Справа № 1326/8544/12
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
Справа №
876/7267/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів:
Сапіги В.П., Клюби В.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова на
постанову Франківського районного
суду м. Львова від 27 листопада 2012 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова про
зобов'язання відповідача здійснити
підвищення до пенсії відповідно до ст..
77 п. «г» Закону України «Про пенсійне
забезпечення»,-

В С Т А Н О
В И В:

Позивач, ОСОБА_1, в жовтні 2012 року
звернулася в суд з позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова про
зобов'язання підвищити пенсію
відповідно до п. «г» ст.77 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» (далі -
Закон №1788-ХІІ), а саме на 25 процентів
мінімальної пенсії за віком.

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 27.11.2012 року в справі
№1326/8544/2012 заявлений позов задоволено.

Не погодившись із винесеним рішенням,
його оскаржило УПФ, яке посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права, просить скасувати постанову
суду першої інстанції і винести нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Згідно із ст.ст.183-2, 197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
апеляційний суд приходить до
переконання, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Безспірно встановлено, що позивач
перебуває на обліку у відповідача та
отримує пенсію по віку з врахуванням
підвищення до пенсії примусово
переселених членів сім'ї
реабілітованих в розмірі 43,52грн на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України від 16.07.2008р. №654 «Про підвищення
рівня пенсійного забезпечення
громадян» (далі - Постанова №654).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Згідно п. «г» ч.1 ст.77 Закону №1788-ХІІ
громадянам, які необґрунтовано зазнали
політичних репресій і згодом були
реабілітовані, призначені пенсії
підвищуються на 50%, а членам їх сімей,
яких було примусово переселено, - на 25%
мінімальної пенсії за віком.

Згідно п.6 Розділу XV Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до прийняття
відповідного закону до пенсій,
передбачених цим Законом,
установлюються надбавки та
здійснюється їх підвищення згідно із
Законом №1788-ХІІ. Зазначені надбавки та
підвищення встановлюються в розмірах,
що фактично виплачувалися на день
набрання чинності цим Законом з
наступною індексацією відповідно до
законодавства про індексацію грошових
доходів населення. Виплата їх
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон №1788-ХІІ має
вищу юридичну силу в порівнянні з
Постановою №654. Отже, відповідач
неправомірно виплачував підвищення до
пенсії в меншому розмірі, ніж це
передбачено п. «г» ч.1 ст.77 зазначеного
Закону.

У відповідності до ч.1 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму, встановленому
для осіб, що втратили працездатність.
Положення ч.3 ст.28 цього Закону, на думку
колегії суддів не є перешкодою для
застосування величини мінімального
розміру пенсії за віком до обрахування
інших пенсій чи доплат пов'язаних з
мінімальною пенсією за віком, оскільки
чинним законодавством не встановлено
іншого крім передбаченого ч.1 цієї
статті мінімального розміру пенсії за
віком.

Колегія суддів вважає за необхідне
звернути увагу, що пенсія є періодичним
платежем, виплата якої, за загальним
правилом, не обмежена у часі.
Підвищення до пенсії, яке є додатковою
виплатою особі, яка визнана такою, що
має на нього право, нерозривно
пов'язано з виплатою пенсії і також має
не визначений у часі граничний термін
виплати.

Отже, вирішуючи питання про
зобов'язання нарахувати та виплатити
відповідні періодичні платежі, у разі
відсутності спору про право особи на
отримання підвищення до пенсії або
встановлення такого права в судовому
порядку, не можна обмежувати орган,
відповідальний за здійснення їх
нарахування і виплати, певним часовим
проміжком, якщо не відбулося змін у
законодавстві.

Тобто, органи Пенсійного фонду України
зобов'язані проводити нарахування та
виплати відповідних періодичних
платежів зокрема членам сім'ї
реабілітованих громадян до втрати ними
такого права.

Також, слід зазначити, що оскільки
стосовно не нарахованих пенсій ніякими
нормативно-правовими актами, крім КАС
України, не визначено строк звернення
до суду, то під час вирішення спорів,
які виникають із вказаних
правовідносин слід застосовувати
шестимісячний строк звернення до суду
визначений ст.ст.99, 100 КАС України (в
редакції, що була чинна на час
виникнення спірних правовідносин).

За таких обставин, суд апеляційної
інстанції приходить до переконання про
підставність позовних вимог позивача
щодо нарахування та виплати підвищення
до пенсії як члену сім'ї реабілітованих
громадян відповідно до п. «г» ч.1 ст.77
Закону №1788-ХІІ в розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком починаючи з 03.04.2012 року

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії позивача
здійснює Пенсійний фонд України в
особі відповідача, відповідний
обов'язок слід покласти на останнього.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивача у
передбаченому п. «г» ч.1 ст.77 Закону
№1788-ХІІ розмірі апеляційний суд не
вбачає.

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування зазначеного
підвищення до пенсії, як на причину
невиконання покладених на державу
зобов'язань, до уваги не приймаються,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційні вимоги
є неаргументованими та в їх
задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В
А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Франківському районі м. Львова
залишити без задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 27 листопада
2012 року в справі №1326/8544/2012 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
В.П. Сапіга

В.В. Клюба