Справа № 2а-3189/12/1370
Суддя: Большакова О.О.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
Справа №
9104/179207/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Большакової О.О.,

суддів Глушка І.В., Макарика В.Я.,

з участю секретаря судового засідання
Шуптар Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екологічна компанія
ресурсозбереження» на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 1 листопада
2012 року в адміністративній справі за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екологічна компанія
ресурсозбереження» до Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

11 квітня 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Екологічна компанія
ресурсозбереження» (далі - ТОВ
«Екологічна компанія
ресурсозбереження») звернулося до
Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 28.03.2012 року.

Судом першої інстанції 22 травня 2012 року
за клопотанням представника
відповідача було замінено відповідача
Державну податкову інспекцію у
Франківському районі м. Львова на
правонаступника Державну податкову
інспекцію у Франківському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби.

25 травня 2012 року позивач подав заяву
про збільшення розміру позовних вимог,
згідно якої просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення № та №
від 28.03.2012 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 1 листопада
2012 року у задоволенні позову було
відмовлено повністю.

З таким судовим рішенням не погодилося
ТОВ «Екологічна компанія
ресурсозбереження», подавши
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права, неповне з'ясування всіх обставин
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просило
скасувати постанову та постановити
нове рішення про повне задоволення
позовних вимог. Апеляційна скарга
обґрунтована, тим, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті відповідачем з порушенням
норм законодавства, оскільки право
позивача на податковий кредит
підтверджується усіма необхідними
первинними документами, а висновки
відповідача стосовно безтоварності
господарських операцій позивача з
контрагентами ТзОВ «Ардея-Тех», ТзОВ
«БК АТР груп» та ТзОВ
«Будівельно-торгова компанія
«Євробуд» є необґрунтованими та не
підтверджені належними доказами.
Апелянт вказав, що на підтвердження
розміру понесених позивачем валових
витрат під час проведення перевірки
ним були надані всі первинні документи,
однак такі відповідачем безпідставно
не були взяті до уваги. Тому
донарахування йому податку на додану
вартість та податку на прибуток є
незаконним. Враховуючи викладене,
апелянт просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову про повне
задоволення позовних вимог.

Державна податкова інспекція у
Франківському районі м. Львова подала
до суду письмові заперечення на
апеляційну скаргу, зазначивши, що під
час проведення перевірки позивачем не
доведена реальність операцій з
контрагентами ТзОВ «Ардея-Тех», ТзОВ
«БК АТР груп» та ТзОВ
«Будівельно-торгова компанія
«Євробуд». Первинні документи, надані
для перевірки, не містять усіх
обов'язкових реквізитів, відтак
позивачем занижено податок на прибуток
у сумі 221816 грн. Наявність у позивача
лише отриманої податкової накладної
без фактичного здійснення
господарської операції не може бути
підставою для включення визначених у
такій накладній сум податку на додану
вартість до податкового кредиту. Також
копії товаротранспортних накладних,
які позивач надав суду на
підтвердження транспортування
придбаного товару, не можуть бути
доказами реальності операцій з
вищезазначеними контрагентами,
оскільки власники зазначених
автомобілів заперечили факт
здійснення ними перевезень товару
позивачу. Крім того, керівник ТОВ БК
«АТР Груп» Неживий О.Г. та керівник ТОВ
БК «Євробуд» засвідчили, що не
підписували первинних документів по
зазначеному підприємству. Тому вважає
оскаржувану постанов суду законною.

Представники сторін в судове засідання
не з'явилися, хоча були належним чином
повідомлені про час та місце судового
розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
письмові докази, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції у
період з 10.02.2012 року по 23.02.2012 року
Державною податковою службою у
Львівській області було проведено
планову виїзну перевірку ТОВ
«Екологічна компанія
ресурсозбереження», про що складено
відповідний акт № 31/22-70/35549232 від 01.03.2012
року про результати планової виїзної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 року по 31.12.2011 року.

Згідно цього акту перевіркою
встановлено порушення позивачем вимог
п. 5.1., п.п. 5.2.1. п. 5.2., п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», п.п. 138.1.1. п. 138.1.,
п. 138.2., п. 138.4. ст. 138 Податкового кодексу
України, в результаті чого встановлено
заниження податку на прибуток у сумі
221816 грн., а також вимог п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7,
п.п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», п. 198.1., п.
198.2., п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу
України, в результаті чого встановлено
заниження податку на додану вартість
на суму 224987 грн..

