Справа № 744/505/14
Суддя: Гнип О. І.
Дата ухвалення: 2014-05-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 744/505/14
Провадження № 2-а/744/19/2014
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 року Семенівський
районний суд Чернігівської області у
складі:

головуючого - судді Гнипа О. І.,

при секретарі Бородіній В. В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Семенівка
Чернігівської області адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора
відділення Державної автомобільної
інспекції Щорського районного відділу
УМВС України в Чернігівській області
Ващенок Віктора Петровича про
оскарження постанови посадової особи
органів Державтоінспекції про
накладення адміністративного
стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, пред'явив
адміністративний позов до відповідача,
інспектора відділення Державної
автомобільної інспекції Щорського
районного відділу УМВС України в
Чернігівській області Ващенок Віктора
Петровича, за змістом якого позивач
просить скасувати постанову у справі
про адміністративне правопорушення
інспектора відділення Державної
автомобільної інспекції Щорського
районного відділу УМВС України в
Чернігівській області Ващенок Віктора
Петровича від 03 лютого 2014 року про
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 123 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, а
справу про адміністративне
правопорушення стосовно позивача
закрити. В обґрунтування своїх вимог
ОСОБА_1 у адміністративному позові
зазначив про те, що 03 лютого 2014 року
близько 17 години 40 хвилин він керував
власним автомобілем марки «ВАЗ-21140» по
вулиці Чубарєва в селі Великий Щимель
Щорського району Чернігівської
області. Під'їжджаючи до залізничного
переїзду, він побачив, що рух через
переїзд регулюється світлофором, який
працював в режимі одного миготливого
біло-місячного сигналу, тобто рух через
переїзд не було заборонено. Також перед
переїздом був дорожній знак 2.2 «Проїзд
без зупинки заборонено», який
відноситься до знаків пріоритету. Йому
відомо з Правил дорожнього руху, що
працюючий світлофор має перевагу перед
дорожніми знаками пріоритету, тому він
проїхав переїзд без зупинки, так як
світлофор не забороняв йому рух.
Проїхавши залізничний переїзд, його
автомобіль зупинив інспектор
відділення державної автомобільної
інспекції Щорського районного відділу
УМВС України в Чернігівській області
Ващенок В. П., який сказав, що позивач не
виконав вимоги знаку 2.2 «Проїзд без
зупинки заборонено» та не зупинився
перед залізничним переїздом, чим
порушив Правила дорожнього руху.
Позивач відповів, що не зупинився перед
переїздом, так як працював світлофор в
режимі одного миготливого
біло-місячного сигналу, який не
забороняв рух, а світлофор має перевагу
перед знаками пріоритету. Але
відповідач все одно наполягав, що він
порушив Правила дорожнього руху і
склав на нього протокол про
адміністративне правопорушення за ч. 1
ст. 123 Кодексу України про
адміністративні правопорушення.
Ознайомившись з протоколом, він
відмовився його підписувати, так як
вважав незаконними дії відповідача
щодо складання цього протоколу й
рахував себе не винуватим. Після цього
відповідач запросив одного свідка,
який проїздив мимо, і той своїм
підписом підтвердив факт його відмови
від підписання протоколу. Згодом
відповідач сказав, що направить
протокол до відділення ДАІ
Семенівського РВ УМВС України в
Чернігівській області, тобто за місцем
його проживання, де і відбудеться
розгляд справи. Будь-яких документів
відповідач не надавав, через що позивач
поїхав далі. З дня складання протоколу
пройшло більше двох місяців, але його
на розгляд справи про адміністративне
правопорушення ніхто не викликав,
також ніхто йому не надсилав постанову
по справі про адміністративне
правопорушення. 11 квітня 2014 року до
нього додому прийшов державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Семенівського
районного управління юстиції Міц Р. Ю.,
який вручив постанову про відкриття
виконавчого провадження від 09 квітня
2014 року. Відповідно до даної постанови
позивачеві необхідно добровільно
сплатити штраф у розмірі 800 гривень 00
копійок. Виконавче провадження було
відкрите за постановою по справі про
адміністративне правопорушення від 03
лютого 2014 року, яка була винесена
відповідачем. Цим позивач був дуже
здивований, адже таку постанову
відповідач йому не вручав і не надсилав
за домашньою адресою, так як взагалі
він не проводив розгляд справи і не
повідомляв його яке стягнення
накладене. Цього ж дня, тобто 11 квітня
2014 року, за його вимогою відділом
державної виконавчої служби
Семенівського районного управління
юстиції Чернігівської області було
надано копію постанови по справі про
адміністративне правопорушення серії
АА2 № 343299. Відповідно до вказаної
постанови на позивача було накладене
адміністративне стягнення у виді
штрафу у розмірі 400 гривень 00 копійок.
Але за те, що позивач не сплатив даний
штраф, про який він навіть не знав,
протягом 15 днів, розмір штрафу було
подвоєно. Також у постанові відсутній
його підпис про отримання копії даної
постанови, натомість в нижній частині
постанови написано відповідачем, що
позивач від підпису постанови та від
отримання копії постанови відмовився,
що не відповідає дійсності, адже йому
таку постанову позивачеві ніхто не
надавав. Позивач переконаний, що
постанова по справі про
адміністративне правопорушення від 03
лютого 2014 року, винесена відповідачем,
є протиправною та підлягає скасуванню
за наступних підстав. Відповідно до ч. 2
ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. Рух через залізничні переїзди
регулюється розділом 20 Правил
дорожнього руху. Відповідно до п. 20.3
Правил дорожнього руху для пропуску
поїзда, що наближається, і в інших
випадках, коли рух через залізничний
переїзд заборонено, водій повинен
зупинитися перед дорожньою розміткою
1.12 (стоп-лінією), дорожнім знаком 2.2,
шлагбаумом чи світлофором так, щоб
бачити сигнали, а якщо засоби
організації дорожнього руху відсутні -
не ближче 10 м до найближчої рейки. Тобто
зупинитися водій повинен перед
залізничним переїздом тільки в тому
випадку, коли рух через переїзд
заборонено. У його випадку перед
залізничним переїздом було
встановлено дорожній знак 2.2. «Проїзд
без зупинки заборонено», а також
працював в режимі одного миготливого
біло-місячного сигналу світлофор.
Відповідно до абзацу 2 п. 8.3 Правил
дорожнього руху сигнали світлофорів,
крім жовтого миготливого, мають
перевагу перед дорожніми знаками
пріоритету. Дорожній знак 2.2. «Проїзд
без зупинки заборонено» відноситься
саме до знаків пріоритету, тому сигнал
світлофору мав перед ним перевагу.
Відповідно до п. 8.7.6 Правил дорожнього
руху для регулювання руху на
залізничних переїздах
використовуються світлофори з двома
червоними сигналами або одним
біло-місячним і двома червоними, які
мають такі значення: б) миготливий
біло-місячний сигнал показує, що
сигналізація справна і не забороняє
руху транспортних засобів. Отже, коли
він наближався до переїзду, рух
транспортних засобів не було
заборонено, а тому він не повинен був
зупинятися перед переїздом у
відповідності до п. 20.3 Правил
дорожнього руху. Виходячи з
вищевикладеного, позивач упевнений, що
постанова по справі про
адміністративне правопорушення про
притягнення його до адміністративної
відповідальності і накладення на нього
адміністративного стягнення підлягає
скасуванню, а справа - закриттю. Також
відповідачем порушено його право бути
присутнім при розгляді справи, адже
відповідно до ст. 268 Кодексу України про
адміністративні правопорушення справа
про адміністративне правопорушення
розглядається в присутності особи, яка
притягається до адміністративної
відповідальності. Те, що він був
присутній при розгляді справи, зовсім
нічим не підтверджується.

