Справа № 2-а-8277/11/1510
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 р. Справа № 2-а-8277/11/1510

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Присакар О.Я.

Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Димерлія
О.О.

- Романішина В.Л.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі
Одеської області на постанову
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 29 листопада 2011
року в адміністративній справі за
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі
та Ізмаїльському районі Одеської
області про зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі
Одеської області, в якому просила
визнати відмову відповідача у
здійсненні перерахунку пенсії
протиправною та зобов'язати
відповідача здійснити перерахунок та
виплату державної пенсії у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком та
щомісячну додаткову пенсію за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком, виходячи
зі встановленого розміру мінімальної
пенсії за віком, за період часу з 06
січня 2011 року.

В обґрунтування позову позивач
зазначила, що вона є особою,
постраждалою внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії та
інвалідом другої групи. Відповідно до
ст.ст. 49, 50, 54 Закону України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" має право на державну
пенсію в розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком та додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком. Позивач
звернувся до відповідача, із заявою
про перерахунок пенсії, однак в
проведенні перерахунку пенсії йому
було відмовлено.

Постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 29 листопада 2011 року позов
задоволено частково; визнано
протиправними дії відповідача щодо
відмови у проведенні перерахунку
позивачу раніше призначеної пенсії;
зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок ОСОБА_2 державної та
додаткової пенсії як інваліду 2 групи
за період з 06 січня 2011 року по 23 липня
2011 року відповідно до с. 50, ч. 4 ст. 54, ч.3
ст. 67 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", виходячи з розміру
державної пенсії в вісім мінімальних
пенсій за віком та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком та
забезпечити відповідні виплати з
врахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
управління Пенсійного фонду України в
м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі
Одеської області звернулось з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просить скасувати
оскаржуване судове рішення та прийняти
нову постанову про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм процесуального
права, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга не може бути
задоволена.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є
особою, постраждалою внаслідок
Чорнобильської катастрофи першої
категорії, інвалідом ІІ групи, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 від 22 серпня 2007 року.

Позивач звернулась до управління
Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі
та Ізмаїльському районі Одеської
області із заявою про перерахунок
пенсії відповідно до ст.50, ст.54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", однак
листом від 30 червня 2011 року відповідач
відмовив в проведенні перерахунку
пенсії позивачу.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що позивач
має право на нарахування та виплату
основної пенсії як інваліду першої
групи та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірах,
визначених Законом України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України "Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" (далі - Закон).

Відповідно до ст.49 Закону пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді державної
пенсії та додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Згідно ч.1 ст.50 Закону, особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком.

Частиною 4 ст.54 Закону встановлено,
що розмір пенсії для інвалідів другої
групи, щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, в усіх
випадках не може бути нижчим 8
мінімальних пенсій за віком.

Законом України від 28.12.2007р. №107-VI
"Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" ст.50 Закону
викладено в новій редакції, відповідно
до якої особам, віднесеним до категорії
1 - інвалідам II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 20
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність. Цим
же Законом викладено в новій редакції і
статтю 54 Закону, відповідно до якої у
всіх випадках розміри пенсій для
інвалідів, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не можуть бути нижчими для інвалідів,
щодо яких встановлено причинний
зв'язок інвалідності з Чорнобильською
катастрофою по II групі інвалідності - 120
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням КСУ №10 рп/2008 від 22.05.2008р.
положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України", що
стосуються виплат, встановлених
Законом України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення КСУ цього
Рішення.

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення КСУ рішення про їх
неконституційність.

Із врахуванням викладеного позивач,
як постраждала внаслідок аварії на
Чорнобильській АЕС першої категорії та
інвалід ІІ групи, з 22.05.2008р. має право на
отримання державної пенсії в розмірі
не нижче 8 мінімальних пенсій за
віком, передбаченому ч.4 ст.54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (в редакції
до 28.12.2007р.), та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч.1 ст.50 Закону у названій
редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч.2 ст.46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України "Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії".

Відповідно до ст.17 зазначеного
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком, як основна державна соціальна
гарантія, встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

На підставі ч.3 ст.46 Конституції
України пенсії, інші види соціальних
виплат та допомоги, що є основним
джерелом існування, мають
забезпечувати рівень життя, не нижчий
від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Із врахуванням наведеної
конституційної норми, розмір
мінімальної пенсії за віком, з якого
мають обраховуватися державна та
додаткова пенсія позивачу, не може бути
нижчим від прожиткового мінімуму,
встановленого законом.

Аналогічне положення щодо
визначення розміру мінімальної пенсії
за віком міститься в ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", де
вказано, що мінімальний розмір пенсії
за віком за наявності у чоловіків 25, а у
жінок - 20 років страхового стажу
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

Будь-якими іншими чинними
законодавчими актами розмір
мінімальної пенсії за віком не
визначається.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст.9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, виходячи з
пріоритетності законів над
підзаконними актами, при визначенні
розміру державної та додаткової пенсії
позивачу підлягають застосуванню ч.3
ст.46 Конституції України, ст.ст. 49, 50 та 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
ст.17 Закону України "Про державні
соціальні стандарти та державні
соціальні гарантії" і ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", а не
постанови Кабінету Міністрів України
№530 від 28.05.2008р. та №654 від 16.07.2008р., які
істотно звужують обсяг встановлених
законом прав.

На підставі викладеного позивач має
право на перерахунок державної пенсії
та додаткової пенсії, виходячи з
розмірів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
встановлених законами України "Про
Державний бюджет України" на
відповідний рік.

Згідно з ч.3 ст.67 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у разі
збільшення визначеного законом
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
підвищується розмір пенсії, визначений
відповідно до ст.54 цього Закону, а також
розмір додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним
до категорії 1, 2, 3, 4, розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму і
цей перерахунок проводиться з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" мінімальний
розмір пенсій за віком встановлюється
у розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом. Таким чином, новий
мінімальний розмір пенсії за віком
залежить від нового розміру
прожиткового мінімуму.

Оскільки пенсія позивачу має
визначитись виходячи з мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється у
розмірі прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність, то у
разі збільшення розміру цього
прожиткового мінімуму перерахунок
пенсії позивачу повинен проводитись,
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Відсутність бюджетного фінансування
передбачених Законом доплат не може
бути причиною невиконання покладених
на УПФУ зобов'язань, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується, на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань.

Пунктом 7 частини першої Закону
України від 14 червня 2011 року № 3491-VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік"
Прикінцеві положення Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011
рік"доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 39,50,51,52,54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

З однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
вирішення спорів зазначеної категорії,
- та, що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік".

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 "Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Рішенням Конституційного Суду України
від 26 грудня 2011року визнано таким, що
відповідає Конституції України (є
конституційним), пункт 4 розділу VII
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
від 23 грудня 2010 року N 2857-VI з наступними
змінами

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно
та всебічно дослідив обставини справи
та дав їм належну правову оцінку.
Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно з ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 183-2, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198, п.1
ч.1 ст. 200, ст. 206, ст. 254 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Ізмаїлі
та Ізмаїльському районі Одеської
області залишити без задоволення,
постанову Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 29 листопада 2011 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя /підпис/
Єщенко О.В.

суддя /підпис/
Димерлій О.О.

суддя /підпис/
Романішин В.Л.