Справа № 802/793/14-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 квітня 2014 р.
Справа № 802/793/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Комара Павла Анатолійовича,

секретаря судового засідання:
Мошняги Валентина Івановича

представників позивача:
Шишковської А. Б., Кириленко Г. А.

представника відповідача:
Лабунець Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ТОВ "Кедр - КВ"

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулося ТОВ
"Кедр - КВ" із позовом до Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
податкові повідомлення-рішення від
18.02.2014р. № та №, видані на
підставі акту планової виїзної
перевірки №227/22/34272710 від 05.02.2014р., є
протиправними, винесені з порушенням
вимог чинного законодавства та такі, що
підлягають скасуванню. Позивач вказує
на те, що висловлені відповідачем в
акті перевірки припущення не
відповідають дійсності, оскільки, у
нього наявні усі підтверджуючі
реальність господарських операцій
документи, які вимагає чинне
законодавство.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали заявлені позовні
вимоги, додатково надали письмові
докази в підтвердження зайнятої
правової позиції та просили суд
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала
проти задоволення позову з підстав
викладених у письмових запереченнях,
які долучені до матеріалів справи.
Додатково пояснила, що встановлені
перевіркою порушення діючого
законодавства в дійсності мали місце.
Таким чином, відповідач, приймаючи
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, діяв згідно із
нормами чинного законодавства, на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. А тому, на її думку,
адміністративний позов не підлягає
задоволенню.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши усі обставини
справи та надавши їм юридичну оцінку,
судом встановлено наступне.

ТОВ "КЕДР - КВ" зареєстровано 28.03.2006р.
Виконавчим комітетом Вінницької
міської ради, що підтверджується
свідоцтвом про державну реєстрацію
№0003482 від 28.03.2006р.

З 16.12.2013р. по 29.01.2014р. Вінницькою ОДПІ ГУ
Міндоходів у Вінницькій області була
проведена планова виїзна перевірка ТОВ
"Кедр-КВ" з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2011р. по
31.12.2012р.

За результатами даної перевірки
складено Акт від 05.02.2014р. № 227/22/34272710 в
якому зафіксовано наступні порушення:

1) п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135. п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 Податкового кодексу України у
зв'язку з чим занижено податок на
прибуток в загальній сумі 320 721 грн., в
т.ч.:

- за 2 квартал 2011 р. у сумі 159 969 грн.;

- за 2-3 квартали 2011 р. у сумі 193 648 грн.;

- за 2-4 квартали 2011 р. у сумі 320 721 грн.

2) п. 198.1. п. 198.3. п. 200.1 та п. 200.2 ст. 200 та п.
201.1 ст. 201 Податкового кодексу України,
п. 4.6.7 Наказу Міністерства фінансів
України від 25.11.2011 р. № 1492 "Про
затвердження форм та Порядку
заповнення і подання податкової
звітності з податку на додану вартість"
та арифметичної помилки завищено
від'ємне значення (р.24) декларації з
податку на додану вартість всього на
суму 198 431 грн. в тому числі за грудень 2012
р. в сумі 198 431 грн.

На підставі Акту 18.02.2014р. податковим
органом прийняті податкові
повідомлення -рішення № , яким
збільшено грошове зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств на суму 320 721 грн., та №
, яким зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі 198 431 грн.

Суд, визначаючись щодо заявлених
позовних вимог, заперечень відповідача
та наданих у справу доказів, виходив з
наступного.

Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг), понесенням
інших витрат і господарською
діяльністю платника податку.

Дослідженню підлягає реальність
господарських операцій, що є підставою
для виникнення права на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України,
суди повинні враховувати, що обов'язок
доведення відповідних обставин у
спорах між особою та суб'єктом владних
повноважень покладається на суб'єкт
владних повноважень, якщо він
заперечує проти позову. Отже, суд
досліджує насамперед доводи органів
державної податкової служби, що
свідчать про наявність обставин, які
унеможливлюють підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість (згідно Інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
№ 1112/11/13-10 від 20.07.2010).

Матеріалами перевірки встановлено, що
позивачем занижено податок на прибуток
за період з 01.04.2011р. по 31.12.2012р. на
загальну суму 320 721,00 грн. в результаті
порушень податкового законодавства.

Так, перевіркою відображених
показників у рядку 03 декларацій "інші
доходи" за вказаний період у загальній
сумі 702 217,00 грн. встановлено, що на
формування цих показників мало
суттєвий вплив здійснення операцій із
доходів від залишків коштів на
рахунках банку, позитивного значення
курсових різниць, сум безнадійної
кредиторської заборгованості.

