Справа № 804/1846/14
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 р. Справа № 804/1846/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі судді
Серьогіної О.В., розглянувши в порядку
письмового провадження у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
суб'єкта підприємницької діяльності,
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Лівобережної об'єднаної Державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання незаконним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Суб'єкт підприємницької діяльності,
фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулася до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Лівобережної об'єднаної Державної
податкової інспекції м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 20.01.2014 року про визнання суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 26250,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані з
посиланням на ст. ст. 203, 204, 215, 216, 228
Цивільного кодексу України, ст. ст. 198, 201
Податкового кодексу України
порушенням відповідачем вимог чинного
законодавства при вчиненні
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

При цьому позивач зазначає, що
перевіряючим під час перевірки, на
надано належної оцінки наявним
первинним документам, які було надані
позивачем. Відповідачу не надано право
щодо встановлення висновків в актах
перевірки про нереальність правочинів,
укладених з суб'єктами господарювання
при перевірці їх господарської
діяльності. Однак, податковою
інспекцією, з перевищенням своїх
повноважень, у Акті перевірки зроблено
висновок про те, що правочини вчинені
Позивачем з контрагентами є
нереальними в силу припису закону,
порушують публічний порядок,
суперечать інтересам держави і
суспільства, вчинені удавано та не
створюють юридичних наслідків крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю.

Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 18.02.2014 року
було відкрито провадження у справі та
призначено справу до розгляду у
судовому засіданні.

В письмових запереченнях на позов
відповідач зазначив, що позивачем не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин із
контрагентами, їх вид, обсяг, якість та
розрахунки, а саме встановлено
відсутність об'єктів оподаткування та
неможливість реального здійснення
платником податків операцій по ланцюгу
постачання.

У судове засідання сторони не
з'явилися, про дату час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, про причини неявки суд не
повідомили.

Частиною 6 статті 128 КАС України
встановлено, що якщо немає перешкод
для розгляду справи у судовому
засіданні, визначених цією статтю, але
прибули не всі особи які беруть участь
у справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин суд, керуючись
положеннями частини 6 статті 128 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу за відсутності сторін в порядку
письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 20.01.2014 року
відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 26250,00 грн. (основний
платіж - 17500,00 грн., штрафні (фінансові)
санкції - 8750,00 грн.).

Вказане податкове
повідомлення-рішення винесено на
підставі Акту № 2044/17-3/НОМЕР_1 від 31.12.2013
року «Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ФОП
ОСОБА_1 з питань своєчасності
достовірності, повноти нарахування та
сплати податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 за
січень 2012 року, з ТОВ
«Інтерсервіс-Постач» за лютий 2011 року».

У вказаному акті зазначено, що до
перевірки не надано документів,
підтверджуючих транспортування товару
або будь-яких інших документів, які б
підтверджували фактичне
транспортування товару. Згідно
наданого до перевірки договору оренди
нежилого приміщення позивач здійснює
господарську діяльність за адресою:
АДРЕСА_2, але згідно договору
укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_2
товар постачався за адресою: АДРЕСА_1.
Що стосується взаємовідносин позивача
з ТОВ «Інтерсервіс-Постач»
встановлено, що ТОВ
«Інтерсервіс-Постач» здійснював
діяльність спрямовану на здійснення
операцій пов'язаних з надання
податкової вигоди третіх осіб. Також
позивач повідомила відповідача про
неможливість надання будь-яких
первинних документів по
взаємовідносинам з ТОВ
«Інтерсервіс-Постач» за лютий 2011 року у
зв'язку з їх відстуністю. Внаслідок
викладеного позивачем безпідставно
завищено податковий кредит з податку
на додану вартість в лютому 2011 року на
суму 500,00 грн. та в січні 2012 року на суму
17000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

За змістом ст. 75 Податкового кодексу
України органи державної податкової
служби мають право проводити
камеральні, документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом. Документальна позапланова
перевірка не передбачається у плані
роботи органу державної податкової
служби і проводиться за наявності хоча
б однієї з обставин, визначених цим
Кодексом. Документальною невиїзною
перевіркою вважається перевірка, яка
проводиться в приміщенні органу
державної податкової служби.

У відповідності з п. 78.1. ст. 78
Податкового кодексу України
документальна позапланова перевірка
здійснюється, зокрема, за наявності
таких обставин: за наслідками
перевірок інших платників податків або
отримання податкової інформації
виявлено факти, що свідчать про можливі
порушення платником податків
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78
Податкового кодексу України
проведення документальної
позапланової перевірки керівник
органу державної податкової служби
приймає рішення, яке оформлюється
наказом. Право на проведення
документальної позапланової перевірки
платника податків надається лише у
випадку, коли йому до початку
проведення зазначеної перевірки
вручено під розписку копію наказу про
проведення документальної
позапланової перевірки.

