Справа № 2а-13022/10/2670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/1612/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук
Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргуДержавної
податкової інспекції у Голосіївському
районі м.Києва

на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від
11.11.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22.12.2010

у справі №2а-13022/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Круп'яний дім»

до Державної податкової інспекції у
Голосіївському районі м.Києва

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
11.11.2010, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.12.2010,
позов задоволено. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення №/0 та
№/0 від 24.06.2010, №/1 та №/1
від 27.09.2010.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового рішення про відмову в позові, з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права.

Сторони представників у судове
засідання касаційної інстанції не
направили, про час ті місце розгляду
справи повідомлені. Відповідно до ст.41
Кодексу адміністративного судочинства
України фіксування судового засідання
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з такого.

Відповідачем проведено планову виїзну
перевірку з питань дотримання
позивачем вимог податкового
законодавства за період з 01.04.2008 по
31.12.2009, валютного та іншого
законодавства за період з 01.04.2008 по
31.12.2009, за результатами якого складено
акт №634/1-23-30-31481731 від 10.06.2010.

За висновками акта перевірки позивачем
допущено порушення пп. 7.3.3 п. 7.3 ст. 7, п.1.23
ст. 1, пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», а саме заниження
позивачем в 4 кварталі 2008 року прибутку
від перерахунку балансової вартості
валюти, яка обліковувалась на валютних
рахунках на загальну суму 54112 грн., що
призвело до заниження податку на
прибуток в сумі 13528 грн., а також не
включення у 3-му кварталі 2009 року до
складу валових доходів вартість
послуг, безоплатно наданих ТОВ
«Еко-Статус» на загальну суму 2035000 грн.,
що призвело до заниження скоригованого
валового доходу підприємством на
загальну суму 2035000 грн. та заниження
податку на прибуток на 508750 грн.; пп. 7.4.1,
7.4.5 п. 7.4, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість» що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 7392049
грн.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення №/0 від
24.06.2010 про визначення податкового
зобов?язання з податку на додану
вартість в загальній сумі 11060850 грн., у
т.ч. 7373900,00 грн. за основним платежем та
3686950,00 грн. штрафних санкцій та №/0
від 24.06.2010 про визначення податкового
зобов?язання з податку на прибуток в
загальній сумі 683019,60 грн., у т.ч. 522278,00
грн. за основним платежем та 160741,6
штрафних (фінансових) санкцій.

За наслідками адміністративного
оскарження скарги платника залишені
без задоволення, прийняті податкові
повідомлення-рішення з відповідним
індексом, якими доведено нові граничні
строки сплати податкових зобов??язань.

Суд першої інстанції, з доводами якого
погодився суд апеляційної інстанції,
дійшов висновку про наявність підстав
для задоволення позовних вимог в
повному обсязі, з огляду на не
підтвердження відповідачем фактів
виявлених під час перевірки порушень.

Зокрема, судами попередніх інстанцій,
зазначено про відсутність в діях
позивача порушень пп.7.3.3 п.7.3 ст.7 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» при здійсненні
перерахунку балансової вартості
іноземної валюти, станом на 31.12.2008, що
зумовило виникнення збитку, який
збільшив валові витрати по отриманим в
іноземній валюті кредитам, при цьому
такий висновок жодним чином не
обґрунтовано посиланням на первинні
документи, які б підтверджували
результати від перерахунку балансової
вартості валюти на банківських
рахунках.

Щодо висновків відповідача про
заниження позивачем валових доходів
за 3 квартал 2009 року внаслідок не
включення суми 2035000 грн., яка є
кредиторською заборгованість перед
ТОВ «Еко-Статус» за договором від 10.11.2008
№11/08 про надання
інформаційно-консультаційних послуг, у
зв?язку з визнанням ТОВ «Еко-Статус»
банкрутом та скасуванням державної
реєстрації 06.11.2009, то суди попередніх
інстанцій, спростовуючи такі доводи
податкового органу, посилались на
наявність додаткової угоди до даного
договору від 07.05.2009 згідно якої оплата
залишку вартості послуг виконавця
здійснюється у вексельній формі на
суму 2035000 грн. Відповідно до акту
прийому-передачі простих векселів від
11.05.2009 ТОВ «Круп?яний дім» передав
прості векселі ТОВ «Еко-Статус», у
зв??язку з чим ліквідатором ТОВ
«Еко-Статус» не пред?являлась вимога на
оплату дебіторської заборгованості в
сумі 2035000 грн., так як розрахунок за
виконані роботи (послуги) був
проведений.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про
цінні папери та фондовий ринок» від
23.02.2006 № 3480-IV (зі змінами та
доповненнями, за текстом - Закон № 3480-IV)
вексель - це цінний папір, який
посвідчує безумовне грошове
зобов'язання векселедавця або його
наказ третій особі сплатити після
настання строку платежу визначену суму
власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до п. 2 ст. 3 цього Закону
вексель відноситься до боргових цінних
паперів.

Боргові цінні папери - це цінні папери,
що посвідчують відносини позики і
передбачають зобов'язання емітента
сплатити у визначений строк кошти
відповідно до зобов'язання.

Видавати переказні й прості векселі
можна лише для оформлення грошового
боргу за фактично поставлені товари,
виконані роботи, надані послуги (ст. 4
Закону України «Про обіг векселів в
Україні» від 05.04.2001 № 2374-III (зі змінами
та доповненнями, за текстом - Закон №
2374-III).

При цьому датою збільшення валових
витрат у емітента простого векселя -
покупця товарів (робіт, послуг) згідно з
пп. 11.2.1 п. 11.2 ст. 11 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємства»
від 28.12.94 № 334/94-ВР (зі змінами та
доповненнями, за текстом - Закон №
334/94-ВР) є дата оприбуткування товарів
(робіт, послуг) за ціною, визначеною
договором купівлі-продажу, а для
продавця (отримувача векселя) згідно з
пп. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 цього Закону датою
збільшення валового доходу є дата
відвантаження товарів (робіт, послуг).

Згідно з нормою ст. 4 Закону № 2374-III
встановлено, що у разі видачі (передачі)
векселя відповідно до договору
припиняються грошові зобов'язання щодо
платежу за цим договором та виникають
грошові зобов'язання щодо платежу за
векселем.

Таким чином, у покупця - емітента
простого векселя виникає зобов'язання
сплатити певну суму, зазначену в
простому векселі, і припиняються
зобов'язання за договором
купівлі-продажу.

Питання відображення в податковому
обліку сум за простроченими векселями
регулюється пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 та пп. 5.2.8 п.
5.2 ст. 5 Закону № 334/94-ВР та для цілей
оподаткування такі суми включаються до
складу валових доходів як доходи з
інших джерел та від позареалізаційних
операцій, у тому числі у вигляді сум
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку в звітному
періоді.

Згідно з пп. 1.22.1 п. 1.22 ст. 1 Закону №
334/94-ВР під безповоротною фінансовою
допомогою слід розуміти суму
заборгованості платника податку перед
іншою юридичною або фізичною особою, що
залишилася нестягнутою після
закінчення строку позовної давності.

Враховуючи вищенаведене,
заборгованість векселедавця перед
векселедержателем, за якою минув строк
позовної давності, відноситься до
безповоротної фінансової допомоги і на
дату прострочення заборгованості за
виданим векселем векселедавець суму,
зазначену в векселі, повинен включити
до складу валового доходу.

Відповідно до п. 3 ст. 205 Господарського
кодексу України від 16.01.2003 № 436-IV (зі
змінами та доповненнями) господарське
зобов'язання припиняється
неможливістю виконання у разі
ліквідації суб'єкта господарювання,
якщо не допускається
правонаступництво за цим
зобов'язанням.

Щодо позовної давності, то відповідно
до ст. 256 Цивільного кодексу України від
16.01.2003 № 435-IV (зі змінами та
доповненнями, за текстом - Цивільний
кодекс) встановлено, що позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

При цьому перебіг позовної давності
зупиняється у випадку, якщо
пред'явленню позову перешкоджала
надзвичайна або невідворотна за даних
умов подія (непереборна сила) (ст. 263
Цивільного кодексу).