Позивач ОСОБА_1 та його представник,
адвокат ОСОБА_2, у судовому засіданні
адміністративний позов підтримали
повністю та пояснили про те, що, на їх
погляд, пред'явлений адміністративний
позов підлягає повному задоволенню за
обставин, викладених у позові.

Відповідач Ващенок Віктор Петрович у
судове засідання не прибув, належним
чином був повідомлений про дату, час і
місце судового розгляду, подав до суду
заяву, де просив адміністративну
справу розглянути за його відсутності
та зазначив про те, що у відношенні
вирішення позовних вимог за
адміністративним позовом він
покладається на розсуд суду.

Суд, вислухавши осіб, які беруть участь
у справі, вивчивши матеріали
адміністративної справи та справи про
адміністративне правопорушення,
вважає за необхідне адміністративний
позов задовольнити частково за
наступних обставин.

У справі встановлено, що інспектором
відділення Державної автомобільної
інспекції Щорського районного відділу
УМВС України в Чернігівській області
Ващенок Віктором Петровичем згідно
оскаржуваної постанови серії АА2 № 343299
від 03 лютого 2014 року на ОСОБА_1 за ч. 1 ст.
123 Кодексу України про адміністративні
правопорушення було накладене
адміністративне стягнення у виді
штрафу у розмірі 400 гривень. За
постановою позивач ОСОБА_1
відповідачем Ващенок В. П. був визнаний
винним у тому, що ОСОБА_1 03 лютого 2014
року о 17 годині 40 хвилин по вулиці
Чубарєва у селі Великий Щимель
Щорського району Чернігівської
області керував автомобілем марки
«ВАЗ-21140», номерний знак НОМЕР_1, та при
проїзді залізничного переїзду не
виконав вимогу дорожнього знаку 2.2
«Проїзд без зупинки заборонено»
Додатку 1 до Правил дорожнього руху.

Незважаючи на приведені вище доводи
позивача із приводу начебто не
порушення ним вимог Правил дорожнього
руху, суд в цілому погоджується із
позицією відповідача щодо не
дотримання позивачем приписів
згаданого дорожнього знаку з таких
підстав.

Позивач, як на ключовий аргумент своєї
позиції посилається на положення
абзацу 2 п. 8.3 Правил дорожнього руху
згідно з яким сигнали світлофорів, крім
жовтого миготливого, мають перевагу
перед дорожніми знаками пріоритету,
через що робить висновок, з урахуванням
віднесення дорожнього знаку «Проїзд
без зупинки заборонено» до знаків
пріоритету, про правомірність своїх
дій на залізничному переїзді.