28 березня 2012 року відповідачем на
підставі вищевказаного акта перевірки
було прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
, яким відповідно до п. 5.1., п.п. 5.2.1.
п. 5.2., п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», п.п. 138.1.1. п. 138.1., п. 138.2., п.
138.4. ст. 138 Податкового кодексу України
збільшено суму грошового зобов'язання
позивача за платежем податок на
прибуток в сумі 221817 грн., у тому числі:
основний платіж - 221816 грн., штрафні
(фінансові) санкції - 1 грн..

Також 28 березня 2012 року відповідачем
було прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
, яким відповідно до вимог п.п. 7.4.1.
п. 7.4. ст. 7, п.п. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», п. 198.1., п. 198.2., п. 198.3. ст. 198
Податкового кодексу України збільшено
суму грошового зобов'язання позивача
за платежем податок на додану вартість
в сумі 247701 грн., у тому числі: основний
платіж - 224987 грн., штрафні (фінансові)
санкції - 22714 грн..

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з п.п. 2.1.1. п. 2.1. ст. 2 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції, яка була
чинною на момент виникнення спірних
правовідносин) платниками податку є
суб'єкти господарської діяльності,
бюджетні, громадські та інші
підприємства, установи та організації,
які здійснюють діяльність, спрямовану
на отримання прибутку як на території
України, так і за її межами.

Згідно з п. 3.1. ст. 3 цього ж Закону
об'єктом оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Згідно з п. 5.1. ст. 5 цього ж Закону валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно з п.п. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 цього ж
Закону, до складу валових витрат
включаються, суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.8
цієї статті.

Згідно з п.п. 5.3.9. п. 5.3. ст. 5 цього ж
Закону не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 5.11. ст. 5 цього ж Закону
установлення додаткових обмежень щодо
віднесення витрат до складу валових
витрат платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Згідно з п.п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України податкове
зобов'язання для цілей розділу V цього
Кодексу - загальна сума податку на
додану вартість, одержана (нарахована)
платником податку в звітному
(податковому) періоді.

Згідно з п.п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п.п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 57.3. ст. 57 ПК України у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6
пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу,
платник податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

Згідно з п. 123.1. ст. 123 ПК України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Відповідно до п.п. 138.1.1. п. 138.1. ст. 138 ПК
України витрати операційної
діяльності включають собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п. 138.2. ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Відповідно до п. 138.4. ст. 138 ПК України
витрати, що формують собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг, крім нерозподільних
постійних загальновиробничих витрат,
які включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Згідно з п.п. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139 ПК України
не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 1.3. ст. 1 Закону України «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, яка була чинною на момент
виникнення спірних правовідносин)
платник податку - особа, яка згідно з
цим Законом зобов'язана здійснювати
утримання та внесення до бюджету
податку, що сплачується покупцем, або
особа, яка імпортує товари на митну
територію України.

Згідно з п. 1.7. ст. 1 цього ж Закону,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно з п.п. 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 цього ж
Закону податкова накладна складається
у момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг). Платники податку повинні
зберігати податкові накладні протягом
строку, передбаченого законодавством
для зобов'язань із сплати податків.

Згідно з п.п. 7.2.6. п. 7.2. ст. 7 цього ж
Закону податкова накладна видається
платником податку, який поставляє
товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно з п.п. 7.4.1. п. 7.4. ст. 7 цього ж
Закону податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п.п. 7.4.4. п. 7.4. ст. 7 цього ж
Закону якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Згідно з п.п. 7.4.5. п. 7.4. ст. 7 цього ж
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з п.п. 7.7.1. п. 7.7. ст. 7 цього ж
Закону сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені законом для відповідного
податкового періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
цього податку, що виник за попередні
податкові періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до закону), а при його
відсутності - зараховується до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

Пунктом 185.1. ст. 185 Податкового кодексу
України встановлено, що об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 ПК України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно пункту 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.4. ст. 198 ПК України якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Пункт 198.6. ст. 198 ПК України визначив, що
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1. ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Відповідно до п. 201.4. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6. ст. 201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно п. 201.7. ст. 201 ПК України податкова
накладна виписується на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Пунктом 201.10. ст. 201 ПК України
встановлено, що податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно акту перевірки позивач відніс
до валових витрат підприємства та
податкового кредиту суми коштів, що
були сплачені ПП «Ардея-Тех», ТзОВ
«Будівельна компанія АТР Груп», ТзОВ БК
«АТР Груп».

