Справа № 437/305/13- а
Суддя: Бугера О. В.
Дата ухвалення: 2013-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №437/305/13-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2013 року Ленінський
районний суд м.Луганська складі:

головуючого судді: Бугери
О.В.,

при секретарі Тихенькій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Насипнівської
сільської ради про визнання незаконною
бездіяльності та зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
відповідним позовом, в якому просив
визнати незаконною бездіяльність
відповідача в частині невинесення на
розгляд сесії клопотання від 05.12.2012
року у визначений законом термін та
ненадання відповіді про розгляд цього
ж клопотання у встановлений законом
строк; зобов'язати відповідача
розглянути клопотання від 05.12.2012 року
та винести відповідне рішення згідно
вимог діючого законодавства;
зобов'язати відповідача у порядку ст.163
КАСУ надати звіт про виконання
судового рішення; стягнути з
відповідача понесені витрати по сплаті
юридичних послуг у розмірі 1000 гривень
та судові витрати у вигляді судового
збору. В обґрунтування позову зазначив,
що позивачем на адресу відповідача
було спрямовано клопотання від 05.12.2012
року про надання дозволу на розробку
проекту відведення земельної ділянки
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибної ділянки)
, до заяви було додано копію паспорту та
ідентифікаційний код та відповідні
графічні матеріали. Незважаючи на
вищевказану норму, відповідачем
клопотання належним чином розглянуто
не було. Також позивач звернув увагу на
те що, відповідно до Закону України
«Про місцеве самоврядування» сільські,
селищні, міські ради проводять свою
роботу сесійно. Зокрема п. 5 ст. 46
вказаного закону, який наголошує, що
сесія ради скликається в міру
необхідності, але не рідше одного разу
у квартал, а з питань відводу земельних
ділянок не рідше одного разу на місяць.
Таким чином, за результатами розгляду
клопотання позивача, як того вимагає
ст. 15 Закону України «Про звернення
громадян», відповідач, на сесії ради,
повинен був прийняти мотивоване
рішення у якому у разі відмови в
задоволенні заяви вказати порядок
оскарження винесеного рішення наряду з
нормами що обґрунтовують відмову. Тож,
проігнорував свої обов'язки,
відповідач порушив право позивача на
своєчасний розгляд клопотання, а
відповідно і реалізацію
соціально-економічних та особистих
прав та законних інтересів.

З метою захисту своїх прав позивач був
змушений звернутись за правовою
допомогою до спеціалістів та сплатити
послуги в сумі 1000 гривень, що
підтверджується договором від 05.01.2013
року та квитанцією про сплату послуг.

Позивач позовну заяву неодноразово
уточнював, в якій просив визнати
незаконною бездіяльність
Насипнівської сільської ради у частині
не винесення на розгляд сесії
клопотання від 05.12.2012 року у визначений
законом термін та ненадання відповіді
про розгляд цього ж клопотання у
встановлений законом строк; визнати
дії відповідача незаконними у частині
неналежного розгляду клопотання про
надання дозволу на розробку проекту
відведення земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибної
ділянки) від 05.12.2012 року; зобов'язати
Насипнівську сільську раду розглянути
клопотання від 05.12.2012 року та винести
відповідне рішення згідно вимог
діючого законодавства; зобов'язати
відповідача у порядку ст.163 КАСУ надати
звіт про виконання судового рішення;
стягнути з відповідача понесені
витрати по сплаті юридичних послуг у
розмірі 1000 гривень та судові витрати у
вигляді судового збору.

У судовому засіданні позивач не
з'явився, надав суду заяву про розгляд
справи за його відсутністю. Уточнені
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, подав суду
заперечення на адміністративний позов,
в яких зазначив, що позивач звернувся
до Луганської міської ради із
клопотанням від 12.12.2012 року з метою
надання на розробку проекту відведення
земельної ділянки у будь якому місці
с.Насипне, на яку у встановлений
законом строк йому було направлено
обґрунтовану відповідь.

На підставі вищевказаного представник
відповідача просить в задоволені
позовних вимог відмовити за
необґрунтованістю.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що уточнені позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
відповідно до вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до вимог Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України, та принципом
рівності усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом, відповідно до якого
усі учасники адміністративного
процесу є рівними перед законом і
судом.

Згідно із частиною 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності відповідно до частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
звернення громадян» органи держаної
влади, місцевого самоврядування та їх
посадової особи, керівники та посадові
особи підприємства, установ,
організації незалежно від форм
власності, об'єднання громадян , до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати рішення
відповідно до чинного законодавства і
забезпечувати їх виконання,
повідомляти громадян про наслідки
розгляду заяви (клопотання).

Відповідь за результатам розгляду
заяви (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
тримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заяві
(клопотаннях) питань, за підписом
кревняка або особи, яка виконує його
обов'язки.

Рішення про відмову в задоволені вимог,
викладених в заві (клопотанні),
доводиться до відома громадянина в
письмовій формі з посиланням на закон і
викладенням мотивів відмови, а також із
роз'ясненням порядку оскарження
прийнятого рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
05.12.2013 року позивач звернувся із заявою
до Насипнівської сільської ради в
порядку ст. 118 Земельного кодексу
України про надання йому безоплатно у
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель (а.с.42), у якому зазначив бажане
місце розташування земельної ділянки,
категорію земель за основним цільовим
призначенням та орієнтовний розмір
земельної ділянки. До заяви додано
копію паспорту та ідентифікаційного
коду, графічний матеріал з позначенням
бажаного місця земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст. 116 ЗК України
визначено, що громадяни набувають
право власності та користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу
України встановлено, що громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд (присадибної ділянки) у межах
норм безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та висновки
конкурсної комісії (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку (частина 7 статті 118
Земельного кодексу України).

В ході розгляду справи було
встановлено, що на заяву позивача від 05
грудня 2012 року, відповідачем було
надано відповідь від 29.12.2012 року за №
1729/2-13, в якому було зазначено, що
вказана ОСОБА_1 в клопотанні територія
не може бути надана, оскільки
часткового розміщена під об'єктами
нерухомості, що знаходяться у
власності фізичних осіб, та частково за
межами кордонів населеного пункту
с.Насипне (а.с.49). Тобто, враховуюче
зазначене, суд вважає, що відповідачем
не допущено бездіяльності, оскільки
відповідь на звернення була надана.

Однак враховуючи зміст наданої
відповіді, суд вважає, що відповідачем
не було дотримано порядку розгляду,
встановленого ст.118 ЗК України.

Враховуючи зазначене, суд вважає за
необхідне визнати незаконною
бездіяльність відповідача в частині
невинесення на розгляд сесії
клопотання від 05.12.2012 року у визначений
законом термін, визнати дії
відповідача незаконними у частині
неналежного розгляду клопотання про
надання дозволу на розробку проекту
відведення земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд (присадибної
ділянки) від 05.12.2012 року; зобов'язати
Насипнівську сільську раду розглянути
клопотання від 05.12.2012 року та винести
відповідне рішення згідно вимог
діючого законодавства.

Суд вважає, що не підлягають
задоволенню вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача судових витрат
на правову допомогу у розмірі 1000 грн.,
оскільки, відповідно до вимог ст.90 КАС
України визначено, що витрати, повязані
з оплатою допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, які надають
правову допомогу за договором, несуть
сторони.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 590 від 27.04.2006, визначено, що граничні
розміри компенсації витрат на правову
допомогу в адміністративних справ,
якщо компенсація відповідно до закону
сплачується за рахунок держави, не
повинна перевищувати суму, що
обчислюється виходячи з того, що особі,
яка надає правову допомогу,
виплачується 5 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати за повний
робочий день.

На підтвердження понесених витрат
позивачем надано до суду копію
договору про надання юридичних послуг
від 07 січня 2013 року між відокремленим
підрозділом «Правовий захист
підприємств та громадян» ДП
«Донбаснафтопродукт» ТОВ
«Донбаснафтопродукт» та ОСОБА_1
Володимировчием (а.с.43) та квитанцію
прибуткового касового ордеру №55 про
оплату послуг за договором б/н від
07.01.2013 року у сумі 1000 грн (а.с.44).
Документів, що підтверджує статус
представника як адвоката або фахівця в
галузі права, не надано. Окрім того,
витрати на правову допомогу є
предметом доказування, а стороною
позивача не надано розрахунку витрат
та вартості послуг за договором про
надання юридичних послуг позивачем та
його представником. Таким чином, суду
не надано доказів фактичних витрат
робочого часу адвокату або іншого
фахівця у галузі првава на здійснення
захисту інтересів позивача у суді, а
саме витрати робочого часу є підставою
для розрахунку компенсації витрат на
правову допомогу в адміністративних
справ відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 590 від 27.04.2006. За
таких обставин, суд вважає,
необґрунтованими вимоги позивача щодо
відшкодування витрат на правову
допомогу у сумі 1000 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, а частиною 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ст.94 Кодексу адміністративного
судочинства України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа), а у випадку
часткового задоволення позову -
відповідно до задоволених вимог.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.2, 17, 18, 71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати незаконною бездіяльність
Насипнівської сільської ради у частині
не винесення на розгляд сесії
клопотання від 05.12.2012 року у визначений
законом термін .

Визнати дії Насипнівської сільської
ради незаконними у частині неналежного
розгляду клопотання про надання
дозволу на розробку проекту відведення
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
(присадибної ділянки) від 05.12.2012 року.

Зобов'язати Насипнівську сільську раду
розглянути клопотання від 05.12.2012 року
та винести відповідне рішення згідно
вимог діючого законодавства.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі
20 (двадцять) грн. 70 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом двадцяти
днів після подання заяви про
апеляційне оскарження. Апеляційна
скарга може бути подана без
попереднього подання заяви про
апеляційне оскарження, якщо скарга
подається у строк, встановлений для
подання заяви про апеляційне
оскарження. Постанова суду першої
інстанції набирає законної сили після
закінчення строку подання заяви про
апеляційне оскарження, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, якщо таку заяву не
було подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана в строк,
встановлений цим Кодексом, постанова
суду першої інстанції набирає законної
сили після закінчення цього строку.

Головуючий: суддя
О.В.Бугера