіз наведених законодавчих
положень дає підстави для висновку про
те, що інвалідність сина позивача і як
наслідок, смерть, не пов'язана з
виконанням обов'язків військової
служби в контексті статті 7 Закону №
3551-XII (під час воєнних дій), а одержана
внаслідок проходження військової
служби, тому відсутні підстави вважати
ОСОБА_2 інвалідом війни та підстави для
надання його матері статусу члена сім'ї
загиблого інваліда війни.

Така позиція Львівського апеляційного
адміністративного суду повністю
узгоджується з позицією Верховного
суду України, висловленою ним у
постанові №21-377а13 від 06.11.2013 року, а
відповідно до ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах є
обов'язковим для всіх судів України і
суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного суду України.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про надання ОСОБА_1 статусу
члена сім'ї загиблого інваліда війни та
видача відповідного посвідчення є
необґрунтованим.

З огляду на те, що судом першої
інстанції рішення прийняте з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи і висновки суду не
відповідають встановленим обставинам,
суд апеляційної інстанції дійшов до
висновку про скасування постанови та
прийняття нової, якою позивачу в
задоволенні адміністративного позову
слід відмовити у зв'язку з
безпідставністю вимог.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205,
207, 254 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу департаменту
соціальної політики Луцької міської
ради Волинської області задовольнити.

Постанову Луцького міськрайонного
суду від 28 листопада 2013 року у справі №
161/16718/13-а скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня її складення в повному обсязі.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Сапіга

Т.В. Онишкевич

Постанова складена в повному обсязі
05.05.2014 року