Згідно матеріалів справи, позивач
уклав договір купівлі-продажу № 1-02/2011
від 01.02.2011 року з ПП «Ардея-Тех» останнє
взяло на себе зобов'язання здійснити
позивачу поставку макулатури.

На підтвердження здійснення поставки
позивач надав суду податкові та
видаткові накладні про поставку
товару, рахунки.

Також, згідно договору підряду № 2-04/2011
від 04.01.2011 року ПП «Ардея-Тех»
зобов'язалося виконати для позивача
монтаж та налагодження преса
вертикального Персонер L-25, а згідно
договору № 1-04/2011 від 04.01.2011 року - монтаж
та налагодження преса вертикального 4-O
S.

Згідно договору оренди № 2/0301 від 03.01.2011
року, укладеного між ТзОВ «Екологічна
компанія ресурсозбереження» та ПП
«Ардея-Тех», позивач взяв у платне
строкове користування
автонавантажувач KOMATSU FG15T-20.

Також позивачем надано копію договору
з вищевказаним підприємством про
надання транспортних послуг № 1/0301 від
03.01.2011 року.

Згідно договору купівлі-продажу
товарів № 1/2903 від 29.03.2011 позивач
придбав у ТзОВ «Будівельна компанія
АТР Груп» макулатуру.

Також позивачем було укладено з ТзОВ
«Екологічна компанія
ресурсозбереження» договір про
надання транспортних послуг № 1/2803 від
28.03.2011 року.

Позивач також включив до валових
витрат та податкового кредиту кошти,
сплачені за довором оренди № 1/2803 від
28.03.2011 року, укладеним між ТзОВ
«Екологічна компанія
ресурсозбереження» (орендар) та ТзОВ
«Будівельна компанія АТР Груп»
(орендодавець) про платне строкове
користування автонавантажувача KOMATSU
FG15T-20.

Аналогічні договори про поставку
макулатури (№ 0109-5 від 01.09.2011 року), про
надання транспортних послуг (№ 0108-5 від
01.08.2011 року), про платне строкове
користування автонавантажувача KOMATSU
FG15T-20 (№ 0108-7 від 01.08.2011 року) позивачем
було укладено і з ТзОВ
«Будівельно-торгова компанія
«Євробуд».

На підтвердження реального виконання
викощевказаних операцій позивач надав
суду копії податкових, видаткових
накладних, актів прийому-передачі,
платіжних доручень, а також
товаро-транспортних накладних.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, ПП «Ардея-Тех» не має
транспортних засобів.

Згідно інформації управління ДАІ в
м.Києві за ТОВ БК «АТР Груп», ТОВ
«Будівельно-торгова компанія
«Євробуд» транспортні засоби не
зареєстровані.

Відповідно до наявних у матеріалах
справи копій товарно-транспортних
накладних, ПП «Ардея-Тех», ТзОВ БК «АТР
Груп», ТзОВ «Будівельно-торгова
компанія «Євробуд» надавали
транспортні послуги із використанням
транспортних засобів з номерними
знаками АІ 7800 ВС, AT 1659 АВ, АК 0890 CM, АА 7648 AO,
AO 9652 АЕ, АО 4456 АК, АА 8846 СК, АА 0304 ВА, АА 8946
СК, АА 8095 КЕ, ВС 3304 AM, АВ 9953 АІ, ВС 3052 АІ, АА
0304 КА, АК 0890 KM, BO 3304 AM, АА 8619 IX, АА 8618 IX, AT 0640
АС, АА 7648 AO, ВС 3052 АХ, AO 7456 АК, АА 5835 BE, АА
4625 IE, АА 6033 СК, АА 3484 ВК, АА 9150 ВТ, АА 6516 AM,
АА 3262 СІ, АА 9150 ВІ, АІ 6630 CP, ВС 8636 АР, ВВ 5704
АР, АІ 7527 ТА, ВВ 6482 АІ, ВВ 6482 АХ, ВВ 1830 ВВ,
АХ 8157 АХ, ВІ 3301 АХ.