Втім, такий висновок позивача є хибним,
адже позивач при наданні тлумачення
Правил дорожнього руху не звертає
увагу на те, що наведений абзац 2 п. 8.3
Правил дорожнього руху вказує на
певний вид світлофору, тобто такий
світлофор, який може подавати, поряд з
іншими сигналами, жовтий сигнал.

Системний аналіз змісту Правил
дорожнього руху вказує на те, що
світлофор для регулювання руху через
залізничні переїзди (перед яким
опинився позивач у розглядуваній судом
ситуації) зовсім не може подавати
сигнали жовтого кольору, оскільки
подає сигнали тільки червоного та
біло-місячного кольору (Додаток 3 до
Правил дорожнього руху, п. п. 8.7, 8.7.6
Правил дорожнього руху).

З огляду на викладене, суд вважає, що
положення абзацу 2 п. 8.3 Правил
дорожнього руху щодо переваги сигналів
світлофора над знаками пріоритету, на
які посилається позивач, не стосуються
світлофорів для регулювання руху через
залізничні переїзди, а стосуються
здебільшого загальних видів
світлофорів (перших чотирьох видів
світлофорів, зображених на Додатку 3 до
Правил дорожнього руху, тобто: 1). з
вертикальним розміщенням сигналів; 2). з
горизонтальним розміщенням сигналів;
3). з додатковою секцією; 4). для
регулювання руху у визначених
напрямках).

Таким чином, суд зауважує, що
відповідач мав певне підґрунтя для
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності.

Втім, оскаржувана постанова про
накладення на позивача
адміністративного стягнення не може
вважатися правомірною через порушення
при її винесенні процесуальних прав
позивача, обумовлених ст. 268 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, а саме прав щодо
присутності особи, яка притягається до
адміністративної відповідальності,
при розгляді справи про
адміністративне правопорушення. На це
вказують як приведені у
адміністративному позові не
спростовані відповідачем твердження
позивача із цього приводу, так і те, що
відповідач ще при складанні протоколу
про адміністративне правопорушення у
ньому вже заздалегідь зазначив, що
позивач відмовився підписувати як
протокол про адміністративне
правопорушення, так і постанову по
справі про адміністративне
правопорушення , що є не можливим,
оскільки така постанова може бути
винесена тільки після складання
згаданого протоколу.

Таким чином, через порушення
процесуальних прав позивача,
оскаржувана постанова відповідача не
може бути визнана судом цілком
законною, через що вона підлягає
скасуванню у судовому порядку.

Однак, скасовуючи постанову, суд не
може надіслати справу на новий розгляд
або винести інше рішення по справі про
адміністративне правопорушення
відносно позивача, через закінчення
строків накладення адміністративного
стягнення.

Так, відповідно до п. 7 ст. 247 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення провадження у справі
про адміністративне правопорушення не
може бути розпочате, а розпочате
підлягає закриттю у випадку закінчення
на момент розгляду справи про
адміністративне правопорушення
строків, передбачених ст. 38 цього
Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 38 вищезазначеного
Кодексу адміністративне стягнення
може бути накладено не пізніш як через
два місяці з дня вчинення
правопорушення, а при триваючому
правопорушенні - не пізніш як через два
місяці з дня його виявлення, за
винятком випадків, коли справи про
адміністративні правопорушення
відповідно до цього Кодексу підвідомчі
суду (судді).

Таким чином, ураховуючи те, що з часу
вчинення поставлених до вини діянь
особі, яка притягалася до
адміністративної відповідальності (03
лютого 2014 року), до цього часу (30 квітня
2014 року) пройшло більш ніж два місяці,
оскаржувана постанова по справі про
адміністративне правопорушення
підлягає скасуванню, а справа про
адміністративне правопорушення
підлягає закриттю зі звільненням
позивача від адміністративної
відповідальності у зв'язку із
закінченням строку накладення
адміністративного стягнення.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 11, 17, 18, 19, 158,
159, 160, 161, 162, 163, 167, 1712 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
інспектора відділення Державної
автомобільної інспекції Щорського
районного відділу УМВС України в
Чернігівській області Ващенок Віктора
Петровича про оскарження постанови
посадової особи органів
Державтоінспекції про накладення
адміністративного стягнення -
задовольнити частково.

Постанову серії АА2 № 343299 від 03
лютого 2014 року інспектора відділення
Державної автомобільної інспекції
Щорського районного відділу УМВС
України в Чернігівській області
Ващенок Віктора Петровича про
накладення адміністративного
стягнення у виді штрафу в розмірі 400
(чотириста) гривень 00 копійок на ОСОБА_1
за вчинення адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 123
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, - визнати протиправною
та скасувати, а справу про
адміністративне правопорушення щодо
ОСОБА_1 провадженням закрити у зв'язку
із закінченням строку накладення
адміністративного стягнення,
звільнивши його від адміністративної
відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.
123 Кодексу України про адміністративні
правопорушення.

В решті адміністративного позову -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Суддя: О. І. Гнип