У відповідності зі ст. 79 Податкового
кодексу України документальна
невиїзна перевірка здійснюється у разі
прийняття керівником органу державної
податкової служби рішення про її
проведення та за наявності обставин
для проведення документальної
перевірки, визначених статтями 77 та 78
цього Кодексу. Документальна невиїзна
перевірка здійснюється на підставі
зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1
статті 75 цього Кодексу документів та
даних, наданих платником податків у
визначених цим Кодексом випадках, або
отриманих в інший спосіб, передбачений
законом. Документальна позапланова
невиїзна перевірка проводиться
посадовими особами органу державної
податкової служби виключно на підставі
рішення керівника органу державної
податкової служби, оформленого
наказом, та за умови надіслання
платнику податків рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
або вручення йому чи його
уповноваженому представнику під
розписку копії наказу про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки та письмового повідомлення
про дату початку та місце проведення
такої перевірки.

За змістом п. 58.1. ст. 58 Податкового
кодексу України у разі коли за
результатами перевірки контролюючий
орган встановлює факт невідповідності
суми бюджетного відшкодування сумі,
заявленій у податковій декларації, або
зменшує розмір задекларованого
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість, розрахованого
платником податків відповідно до
розділу V цього Кодексу, такий
контролюючий орган надсилає (вручає)
платнику податків податкове
повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що невиїзна
позапланова документальна перевірка
позивача була проведена відповідачем у
зв'язку з отриманням податкової
інформації та виявленням фактів, що
свідчать про можливі порушення
податкового законодавства України,
після надіслання йому обов'язкового
запиту про надання інформації.

Наказ про проведення невиїзної
позапланової документальної перевірки
від 16.12.2013 року та повідомлення від
16.12.2013 року були вручені позивачу до
початку проведення перевірки. Вказані
обставини позивачем не оспорюються.

Судом встановлено, що 02.01.2012 року між
позивачем (Покупець) та ФОП ОСОБА_2
(Постачальник) було укладено договір
поставки товару № 02/01.12, у
відповідності з яким Постачальник
зобов'язується в порядку і терміни,
встановлені цим договором передати у
власність Покупцеві товар в певній
кількості, відповідної якості та по
узгодженій ціні, а Покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити на умовах визначених в цьому
договорі.

Отримання позивачем товару за вказаним
договором підтверджується наявними в
матеріалах справи видатковими
накладними та податковими накладними:
№ 1 від 03.01.2012 р. на суму 10250,00 грн., в т.ч.
ПДВ - 1708,33 грн.; № 8 від 06.01.2012 р. на суму
4100,00 грн., в т.ч. ПДВ - 683,33 грн.; № 22 від
13.01.2012 р. на суму 10660,00 грн., в т.ч. ПДВ -
1776,67 грн.; № 37 від 20.01.2012 р. на суму 14350,00
грн., в т.ч. ПДВ - 2391,67 грн.; № 46 від 25.01.2012
р. на суму 5864,04 грн., в т.ч. ПДВ - 977,34 грн.;
№ 57 від 27.01.2012 р. на суму 14760,00 грн., в т.ч.
ПДВ - 2460,00 грн.; № 64 від 31.01.2012 р. на суму
42000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 7000,00 грн. Всього за
вказаним договором позивач отримав від
ФОП ОСОБА_2 товару на загальну суму
101984,04 грн., в т.ч. ПДВ - 16997,34 грн. Також
позивачем були надані сертифікат
якості, висновок державної
санітарно-епідеміологічної експертизи
та ветеринарні свідоцтва видані ФОП
ОСОБА_2 на відправлення продуктів
позивачу.

Доказів нереальності господарських
операцій позивача з ФОП ОСОБА_2
відповідач також не надав і під час
судового розгляду справи.

У відповідності з п. 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відсутність товарно-транспортних
накладних не є беззаперечним доказом
безтоварності операцій з поставки
товарів. Адже товарно-транспортна
накладна призначена для обліку руху
товарно-матеріальних цінностей та
розрахунків за їх перевезення
автомобільним транспортом, а відтак
визначає взаємовідносини по виконанню
перевезення вантажів для обліку
транспортної роботи.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.
Товарно-транспортна накладна не є
первинним документом, який підтверджує
здійснення господарської операції з
поставки товарів, оскільки не
відображає відомості про господарську
операцію з поставки товару, а
відображає відомості про господарську
операцію перевезення, а тому є
безпідставним твердження відповідача,
що внаслідок відсутності
товарно-транспортних накладних
господарські операції з поставки
товарно-матеріальних цінностей не
здійснювалися, а послуги не надавалися.

Таким чином, обставини, наведені
відповідачем у акті перевірки, є
недостатніми для висновку про
наявність підстав для того, щоб
вважати, що операції з ФОП ОСОБА_2 та
позивачем не спричиняють реального
настання правових наслідків, і
відповідно для нарахування податкових
зобов'язань та штрафних санкцій.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Пунктом 198.6. ст. 196 Податкового кодексу
України визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковим накладними
(або підтвердженні податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями.

Документи, що підтверджують
взаємовідносини між ТОВ
«Інтерсервіс-постач» та позивачем не
надані ні під час проведення перевірки
ні під час розгляду справи у суді.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про завищення податкового
кредиту позивачем в лютому 2011 році по
взаємовідносинам з ТОВ
«Інтерсервіс-постач» в сумі 500,00 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 128, 158 - 163, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 20.01.2014
року, винесене Лівобережною об'єднаною
Державною податковою інспекцією м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 25500,00 грн., з яких
17000,00 грн. основного платежу та 8500,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

В задоволенні позову в іншій частині
відмовити.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя О.В.
Серьогіна