З метою отримання та підтвердження
інформації про власників транспортних
засобів та інформації про те, чи могли
використовуватися зазначені
транспортні засоби контрагентами
позивача для надання транспортних
послуг податковою інспекцією було
здійснено запити на адресу органів ДАІ
у Львівській області, у Луганській
області, у Вінницькій області, у
Київській області, у Донецькій області,
у Закарпатській області, у
Івано-Франківській області, у Одеській
області та АРК, а також ряд запитів на
адресу їх власників та на адресу
підрозділів податкової міліції
Луганської, Вінницької, Київської,
Донецької, Закарпатської,
Івано-Франківської, Одеської областей.

Згідно пояснень власників автомобілів
з номерними знаками АО 9652 АЕ, АО 7456 АК,
ВВ 5704 АР, АХ 8157 АХ, АО 4456 АК, АО 9651 АЕ, АВ
9953 АІ, АТ 0640 АС, АТ 1659 АВ, ВО 3304 АМ, ВС 3052
АІ, ВС 8636 АР вони не надавали автомобілі
в оренду ПП «Ардея-Тех», ТзОВ БК «АТР
Груп», ТзОВ «Будівельно-торгова
компанія «Євробуд» і транспортних
послуг позивачу також не надавали.

Згідно відповіді УМВС України в АРК від
31 липня 2012 року № П/М/1-3112, номерний знак
АК 0890 СМ не видавався, номерний знак АК
0890 КМ після зняття з реєстрації
автомобіля ТОВ «ТК РІР-ТРАНС» з 8 квітня
2011 року до 29 вересня 2011 року також не
належав жодному автомобілю.

Згідно даних ДАІ в Київській області
від 22 серпня 2012 року №18/9393, автомобілі з
номерними знаками АІ 7527 ТА, АА 5835 ВЕ у 2011
році не були зареєстровані.

Згідно відповіді ДАІ УМВС України у
Львівській області автомобіль з
номерним знаком ВС 3304 АМ був знищений 9
червня 2006 року Жовківським ВРЕР ДАІ, що
також виключає можливість
транспортування товару позивачу.

З огляду на наведені докази, суд першої
інстанції правильно відхилив надані
копії товарно-транспортних накладних,
як докази реальності здійснення
операції з вказаними вище
контрагентами, оскільки зазначені в
них відомості не відповідають
дійсності.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
подані копії засвідчені посадовою
особою позивача, оригіналів документів
суду не подано, а тому такі копії не
можуть бути доказами згідно ст. 79 КАС
України.

Інших доказів на підтвердження
реальності господарських операцій
суду надано не було.

Згідно відповіді інспекції тержавного
технічного нагляду Киїської міської
державної адміністрації від 5 червня 2012
року № 078-2323 автонавантажувачі марки
KOMATSU за контрагентами позивача не
зареєстровано.

Доводи апелянта про реальність
операцій з ПП «Ардея-Тех», колегія
суддів також відхиляє, оскільки згідно
постанови Вищого адміністративного
суду України від 15 жовтня 2012 року на
цьому підприємстві працювала тільки
одна особа, відсутні основні засоби,
складські приміщення (а.с. 113-116).

ТОВ «БТК «Євробуд» також не мали
адміністративно-господарських
можливостей виконати зазначені у
договорах з позивачем зобов'язання з
поставки макулатури та надання
транспортних послуг, оскільки згідно
акту перевірки на цих підприємствах
працювали по одній особі, підприємство
не знаходяться за місцем реєстрації, у
них відсутні основні засоби.

Також згідно пояснень директора ТОВ БК
«АТР Груп» Неживого О.Г. він заперечив
підписання ними первинних документів
від імені підприємств.

Отже, колегія суддів вважає
обґрунтованими висновки податкового
органу про завищення позивачем валових
витрат та податкового кредиту у 2010-2011
роках.

Тому, оскільки суд першої інстанції
правильно вирішив спір, відповідно до
ст. 200 КАС України підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування оскаржуваної постанови
Львівського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2012
року немає.

Враховуючи вище наведене, апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екологічна компанія
ресурсозбереження» слід залишити без
задоволення, а вказану постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст.195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Екологічна компанія
ресурсозбереження» залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 1
листопада 2012 року в адміністративній
справі № 2а-3189/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Большакова

Судді
І.В. Глушко

В.Я. Макарик

Повний тект постанови підписано 15
квітня 2014 року.