Справа № 826/2262/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-04-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18 квітня 2014 року 14 год. 30
хв. № 826/2262/14

Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Данилишин В.М.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Міністерства оборони України
до управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області, третя особа: ОСОБА_1,
за участю прокуратури Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері,
про визнання неправомірними дій,
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 24 лютого 2014 року, а після
усунення виявлених недоліків, 21
березня 2014 року надійшов позов
Міністерства оборони України (далі -
позивач) до управління державної
виконавчої служби у Київській області
(далі - відповідач), третя особа: ОСОБА_1
(далі - ОСОБА_1), за участю прокуратури
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
(далі - прокуратура), про:

- визнання неправомірними дій старшого
державного виконавця Кручанюк Н.Л. щодо
винесення постанови про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) від 12 листопада
2013 року ВП № 40697854 (далі - оскаржувана
постанова);

- скасування оскаржуваної постанови;

- зобов'язання відповідача винести
постанову про відкриття виконавчого
провадження щодо стягнення коштів
відповідно до виконавчого листа від 18
грудня 2012 року Шевченківського
районного суду міста Києва (далі -
Шевченківський райсуд) у справі №
1-1081/2010 (далі - виконавчий лист) шляхом
скасування запису про відмову у
відкритті виконавчого провадження у
виконавчому листі.

Одночасно з позовом (у його прохальній
частині) представником позивача
заявлено клопотання про поновлення
пропущеного з поважних причин строку
для звернення до суду.

В обґрунтування позову представник
позивача зазначив, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, оскільки дії
та рішення відповідача суперечать
положенням законодавства.

Ухвалою суду від 24 березня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні, а також, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 53
та ч. 2 ст. 60 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України), ОСОБА_1 допущено до участі у
справі як третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача (далі - третя
особа), та до участі у справі допущено
прокуратуру.

У ході судового розгляду справи
представники позивача та прокуратури
підтримали позов та просили
задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнав
позов та просив відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, поданих до суду через
канцелярію 03 квітня 2014 року.

Третя особа (його уповноважений
представник) у судові засідання не
прибув, хоча про дати, час та місце
судового розгляду справи повідомлений
належним чином, заява про розгляд
справи за відсутності третьої особи
(його уповноваженого представника) до
суду не надійшла. Поряд з цим, 16 квітня
2014 року до суду через канцелярію від
третьої особи надійшли письмові
заперечення проти позову, які судом
долучено до матеріалів справи для
врахування при прийнятті у справі
судового рішення по суті.

Враховуючи викладене та зважаючи на
достатність наявних у матеріалах
справи доказів для розгляду та
вирішення справи по суті, у судовому
засіданні 07 квітня 2014 року судом,
відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України,
прийнято рішення про подальший розгляд
та вирішення справи у порядку
письмового провадження, про що третю
особу повідомлено письмово.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Шевченківським райсудом 18 грудня 2012
року видано виконавчий лист про
стягнення з третьої особи на користь
держави в особі позивача 6498019,00 грн. на
відшкодування завданих збитків.

У виконавчому листі зазначено, що вирок
Шевченківського райсуду від 20 жовтня
2010 року, на виконання якого його видано,
набрав чинності 16 березня 2011 року,
строк пред'явлення до виконання: до 16
березня 2014 року.

У зв'язку з викладеним, позивач
звернувся до органу державної
виконавчої служби із заявою від 28
жовтня 2013 року (зареєстрована
відповідачем 11 листопада 2013 року) про
відкриття виконавчого провадження
щодо примусового стягнення з третьої
особи на користь держави в особі
позивача 6498019,00 грн. на відшкодування
завданих збитків на виконання вироку
Шевченківського райсуду. До вказаної
заяви додано оригінал виконавчого
листа.

Однак, 12 листопада 2013 року відповідачем
прийнято оскаржувану постанову, якою
відмовлено у прийнятті до провадження
виконавчого документа та у відкритті
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа.

Суд не погоджується з доводами
представника позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
положень і обставин.

Так, згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 17, ч. 1 ст. 18
Закону України "Про виконавче
провадження" (далі - Закон; у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом.

Підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

У виконавчому документі зазначаються:
1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали; 2) дата прийняття і номер
рішення, згідно з яким видано документ;
3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо; 4)
резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання законної (юридичної) сили
рішенням; 6) строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону (у
редакціях від 04 листопада 2010 року та
від 13 грудня 2012 року), виконавчі
документи можуть бути пред'явлені до
виконання в такі строки: інші виконавчі
документи - протягом року, якщо інше не
передбачено законом.

Тобто, як вбачається з викладеного
положення, на момент набрання законної
сили вироком Шевченківського райсуду
та видачі виконавчого листа
законодавчо встановлений строк
пред'явлення виконавчого документа
становив один рік.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), державний виконавець
відмовляє у відкритті виконавчого
провадження у разі пропуску
встановленого строку пред'явлення
документів до виконання.

Таким чином, проаналізувавши викладені
положення та обставини, враховуючи при
цьому факт пропуску позивачем
встановленого чинним на момент
виникнення спірних правовідносин
строку пред'явлення виконавчого листа
до виконання, суд прийшов до висновку
про правомірність дій відповідача та,
як наслідок, правомірність
оскаржуваної постанови.

Поряд з цим, зважаючи на відсутність
підстав для задоволення основних
позовних вимог, за переконанням суду,
також відсутні підстави для
задоволення похідної від них позовної
вимоги про зобов'язання відповідача
вчинити певні дії.

Стосовно строків звернення позивача до
суду з позовом суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99, ч.ч. 1, 2 ст. 181
КАС України, адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду:
у десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав, свобод чи
інтересів.

У ході розгляду справи судом з'ясовано,
що оскаржувану постанову позивач
отримав 11 лютого 2014 року, із позовом
про її скасування до Шевченківського
райсуду звернувся 13 лютого 2014 року, а
до Окружного адміністративного суду
міста Києва - 24 лютого 2014 року (у
зв'язку із постановленням
Шевченківським райсудом ухвали від 18
лютого 2014 року у справі № 761/5069/14-ц про
відмову у відкритті провадження), у
зв'язку з чим суд прийшов до висновку
про не пропущення позивачем
встановленого положеннями КАС України
строку для звернення до суду з позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов Міністерства оборони України до
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області, третя особа: ОСОБА_1,
за участю прокуратури Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері,
про визнання неправомірними дій,
скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії є безпідставним,
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
відповідача, як суб'єкта владних
повноважень, та відсутністю зі сторони
позивача судових витрат, пов'язаних із
залученням свідків та проведенням
судових експертиз, судові витрати
стягненню з позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову Міністерства оборони України.

Копії постанови направити сторонам,
третій особі та прокуратурі (вручити їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин