Справа № 28/365
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 28/365
Головуючий у 1-й інстанції: Смирнова
Суддя-доповідач: Федотов І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Губської О.А. та Епель О.В.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві на постанову
Господарського суду міста Києва від 06
лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укренерго», товариства з обмеженою
відповідальністю «Техмаш» про
визнання угоди недійсною та стягнення
коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Державна податкова інспекція у
Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві (далі - позивач)
звернулася до Господарського суду
міста Києва з адміністративним позовом
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Укренерго» (далі -
відповідач-1), товариства з обмеженою
відповідальністю «Техмаш» (далі -
відповідач-2) про визнання угоди на суму
5841,00 грн., укладеної між відповідачами
шляхом обміну документами, недійсною
на підставі статті 49 Цивільного
кодексу УРСР, а також зобов'язання
відповідача-1 повернути відповідачу-2
грошові кошти в розмірі 5841,00 грн. та
стягнення з відповідача-2 в доход
бюджету товарно-матеріальних
цінностей, отриманих за спірною угодою,
вартістю 5841,00 грн.

Господарський суд міста Києва своєю
постановою від 06 лютого 2014 року у
задоволенні адміністративного позову
відмовив.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Господарського суду міста
Києва від 06 лютого 2014 року та ухвалити
нову, якою задовольнити
адміністративний позов у повному
обсязі, так як, на його думку, зазначену
постанову суду прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанова суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши доводи апеляційної скарги
та перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, у 2002
році між товариством з обмеженою
відповідальністю (далі - ТОВ)
«Укренерго» і товариством з обмеженою
відповідальністю «Техмаш» в усній
формі було укладено договір поставки
товарно-матеріальних цінностей.

23 липня 2002 року ТОВ «Укренерго» було
здійснено поставку товару вартістю
5841,00 грн. ТОВ «Техмаш», на підставі чого
відповідачем-1 видано відповідачу-2
відповідну податкову накладну.

15 серпня 2002 року ТОВ «Техмаш» виконало
своє зобов'язання за спірним договором
щодо здійснення оплати товару шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок ТОВ «Укренерго».

Спірні правовідносини регулюються
нормами Цивільного кодексу УРСР, який
був чинним на момент виникнення
спірних правовідносин (далі - ЦК УРСР),
Господарським кодексом України (далі -
ГК України), Законом України «Про
державну податкову служби», що діяв під
час виникнення спірних правовідносин
(далі - Закон № 509-XII).

Так, згідно з пунктом 11 статті 10 Закону
№ 509-XII, Державні податкові інспекції в
районах, містах без районного поділу,
районах у містах, міжрайонні та
об'єднані спеціалізовані державні
податкові інспекції виконують,
зокрема, такі функції, як подають до
судів позови до підприємств, установ,
організацій та громадян про визнання
угод недійсними і стягнення в доход
держави коштів, одержаних ними за
такими угодами, а в інших випадках -
коштів, одержаних без установлених
законом підстав, а також про стягнення
заборгованості перед бюджетом і
державними цільовими фондами за
рахунок їх майна.

Відповідно до статті 49 ЦК УРСР, якщо
угода укладена з метою, завідомо
суперечною інтересам соціалістичної
держави і суспільства, то при наявності
умислу у обох сторін, у разі виконання
угоди обома сторонами, в доход держави
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання угоди однією
стороною, з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею і все
належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. При
наявності ж умислу лише у однієї з
сторін все одержане нею за угодою
повинно бути повернуто другій стороні,
а одержане останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується в
доход держави.

З викладеної правової норми
вбачається, що застосування санкцій,
передбачених статтею 49 ЦК УРСР,
обумовлює необхідність одночасної
наявності сукупності наступних умов: 1)
мета укладання договору завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства; 2) намір особи укласти
договір саме з такою метою; 3) наявність
умислу в обох сторін.

Разом з тим, як було правильно
встановлено судом першої інстанції та
вбачається з матеріалів справи, у
господарських правовідносинах між
відповідачем-1 та відповідачем-2 при
укладенні та виконанні ними спірного
договору поставки відсутні вказані
умови, наявність яких є виключною
правовою підставою для застосування
положень статті 49 ЦК УРСР.

Більш того, судова колегія звертає
увагу на те, що ЦК УРСР втратив чинність
з 01 січня 2004 року. Господарський кодекс
України, що набрав чинності з 1 січня 2004
року, містить норми, які за предметом
регулювання та встановленими
санкціями відповідають положенням
статті 49 ЦК УРСР.

Однак, відповідно до пункту 5 розділу IX
«Прикінцеві положення» ГК, положення
останнього щодо відповідальності за
порушення правил здійснення
господарської діяльності
застосовуються в разі, якщо такі
порушення були вчинені після набрання
чинності цими положеннями. Положення
ГК щодо відповідальності за порушення,
зазначені в абзаці першому того ж
пункту, вчинені до набрання чинності
відповідними положеннями названого
Кодексу стосовно відповідальності
учасників господарських відносин,
застосовуються в разі, якщо вони
пом'якшують відповідальність за
вказані порушення.

Крім того, встановлені частиною першою
статті 208 ГК санкції можуть бути
застосовані лише з дотриманням
строків, установлених статтею 250 цього
Кодексу, -протягом шести місяців з дня
виявлення порушення, але не пізніше ніж
через один рік з дня порушення
суб'єктом установлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності, крім
випадків, передбачених законом.

Тож, проведення аналізу викладених
правових приписів та дослідження
обставин справи надає привід
стверджувати про те, що в даному
випадку відсутні жодні правові
підстави для визнання недійсною угоди,
укладеної між відповідачами, та
застосування відповідних санкцій.

Посилання апелянта на рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 19 грудня 2003 року у справі №
2-5375/6, яким було визнано недійсними з
моменту реєстрації установчі
документи ТОВ «Укренерго», виходячи зі
змісту статті 72 КАС України, колегія
суддів вважає необґрунтованим,
оскільки зазначене рішення було
скасовано ухвалою Апеляційного суду
міста Києва від 17 березня 2005 року, яка
набрала законної сили.

Враховуючи викладене, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо необхідності відмови у
задоволенні позову і приходить до
висновку про те, що судом першої
інстанції було повно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
визначено норми матеріального та
процесуального права, які підлягають
застосуванню, із дотриманням вимог
статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Таким чином, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві залишити без
задоволення, а постанову
Господарського суду міста Києва від 06
лютого 2014 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів у місті Києві залишити без
задоволення, а постанову
Господарського суду міста Києва від 06
лютого 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної через п'ять
днів після направлення її копії
особами, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Федотов І.В.

Судді:
Епель О.В.

Губська О.А.