Справа № 1601/2а-5076/11
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 р.Справа № 1601/2а-5076/11Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Бондара В.О. , Кононенко З.О.

розглянувши у порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області на постанову Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 07.04.2014р. по
справі № 1601/2а-5076/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області

про зобов'язання здійснити
перерахунок, нарахування та стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги дітям війни,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 27.01.11 звернувся до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 21.03.2011 року адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання провести
перерахунок пенсії з врахуванням вимог
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" частково залишено без
розгляду за період з 01.01.2006 по 27.07.2010
року.

Постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 21.03.2011 року адміністративний позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання провести
перерахунок пенсії з врахуванням вимог
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність
відповідача щодо не нарахування та не
виплати позивачу доплати до пенсії у
відповідності до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".
Зобов'язано відповідача провести
позивачу перерахунок пенсії з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком як дитині війни із розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та провести
відповідні виплати з 27.07.2010 року по
21.03.2011 року.

Позивачка не погодилась з ухвалою суду
першої інстанції, подала апеляційну
скаргу, в якій просить суд апеляційної
інстанції оскаржувану ухвалу
скасувати та прийняти нове судове
рішення, яким визнати бездіяльність
відповідача протиправною та
зобов'язати відповідача провести
перерахунок пенсії за період з 09.07.2007
року по 27.07.2010 року.

Ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 18.10.2013 року
скасовано ухвалу Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 21.03.2011 року в
частині залишення позову без розгляду
за період з 10.01.2010 року по 27.07.2010 року, а
справу направлено до Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області.

Постановою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 07.04.2014 року позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність
відповідача щодо не нарахування та не
виплати позивачу доплати до пенсії у
відповідності до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" у
період з 10.01.2009 року по 27.07.2010 року.
Зобов'язано відповідача провести
позивачу перерахунок пенсії з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком як дитині війни із розміру,
встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та провести
відповідні виплати з 10.01.2009 року по
27.07.2010 року.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
суд апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
неврегульованість на законодавчому
рівні механізму та умов виплати
допомоги особам, які мають статус
"дитина війни", прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм бюджетного
законодавства України та ст.28 Закону
України „Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до приписів ст. 183-2 КАС
України апеляційна скарга
розглядається в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, рішення суду
першої інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що позивач відповідно до
ст.1 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" є дитиною війни та
за приписами ст.6 цього закону має право
на отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції правильно застосував до
спірних правовідносин норми
матеріального права надавши перевагу
ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" над постановою
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 р. за № 530 "Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян", як нормативно-правовому
акту, що має вищу юридичну силу. Також
судом правильно визначено розмір
мінімальної пенсії за віком, виходячи
із приписів ч.1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки іншими законами
такий розмір не врегульовано.

Відповідно до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Законом України "Про Державний
бюджет України на 2010 рік" Кабінету
Міністрів України надано право у 2010
році встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.

Названа норма передбачає
встановлення в абсолютних сумах
розмірів лише тих виплат, вихідним
критерієм розрахунку яких є розмір
мінімальної заробітної плати.
Відповідно її дія не поширюється на
спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2010
році дітям війни підвищення до пенсії
або щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Виходячи з системного аналізу ч.2 ст.19
Конституції України, ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та приписів ч.4 ст.9 КАС України,
відповідач у 2010 році не мав підстав
застосовувати постанову Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008р. за № 530 та
був зобов'язаний діяти у відповідності
з приписами діючої норми ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", який має вищу юридичну силу ніж
зазначена постанова, нараховувати та
здійснювати позивачу доплату до пенсії
у розмірі 30 % мінімальної пенсії за
віком.

Між тим, при ухваленні рішення судом
було допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
27.01.11 року із вимогами щодо захисту його
порушених прав, що мали місце з 10.01.09
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції
яка діяла до 30.07.2010 року) для звернення
до адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлювався річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Але, 30.07.2010 року Законом України «Про
судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010
року зазначений строк звернення з
позовом до адміністративного суду було
скорочено до шести місяців. Таким
чином, перебіг шестимісячного строку
розпочався з 30.07.2010 року, оскільки до
цієї дати для звернення до суду з
позовом було встановлено один рік та
позивач не був обізнаний про його
скорочення.

Колегія суддів, виходячи з наведеного,
вважає необхідним застосувати до
спірних правовідносин ч.2 ст.99 КАС
України, яка діяла до 30.07.2010 року,
виходячи з принципу юридичної
визначеності та на підставі рішення
Європейського суду з прав людини від
28.03.2006 року по справі «Мельник проти
України»(заява №23436/03).

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, річний строк на
звернення до суду з позовом та період
за який позивач просить суд захистити
його права, колегія суддів приходить до
висновку, що права позивача підлягають
захисту з 27.01.10 року.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Приймаючи рішення про поновлення
позивачу строку на звернення до суду з
позовом суд першої інстанції не навів
підстав для його поновлення. З
матеріалів справи таких підстав не
вбачається. Доказів поважності
пропуску строку на звернення до суду з
позовом позивачем не надано.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що
призвело до частково необґрунтованого
задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що через порушення судом норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
постанова суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог до
27.01.10 року підлягає скасуванню та
залишенням цієї частини позовної заяви
без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 183-2, 195, 197 п. 4
ст. 198, 200, 203, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м.
Кременчуці Полтавської області -
задовольнити частково.

Постанову Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 07.04.2014р. по справі № 1601/2а-5076/11
скасувати в частині задоволення позову
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Кременчуці Полтавської
області про визнання протиправною
бездіяльності щодо не нарахування та
не виплати доплати до пенсії у
відповідності до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" з
10.01.09 року по 27.01.10 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Кременчуці Полтавської області про
визнання протиправною бездіяльності
щодо не нарахування та не виплати
доплати до пенсії у відповідності до
ст. 6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" з 10.01.09 року по 27.01.10
року - залишити без розгляду.

В іншій частині постанову
Автозаводського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від
07.04.2014р. по справі № 1601/2а-5076/11
-залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Калитка
О.М.Судді (підпис) (підпис) Бондар В.О.
Кононенко З.О.