Справа № 2-а-22656/10/0570
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/7020/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Лосєва А.М.

розглянула у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті
Краматорську Донецької області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 27.10.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011 у
справі №2-а-22656/10/0570 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СП Гевіс» до
Державної податкової інспекції у місті
Краматорську Донецької області про
визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень

Заслухавши доповідь судді Шипуліної
Т.М., перевіривши доводи касаційної
скарги щодо дотримання правильності
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія:

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 27.10.2010,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 20.01.2011, позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «СП Гевіс»
(далі - ТОВ «СП Гевіс», позивач) до
Державної податкової інспекції у місті
Краматорську Донецької області (далі -
ДПІ у м. Краматорську Донецької
області) задоволено. Скасовано
податкові повідомлення-рішення від
06.09.2010 №/0/35993 про нарахування суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток та застосування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі
266184,30грн., №/0/35994/10/23-3 про
зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 31589,00грн.,
зобов'язання сплатити податок на
додану вартість у розмірі 2777,00грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій на суму 1389,00грн.

Не погоджуючись із рішеннями судів
попередніх інстанцій, ДПІ у м.
Краматорську Донецької області 09.02.2011
звернулась з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
який ухвалою від 16.02.2011 прийняв її до
свого провадження.

В касаційній скарзі ДПІ у м.
Краматорську Донецької області
просить скасувати постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 27.10.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011,
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог ДПІ у м.
Краматорську Донецької області
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3, пп.
5.4.4. п. 5.4, п. 5.10 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
пп. 7.7.1, п. «а» пп. 7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», ст.ст. 9, 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Перевіривши матеріалами справи
наведені у скарзі доводи, колегія
суддів, дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у м. Краматорську
Донецької області було проведено
планову виїзну перевірку позивача з
питань дотримання вимог податкового ,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.04.2009 по 31.03.2010, за
результатами якої складено акт від
18.08.2010 №1830/23-2-14324054.

На підставі вказаного акта
перевірки відповідачем винесено
податкові повідомлення-рішення від
06.09.2010 №/0/35993 про визначення
позивачу суми податкового зобов'язання
з податку на прибуток у розмірі
266184,30грн., з яких 199208,00грн. основного
платежу та 66976,30грн. штрафних
(фінансових) санкцій та №/0/35994/10/23-3
про зменшення суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 31589,00грн., з яких
невідшкодовано на момент проведення
перевірки 151515,00грн. У зв'язку з тим, що
заявлені до відшкодування суми податку
на додану вартість на момент
проведення перевірки відшкодовано в
розмірі 8956,00грн., ТОВ «СП Гевіс»
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 2777,00грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції на суму 1389,00грн.

Фактичною підставою для
визначення позивачу податкових
зобов'язань слугував висновок
податкового органу про порушення ТОВ
«СП Гевіс» вимог п. 5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2
пп. 5.3.9 п. 5.3, пп. 5.4.4 п. 5.4 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», яке полягало у заниженні
податку на прибуток в періоді що
перевірявся на загальну суму 199208,00грн.,
внаслідок нездійснення перерахунку
валових витрат у зв'язку з поверненням
товарів ТОВ «АЛКТ», неправомірності
віднесення позивачем до складу валових
витрат сум по оплаті електроенергії
орендодавцям у приміщеннях, які
орендуються позивачем для ведення
господарської діяльності та витрат сум
на маркетингові послуги, факт
використання яких у господарській
діяльності позивача не доведено, а
також вимог п.п. 7.7.1, 7.7.2 п 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», яке полягало у завищенні
суми бюджетного відшкодування податку
на додану вартість у розмірі 31589,00грн.,
внаслідок віднесення до складу
податкового кредиту суми сплаченої
електроенергії, маркетингових послуг
та повернення товару.

Відповідно до п. 5.10 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» у разі коли після продажу
товарів (робіт, послуг) здійснюється
будь-яка зміна суми компенсації їх
вартості, включаючи перерахунок у
випадках повернення проданих товарів
чи права власності на такі товари
(результати робіт, послуг) продавцю,
платник податку - продавець та платник
податку - покупець здійснюють
відповідний перерахунок валових
доходів або валових витрат (балансової
вартості основних фондів) у звітному
періоді, в якому сталася така зміна
суми компенсації.

В акті перевірки зазначено, що згідно п.
3.2.1 позивачем не проведено коригування
валових витрат у сторону їх зменшення
по сумам повернених постачальникам
матеріалів у рядку 04.1 (витрати на
придбання) та рядку 05.1 (зміна суми
компенсації вартості товарів)
декларації з податку на прибуток за
перше півріччя 2009 року та в декларації
за 3 квартали 2009 року, як передбачено
вимогами п. 5.10 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

З матеріалів справи вбачається, згідно
видаткових накладних позивачем було
повернуто постачальнику ТОВ «АЛТК»
гранулят ПХВ на суму 20059,91грн.

Згідно з наявними в матеріалах справи
оборотно-сальдовими відомостями по
рахунку валові витрати (контрагенти
валові витрати/доходи; продаж
(придбання) товарів за 2008 рік) сума
валових витрат за 2008 рік становить
6922916,02грн. Зазначені данні співпадають
з даними декларації з податку на
прибуток за 2008 рік.

Відтак, посилання податкового
органу на те, що в періоді, в якому
сталася заміна суми компенсації
повернених товарів припадав на 1 та 3
квартали 2009 року є помилковим, оскільки
отримання товару 06.10.2008 та встановлення
його непридатності до використання у
зв'язку з неналежною якістю та визнання
цього факту постачальником ТОВ «АЛТК»,
відбулося в одному податковому
періоді, а саме 4 кварталі 2008 року. Отже,
витрати по придбанню гранулята не було
включено до складу валових витрат по
декларації з податку на прибуток за 2008
рік.

Таким чином, посилання
податкового органу на те, що фактичне
повернення товару на адресу ТОВ «АЛТК»,
як на підставу коригування валових
витрат саме в періоді повернення, не
ґрунтується на нормах Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», оскільки позивачем не
включалися суми у розмірі 20059,91грн. у
валові витрати за результатами
декларування з податку на прибуток за
2008 рік.

Поняття та склад валових витрат
визначені статтею 5 Закону № 334,
відповідно до пункту 5.1 якої валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності. Склад валових витрат
наведений у п. 5.2 даної статті. Витрати,
які не включаються до складу валових
витрат, визначені п. 5.3 вищенаведеної
статті. Відповідно до пп. 5.3.9 даного
пункту не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Пунктом 5.11 ст. 5 вказаного Закону
передбачено, що встановлення
додаткових обмежень щодо віднесення
витрат до складу валових витрат
платника податку, крім тих, що
зазначені у цьому Законі, не
дозволяється.

Правові засади регулювання,
організації, ведення бухгалтерського
обліку та складання фінансової
звітності в Україні визначені Законом
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 Закону № 996
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства; первинний документ -
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення; фінансова звітність -
бухгалтерська звітність, що містить
інформацію про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства за звітний період.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Виходячи з вимог Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.

Згідно п. 3.2 ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік і фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

З матеріалів справи вбачається, що між
позивачем та ВАТ НВП «Оснастка» та АТ
«Норд» укладено договори оренди
виробничих приміщень №1194-А та №31674
відповідно, умовами яких передбачено,
що облік і плата електричної енергії
проводиться згідно показників
приборів обліку.

Кількість та вартість електричної
енергії обрахована орендодавцем за
показниками приладів обліку,
включається до актів надання послуг з
оренди виробничих площ та сплачується
позивачем на підставі відповідних
рахунків орендодавців та актів про
надання послуг.

Факт здійснення господарської
операції підтверджується актами
надання послу, що є документами
первинного бухгалтерського обліку, які
відображені в бухгалтерському обліку
позивачем з підтвердженням їх
здійснення по всіх необхідних
рахунках.

Стаття 4 Закону № 996 передбачає, що
бухгалтерський облік та фінансова
звітність ґрунтуються на таких
основних принципах як, зокрема,
превалювання сутності над формою -
операції обліковуються відповідно до
їх сутності, а не лише виходячи з
юридичної форми.

Таким чином, не може бути підставою для
зменшення валових витрат на вартість
послуг з отримання електроенергії
відсутність двосторонніх актів зняття
показників лічильників обліку
електроенергії з посиланням на Правила
користування електроенергією,
затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996
№28, у зв'язку з тим, що зазначені
правила регулюють взаємовідносини, які
виникають в процесі продажу і купівлі
електричної енергії між виробниками
або постачальниками електричної
енергії та споживачами. Оскільки
позивач безпосередньо не має
взаємовідносин з виробником або
постачальником електричної енергії, а
є лише її користувачем, посилання
податкового органу на відсутність
первинних облікових документів, що
підтверджують правомірність
віднесення витрат на придбання
електроенергії до складу валових
витрат та використання їх у
господарській діяльності не є такими,
що відповідають чинному законодавству
з питань оподаткування.

Враховуючи зазначене, суди попередніх
інстанцій дійшли правомірного
висновку про безпідставність
виключення зі складу валових витрат
сум пов'язаних з оплатою
електроенергії, яка використовувалася
позивачем у його виробничій
діяльності.

Не знайшов свого підтвердження і
висновок податкового органу про
неправомірність віднесення позивачем
до складу валових витрат сум на
маркетингові послуги, зв'язок яких не
встановлено з господарською
діяльністю позивача.

З матеріалів справи вбачається, згідно
акта виконаних робіт, на виконання
договору №161009-01 від 16.10.2009 про надання
маркетингових послуг, позивачем було
укладено контракти купівлі продажу
профілів та комплектуючих для
пластикових вікон. Зміст господарських
операцій полягав у наданні
маркетингових послуг по дослідженню
ринку продукції, що випускає позивач.
Результат надання вказаних послуг
оформлено звітом про проведені
дослідження, факт надання послуг -
актом приймання-передачі.

Крім того, враховуючи той факт, що
документальна перевірка проводилася у
приміщенні слідчого відділу
податкової міліції ДПІ у м.
Краматорську Донецької області, у
відсутності посадових осіб позивача та
без можливості документально
підтвердити дійсність використання
маркетингових послуг у господарській
діяльності позивача, шляхом укладання
контрактів купівлі-продажу, висновки
податкового органу про завищення
валових витрат є необґрунтованим.

Згідно п 3.2.1 акта перевірки
встановлено, що позивачем безпідставно
завищено валові витрати у зв'язку з
задекларованими в рядку 05.2 декларації
з податку на прибуток за перше півріччя
2009 року «самостійно виявлені помилки
минулих податкових періодів» у розмірі
126031,00грн., оскільки під час проведення
перевірки позивачем не було надано
розрахунків, додаткових документів,
які б підтверджували правомірність
задекларованої суми.

Підставою для висновку про
безпідставність завищення валових
витрат відповідач зазначає акт
попередньої планової виїзної
перевірки від 10.09.2009 №2203/23-2-14324054 за
період з 01.01.2008 по 31.03.2009, яким були
досліджені валові витрати того періоду
та висновки якого позивачем не
оскаржувались.

Проте, вказані висновки податкового
органу є безпідставними, оскільки
постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 25.01.2010 у
справі №2а-6553/09/0570 за позовом ТОВ «СП
Гевіс» до ДПІ у м. Краматорську про
визнання незаконними та скасування
податкових повідомлень-рішень за
наслідками акту планової виїзної
перевірки від 10.09.2009 №2203/23-2-14324054 за
період з 01.01.2008 по 31.03.2009 зазначені
рішення визнані протиправними та
скасовані. Судом встановлено, що
податковим органом безпідставно
зроблено висновок про завищення складу
валових витрат ТОВ «СП Гевіс» за
перевіряємий період та
неправомірність виключення зі складу
валових витрат сум у розмірі 5794457,00грн.

Відповідно до частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням, в адміністративній,
цивільній або господарській справі що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, обставини, які зазначені
відповідачем в акті перевірки, не
відповідають дійсності, а отже, не
приймаються як докази здійснення
правомірних дій щодо виключення зі
складу валових витрат суми 126031,00грн.

Що стосується завищення суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість у розмірі 31589,00грн.,
внаслідок віднесення до складу
податкового кредиту суми сплаченої
електроенергії, маркетингових послуг
та повернення товару слід зазначити
наступне.

З акта перевірки вбачається, що вказані
порушення, на думку відповідача,
полягають у тому, що виключивши суму зі
складу валових витрат, пов'язаних зі
здійсненням господарської діяльності,
які досліджувались при розгляді
попереднього спірного податкового
повідомлення-рішення у даному рішенні,
позивач безпідставно сформував
частину податкового кредиту з податку
на додану вартість у розмірі 99425,00грн.

Оскільки, суди попередніх інстанцій
дійшли висновку про правомірність
формування позивачем валових витрат за
спірними господарськими операціями
при розгляді попереднього спірного
податкового повідомлення-рішення у
даному рішенні, правила включення
сплачених за наслідками здійснення
спірних господарських операцій сум
податку на додану вартість відповідно
до вимог пп. 7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» позивачем дотримано.

Враховуючи зазначене, завищення суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість у сумі 31589,00грн.,
завищення залишку від'ємного значення
у рядку 26 декларації з податку на
додану вартість на суму 67619,00грн., та
застосування штрафних санкцій у
розмірі 1389,00грн. є безпідставним.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст. ст. 210, 2201, 223, 224, 230, 231, ч.5 ст.
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у місті Краматорську
Донецької області залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 27.10.2010 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України в порядку, на
підставі та у строки, передбачені
статтями 235 - 238, 240 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий: __________________
Т.М. Шипуліна

Судді:
__________________ Л.І. Бившева

__________________ А.М. Лосєв