На порушення пп. 135.5.4 п. 135.5 cт. 135
Податкового кодексу України інші
доходи занижені на суму безповоротної
фінансової допомоги у вигляді
кредиторської заборгованості, термін
позовної давності якої минув, по
відповідних податкових періодах
склала за 2 квартал 2011 року 695 516 грн.

До такого висновку податковий орган
прийшов на підставі акту планової
виїзної перевірки від 31.10.2011 року №
4241/2301/3472710, згідно якого дата виникнення
кредиторської заборгованості перед TOB
"Скетра" - 31.01.2009 р.

Постановою суду від 28.03.2011 року в справі
№ 2а-1314/11/1070 позов ДПІ у Вишгородському
районі Київської області до TOB "Скетра"
задоволено та припинено юридичну особу
TOB "Скетра".

Податковий орган, у зв'язку з тим, що за
даними єдиного державного реєстру
судових рішень апеляційна скарга на
дану постанову не подавалась, прийшов
до висновку, що TOB "Скетра" було
припинено через 10 днів з дня
проголошення постанови.

Однак, суд з таким висновком
відповідача не погоджується, оскільки
він не ґрунтується на первинних
бухгалтерських документах та на
вимогах чинного законодавства.

В ході розгляду адміністративної
справи судом досліджено угоду від
13.01.2012р. про внесення змін (доповнень) до
договору купівлі-продажу від 30.01.2009
року (а.с. 70).

Умовами вказаної угоди визначено, що
розрахунок за товар, який продано
Покупцю згідно з Договором
купівлі-продажу, здійснюється шляхом
видачі Покупцем простого векселя
Продавцю на суму заборгованості. На
дату складання даної угоди в сумі 695515
грн. 66 коп. з урахуванням ПДВ - 115919 грн. 27
коп. і з такими ознаками: вексель
простий, векселедавець (емітент): TOB
"Кедр-КВ", строк платежу за векселем
після спливу 10 (десяти) років з дати
видачі. Строк передачі векселя не
пізніше 23 січня 2012 року. Передача
Покупцем зазначеного векселя Продавцю
припиняє грошове зобов'язання за
Договором купівлі-продажу в повному
обсязі.

Згідно Акта від 23.01.2012 р.
приймання-передачі простого векселя за
Договором купівлі-продажу від 30.01.2009
року TOB "Кедр-КВ" передав TOB "Скетра" на
виконання умов пп. 2.2 договору
купівлі-продажу № 3001-09/1 від 30.01.2009 p., з
урахуванням змісту Угоди про внесення
змін (доповнень) до Договору від 13.01.2012
p.. простий вексель, АА № 2277961 номіналом
(сумою) 695515, 66 грн. валюта платежу:
гривня; місце складання: м. Вінниця,
дата складання: 23 січня 2012 року; строк
платежу: 23 січня 2022 року: векселедавець:
TOB "Кедр-КВ". З дати підписання Сторонами
Акта приймання-передачі простого
векселя зобов'язання Покупця щодо
оплати боргу за Договором вважаються
виконаними у повному обсязі та
належним чином (а.с. 69).

З врахуванням наведеного, суд
приходить до переконання, що
податковим органом безпідставно
зроблено висновок про те, то сума 695516
грн. є такою, що не стягнута після
закінчення строку позовної давності, а
відтак в силу пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України є
безповоротною фінансовою допомогою.

Щодо висновку відповідача щодо
припинення юридичної особи TOB "Скетра"
на підставі постанови суду від 28.03.2011р.
у справі № 2а-1314/11/1070, суд зазначає
наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 104 ЦК України
юридична особа є такою, що припинилася,
з дня внесення до єдиного державного
реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ст. 91 ГК України
припинення діяльності господарського
товариства відбувається шляхом його
ліквідації або реорганізації
відповідно до ст. 59 цього Кодексу.

Ліквідація господарського товариства
провадиться ліквідаційною комісією,
призначеною його вищим органом, а у
разі припинення діяльності товариства
за рішенням суду ліквідаційною
комісією, сформованою відповідно до
рішення суду.

Ліквідація господарського товариства
вважається завершеною, а товариство
таким, що припинило свою діяльність, з
дня внесення запису про його
ліквідацію до державного реєстру.

Як видно з Акту перевірки, податковий
орган пов'язує факт припинення
діяльності TOB "Скетра" лише з рішенням
суду, а не з внесенням до єдиного
державного реєстру запису про його
припинення, як це передбачено ст. 104 ЦК
України та ст. 91 ГК України. Разом з тим,
в Акті перевірки податковий орган
вказує, що станом платника "21",
ліквідаційна процедура почалась 28.03.2011
року, і в той же час зазначає, що TOB
"Скетра" є припиненим через 10 днів з дня
проголошення постанови суду.

За зазначених обставин, суд не
погоджується із таким висновком
Вінницької ОДПІ, оскільки останній є
таким, що суперечить вимогам чинного
законодавства України.

Щодо висновків Акту перевірки стосовно
безтоварності господарських операцій
між ТОВ "Кедр - КВ" та його контрагентом
ФОП ОСОБА_6, то суд не погоджується з
ними враховуючи наступне.

З Акту перевірки видно, що ТОВ "Кедр-КВ"
до складу витрат, що враховуються при
визначенні об'єкту оподаткування було
включено вартість ламелі по
постачальнику ФОП ОСОБА_6 (код НОМЕР_3)
за 4 квартал 2011 р. в розмірі 82289, 84 грн.

Перевіркою встановлено, що
господарські операції позивача з ФОП
ОСОБА_6 здійснювались на підставі
договору купівлі-продажу № 01-11 від
01.02.2011 р.

За даним договором (п. 1.1) Постачальник
зобов'язується продати у власність
Покупцю товар, а Покупець прийняти й
оплатити продукцію в кількості та за
ціною, зазначеними у підписаних
сторонами даного Договору накладними,
що є його невід'ємною частиною.

На підтвердження виконання умов
договору в матеріалах
адміністративної справи містяться
наступні накладні, що видані на
виконання умов даного Договору:

- Накладна № 14 та податкова накладна №
14 від 07.10.2011 р. на суму 146 880, 00 грн., у т.ч.
ПДВ 24 480, 00 грн.;

- Накладна № 18 та податкова накладна №
18 від 10.10.2011 р. на суму 141 639, 00 грн., у т.ч.
ПДВ 23 606, 50 грн.;

- Накладна № 26 та податкова накладна №
26 від 13.10.2011 р. на суму 199 920, 00 грн., у т.ч.
ПДВ 33 320, 00 грн.;

- Накладна № 30 та податкова накладна №
30 від 19.10.2011 р. на суму 5 300, 04 грн. у т.ч.
ПДВ - 883, 34 грн.

Позивачем проведено розрахунок за
поставлений ФОП ОСОБА_7 товар про, що
свідчать наступні платіжні доручення:

- № 4074 від 23.03.2012 р. на суму 150 000 грн.. у
т.ч. ПДВ 25 000 грн.;

- № 4077 від 23.03.2012 р. на суму 143 819 грн.. у
т.ч. ПДВ 23 969 грн.;

- № 4081 від 23.03.2012 р. на суму 199 920 грн.. у
т.ч. ПДВ 33 320 грн.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Первинні документи, зокрема, видаткові
накладні та платіжні доручення, які
були надані під час проведення
перевірки щодо господарських
взаємовідносин з ФОП ОСОБА_6 оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, є належними,
допустимими та достовірними доказами,
які документально підтверджують факт
здійснення господарської операції, а
тому, висновок відповідача щодо
безпідставного віднести витрати по
придбанню товару від контрагента до
складу валових витрат за 4 квартал 2011 р.
в розмірі 82289, 84 грн. не доведено.

Крім того, висновок податкового органу
про безтоварність вищевказаної
господарської операції зроблено у
зв'язку з тим, що за номером НОМЕР_4
рахується автомобіль Mersedes-Bens 815, білого
кольору, 2000 р.в., вантажопідйомністю 3.5
тонни, власник ОСОБА_8 в той час як в TTН
значиться ФОП ОСОБА_6, що є, на думку
перевіряючих, порушенням п. 11.1 та 11.5 ст.
11 Правил перевезення вантажів
автомобільним транспортом.

Суд критично оцінює посилання
відповідача в обґрунтування свого
висновку в Акті перевірки на Правила
перевезень вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затверджені
наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997р. № 363 враховуючи
таке.

Зазначені Правила затверджені на
виконання пункту 3 розділу першого
Програми заходів щодо забезпечення
збереження вантажів, захисту їх від
розкрадань і безпеки пасажирів на
транспорті, затвердженої постановою
Кабінету Міністрів України від 05.01.1995р.
№ 7. Отже, зазначені Правила не
регулюють правила ведення податкового
обліку, бухгалтерського обліку та
нарахування податку на прибуток
підприємств.

На підставі вищевикладеного,
товарно-транспортна накладна не є
документом, обов'язковість ведення і
зберігання якого передбачена
правилами ведення податкового обліку,
бухгалтерського обліку та нарахування
податку на прибуток, а відтак, її
відсутність не впливає на
правомірність формування валових
витрат відповідно до Податкового
кодексу України.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкту оподаткування, визнаються па
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (п.п.139.1.9
п. 139.1 ст. 139 ПК України).

Оскільки здійснення позивачем
господарських операцій та понесені ним
валові витрати встановлені судом та
підтверджуються відповідними
розрахунковими платіжними та іншими
документами, як того вимагає пп.5.3.9
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств", ст.139
Податкового кодексу України та ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", суд дійшов висновку про
безпідставність тверджень відповідача
щодо неправомірності формування
позивачем валових витрат та заниження
податку на прибуток.

Отже не має підстав, які б відповідно до
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" та Податкового
кодексу України унеможливлювали
формування валових витрат за
вищевказаними господарськими
операціями.

Стосовно висновків відповідача щодо
завищення податкового кредиту ТОВ
"КЕДР -КВ" за період з 01.04.2011 року по
31.12.2012 року в сумі 198431 грн. у зв'язку із
чим винесено податкове повідомлення -
рішення від 18.02.2014р. №, то суд
зазначає наступне.

В ході перевірки правомірності
декларування сум податку ПДВ, що
підлягають бюджетному відшкодуванню
за період з 01.04.2011р. по 31.12.2012р.
податковий орган прийшов до висновку
про завищення позивачем податкового
кредиту в розмірі 198 431 грн.

Як вбачається з акта перевірки, на
порушення п. 198.1, п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України ТОВ "Кедр" завищено
податковий кредит всього на 115919 грн. за
квітень 2011 року за рахунок списання
кредиторської заборгованості як
безнадійної за отримані, але не
оплачені товари по контрагенту ТОВ
"Скетра".

Разом з тим, як встановлено судом вище,
господарські операції з ТОВ "Скетра" не
є безнадійною кредиторською
заборгованістю.

Згідно з п.п.14.1.181 ст.14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

В результаті проведених операцій,
згідно вищезазначених вимог
Податкового кодексу України, позивачем
віднесено до складу податкового
кредиту нараховані суми податку на
додану вартість за квітень 2011 року на
суму 115919 грн.

Як зазначено в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 20.07.2010р. № 1112/11/13-10
(далі-Інформаційний лист), у разі якщо
дії платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема податкових накладних.

Прикладом подібного підходу
Верховного Суду України є, зокрема,
постанова від 9 вересня 2008 року, в якій
зазначено, що не є підставою для
відмови у праві на податковий кредит та
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість порушення податкової
дисципліни, вчинені контрагентом
платника податку.

Але, поряд із цим, в даному
Інформаційному листі зазначено, що в
постанові Верховного Суду України від
08 вересня 2009 року останній вказує на те,
що відповідно до частини другої статті
3 Закону України від 16 липня 1999 року N
996-ХІУ "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку. Здійснення поставки товару на
будь-яких умовах поставки не звільняє
учасників господарської операції від
складання первинних документів, які
передбачені законодавством про
бухгалтерський облік.

Крім цього, з врахуванням правової
позиції Верховного Суду України, ВАСУ
зазначає, що одним із етапів
встановлення судом обґрунтованості
права платника податку на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість, є
встановлення факту-здійснення
господарської операції шляхом
дослідження усіх первинних документів,
які належить складати залежно від
певного виду господарської операції -
договорів, актів виконаних робіт,
документів про перевезення, зберігання
товарів тощо. Відсутність належних
первинних документів може свідчити про
нездійснення самих господарських
операцій. Крім того, дослідженню
підлягає реальність господарських
операцій, що є підставою для виникнення
права на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та або бюджетне
відшкодування.

З врахуванням викладеного слід
зазначити, що документами, які
підтверджують реальність здійснення
операцій, є договір купівлі-продажу
товару, податкові накладні, видаткові
накладні, подорожні листи.

Як вбачається з акта перевірки,
перевіряючими під час перевірки
зауважень до змісту первинних
документів не висловлено, відтак, суд
приходить до висновку, що фактично
здійснювані підприємством позивача
господарські операції підтверджуються
оформленими належним чином
документами, а позивач має право на
податковий кредит в сумі 115919 грн.

Згідно з п.п.14.1.181 ст.14 Податкового
кодексу України, податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Враховуючи викладене суд приходить до
переконання, що позивач має право
заявляти бюджетне відшкодування.

Щодо посилань відповідача в акті
перевірки на порушення ТОВ "КЕДР - КВ" п.
4.6.7 Наказу Міністерства фінансів
України від 25.11.2011р. №1492 "Про
затвердження форм та Порядку
заповнення та подання податкової
звітності з податку на додану
вартість", що призвело до
невідображення в рядку 21.3 зменшення
залишку від'ємного значення за
результатами невиїзної позапланової
перевірки позивача з питань
правомірності формування податкового
кредиту з податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_6 за
жовтень 2011 року в сумі 82290 грн., суд
зазначає таке.

Судом встановлено, що Вінницькою ОДПІ
проведено невиїзну позапланової
перевірку позивача з питань
правомірності формування податкового
кредиту з податку на додану вартість по
взаємовідносинах з ФОП ОСОБА_6 за
жовтень 2011 року та встановлено
завищення залишку від'ємного значення
(р. 24) декларації з податку на додану
вартість за жовтень 2011 року на суму 82290
грн.

Результати перевірки оформлено актом
№777/2330/34272710.

Позивач, не погоджуючись із висновками
Акту перевірки від 20.03.2012р., подав
заперечення від 13.03.2012 р.

19.03.2012р. на адресу позивача надійшла
відповідь на заперечення, в якій
вказано, що скарга задоволенню не
підлягає.

20.03.2012р. податковим органом прийнято
податкове повідомлення - рішення
№ від 20.03.2012 р.

29.03.2012р. позивачем подано скаргу на
вищевказане податкове повідомлення -
рішення, про що свідчить відмітка
податкового органу про прийняття даної
скарги.

В ході розгляду адміністративної
справи представник позивача
повідомила суду, що станом на день
складання Акту перевірки від 05.02.2014р.
рішення про результати розгляду скарги
позивачем не отримано. Даний факт
відповідачем не спростований.

Згідно ч. 2 п. 56.9 ст. 56 ПК України якщо
вмотивоване рішення за скаргою
платника податків не надсилається
платнику податків протягом 20-денного
строку або протягом строку,
продовженого за рішенням керівника
контролюючого органу (або його
заступника), така скарга вважається
повністю задоволеною на користь
платника податків з дня, наступного за
останнім днем зазначених строків.

Враховуючи зазначене, суд приходить до
переконання, що скарга ТОВ "КЕДР - КВ"
від 29.03.2012р. задоволена на користь
платника податків.

Крім того, як слідує з матеріалів
адміністративної справи та пояснень
представника позивача, 14.02.2014р.
відповідачем проведена перевірка
позивача з питань бюджетного
відшкодування ПДВ по декларації за 2011
рік (Акт перевірки №399/1501/34272710 від
24.02.2014р.). Оскільки висновками
зробленими за результатами проведеної
перевірки підтверджено відшкодування
ПДВ по господарських операціях з ФОП
ОСОБА_6 за листопад 2011 року то, фактично,
спростовано висновки, що наведені в
Акті перевірки від 05.02.2014 р. щодо
завищення податкового кредиту в сумі
82290 грн.

Таким чином, з урахуванням вище
викладеного, суд вважає, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення від
18.02.2014 року № та №
підлягають скасуванню як протиправні.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

У ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Надавши правову оцінку всім обставинам
справи, які знайшли своє підтвердження
в ході судового засідання, доводяться
як показами представників сторін, так і
матеріалами справи, суд з метою захисту
прав та інтересів позивача, вважає, що
позов слід задовольнити, шляхом
визнання протиправними та скасування
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень.

Визначаючись щодо розподілу судових
витрат у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України відповідно
до задоволених вимог (або відповідного
місцевого бюджету, якщо іншою стороною
був орган місцевого самоврядування,
його посадова чи службова особа).

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI "Прикінцеві та перехідні
положення" Бюджетного кодексу України
у разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Пунктом 19 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ передбачено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

З огляду на викладене та з урахуванням
принципу пріоритетності законів над
підзаконними актами суд вважає за
необхідне стягнути судові витрати
позивача у розмірі 487,20 грн. із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання з рахунків
суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

Решта суми судового збору у розмірі
4384,80 грн. стягується з відповідача
згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" пропорційно до
задоволеної частини вимоги.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області від
18.02.2014 року № та №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ТОВ "КЕДР-КВ" судовий збір у
розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят
сім гривень 20 копійок) шляхом їх
безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір в сумі 4384,80 грн. (чотири
тисячі триста вісімдесят чотири гривні
вісімдесят копійок) шляхом його
безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Комар Павло
Анатолійович