Таким чином, у разі якщо
підприємство-кредитор ліквідовано без
визнання правонаступництва, то
господарське зобов'язання щодо
погашення векселів, отримувачем яких
він є, припиняється. При цьому перебіг
позовної давності щодо заборгованості
за такими векселями зупиняється.

Разом з тим, процедура банкротства
передбачає реалізацію усіх активів
підприємства для погашення його
зобов?язань, у зв?язку з чим
постачальник товарів (послуг)
отриманий вексель може продати,
передати в оплату за товари, роботи,
послуги або пред?явити його до оплати
емітенту при настанні строку платежу.

Постачальник товару також може
передати, продати вексель іншій особі
до настання строку платежу по векселю.
Держатель векселя не зобов?язаний
повідомляти емітента про такі
операції, тобто на момент відкриття
провадження по справі про банкрутство
держателем векселя може бути будь-яка
інша особа, про що у емітента векселя
може і не бути інформації.

Однак, обов?язок емітента векселя
сплатити по векселю при настанні
строку платежу не може бути змінений
фактом визнання отримувача векселя
банкрутом.

З огляду на викладене, для правильного
вирішення спору, судами попередніх
інстанцій підлягали встановленню
обставини включення спірних векселів
на загальну суму 2035000 грн. у
ліквідаційну масу ТОВ «Еко-Статус».
Крім того, з огляду на наявність
доводів податкового органу що
отримання позивачем акта
приймання-передачі простих векселів
від 11.05.2009 відбулося 04.01.2010, тобто після
скасування державної реєстрації ТОВ
«Еко-Статус», враховуючи положення
статті 5 Закону України «Про обіг
векселів в Україні» і ст. 14 Закону
України «Про цінні папери та фондовий
ринок», згідно яких векселі (переказні
та прості) складаються у документарній
формі на бланках з відповідним
ступенем захисту від підроблення,
форма і порядок виготовлення яких
затверджуються Державною комісією з
цінних паперів та фондового ринку за
погодженням з Національним банком
України з урахуванням норм
Уніфікованого закону, для
підтвердження факту видачі позивачем
спірних векселів у зазначену ним дату,
необхідно встановити коли позивачем
були придбані бланки спірних векселів,
у якому банку.

Також, підлягає встановленню дійсний
держатель цих векселів на час
ліквідації ТОВ «Еко-Статус».

Щодо формування позивачем податкового
кредиту за господарськими операціями з
ТОВ «Еко-Статус», ТОВ «Компанія
Преміум», ТОВ «Комплекс Технолоджис»,
то наявність належним чином оформлених
податкових накладних та інших
первинних документів, не є безумовною
підставою для віднесення сум,
визначених ними, до складу податкового
кредиту за умови доведення податковим
органом того, що відомості, які
містяться в таких документах, не
відповідають дійсності.

У разі підтвердження доводів
податкового органу про нездійснення
господарських операцій, визначення
податкового кредиту було би
безпідставним, незважаючи на наявність
у платника податку (позивача у справі)
податкової накладної та інших
первинних документів, що за формою
відповідають вимогам чинного
законодавства, а також доказів сплати
продавцю вартості товару з податком на
додану вартість.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 159 КАС
України законним є рішення, ухвалене
судом відповідно до норм матеріального
права при дотриманні норм
процесуального права, а обґрунтованим
- ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

У разі якщо сторони не надали доказів,
які підтверджують або спростовують
правомірність віднесення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту та збільшення сум витрат або
надані докази були недостатніми, суд,
керуючись частинами 4, 5 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України, зобов'язаний із власної
ініціативи витребувати докази, які
підтверджують або спростовують ці
обставини.

Не встановлення та ненадання правової
оцінки обставинам, які мають суттєве
значення у справі, виключає можливість
для висновку суду касаційної інстанції
щодо правильності застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні спору.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судове рішення підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи
необхідно врахувати викладене,
всебічно і повно з'ясувати і перевірити
всі фактичні обставини справи,
об'єктивно оцінити докази, що мають
юридичне значення для її розгляду та
вирішення спору по суті і, в залежності
від встановленого, правильно визначити
норми матеріального права, що
підлягають застосуванню до спірних
правовідносин та прийняти
обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 220, 221, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
м.Києва задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 11.11.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.12.2010
скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун