Справа № 2а-362/11 2а/449/183/13
Суддя: Яворський І.О.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
Справа №
876/15191/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Яворського І.О.,

суддів
Сапіги В.П., Клюби В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Перемишлянському районі Львівської
області на постанову Перемишлянського
районного суду Львівської області від
15 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України у Перемишлянському районі
Львівської області про нарахування та
виплату щомісячної державної
соціальної допомоги дитині війни,-

В С Т А Н О
В И В:

В березні 2009 року позивач звернулася з
вказаним вище позовом до суду. Просили
визнати дії відповідача
неправомірними та зобов'язати
відповідача нарахувати на його користь
недоплачену, як дитині війни, щомісячну
державну соціальну допомогу до пенсії
за 2006-2008 роки.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилається на те, що у зв'язку
з визнанням Конституційним судом
України такими, що не відповідають
Конституції України відповідних
положень Закону України «Про Державний
бюджет України» на 2007, 2008 роки, якими
була зупинена дія положень чинного
законодавства України, на підставі
якого йому було нараховано пенсію,
відповідач зобов'язаний був здійснити
перерахування пенсії, тобто привести у
відповідність з рішенням
Конституційного суду України розмір
виплат його пенсії з врахуванням права
на надбавку як дитині війни.

Постановою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 15 жовтня 2013
року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України у
Перемишлянському районі Львівської
області. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України у
Перемишлянському районі Львівської
області провести нарахування та
виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в
розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії
за віком у відповідності до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 22 травня 2008 року по 31
грудня 2008 року включно, з урахуванням
виплачених сум. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Постанову суду оскаржив відповідач. В
апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що оскаржувана постанова не відповідає
вимогам чинного законодавства та є
такою, що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою у позові відмовити
повністю. Також, апелянт вказує на те,
що Законом України «Про соціальний
захист дітей війни» передбачено, що
фінансування виплат згідно даного
Закону проводиться із Державного
бюджету України, який затверджується
Верховною Радою України, а не з бюджету
Пенсійного фонду України, який
затверджується Кабінетом Міністрів
України та законодавством України не
врегульоване питання щодо розміру
мінімальної пенсії за віком, оскільки
відповідно до ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» визначення
мінімального розміру пенсії за віком
наведене у цій статті застосовується
виключно до розмірів пенсій,
призначених за цим Законом. Окрім того,
апелянт зазначає, що позивачем
пропущено річний строк звернення до
суду.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступило, а тому, колегія суддів, у
відповідності до п.п. 1,2,ч. 1 ст. 197 КАС
України, вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку про наступне.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсія або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, яка виплачується
замість пенсії, підвищується на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком,
розмір якої визначається прожитковим
мінімумом для осіб, які втратили
працездатність, що урегульовано ч. 1 ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Встановлено, що позивач, є дитиною
війни та відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», у редакції, що була чинною на
час виникнення спірних правовідносин
та вирішення даного публічно-правового
спору судом, мав право на отримання
підвищення виплачуваної йому пенсії за
віком.

Положеннями п.17 ст.77 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2006
рік» було зупинено на 2006 рік дію ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни». Відповідно до Закону
України від 19.01.2006р. «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2006 рік» п.17 ст.77 цього
Закону був виключений, з одночасним
викладенням ст.110 цього Закону в новій
редакції, відповідно до якої пільги
дітям війни, передбачені ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», запроваджуються у 2006 році
поетапно, за результатами виконання
бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету.

Положення ст.110 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік»,
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2006 рік» на предмет
конституційності не розглядалися, у
встановленому порядку
неконституційними визнані не були та
своєї чинності не втратили; також
наведені в них умови для виплати пільг
дітям війни не настали.

Відповідно до ч.2 ст.95 Конституції
України виключно законом про Державний
бюджет України визначаються будь-які
видатки держави на загальносуспільні
потреби, розмір і цільове спрямування
цих видатків.

Оскільки чинним законодавством не було
визначено порядку нарахування і
виплати у 2006 році щомісячної державної
соціальної допомоги відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», а Конституційний Суд
України не приймав рішень щодо
неконституційності Закону України
«Про Державний бюджет України на 2006
рік» (з наступними змінами і
доповненнями) повністю чи в окремих
його частинах, тому колегія дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позовних вимог
щодо виплати підвищення до пенсії за 2006
рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України і є
неконституційними положення п.12 ст. 71
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», якими зупинено дію
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни». Частиною 2 ст. 152
Конституції України передбачено, що
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Проте, частиною 2 ст. 99 КАС України (в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволені
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що судом першої інстанції не
враховано ту обставину, що позивач
пропустив строк звернення до суду,
оскільки звернувся з позовом лише в
січні 2009 року, а на застосуванні
річного строку звернення до суду
наполягав відповідач, тому колегія
суддів приходить до висновку про
необхідність застосування строку
звернення до суду, визначеного ст. 99 КАС
України щодо позовних вимог позивача
за 2007 рік.

Щодо виплати підвищення до пенсії за 2008
рік, колегія суддів зазначає, що ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» була викладена у новій
редакції - дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія ЗУ «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту») до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни. Проте, Рішенням
Конституційного Суду України від 22
травня 2008 року ця нова редакція визнана
неконституційною, та втратила чинність
з дня ухвалення, тобто з 22.05.2008 року.
Тому вимога позивача щодо виплати
підвищення до пенсії за період 2008 року
підлягає до задоволення з 22.05.2008 року по
31.12.2008 року.

Одним із порушень норм матеріального
права, на думку апелянта, є те, що
поняття мінімального розміру пенсії за
віком, яке визначене в ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
застосовується лише до пенсій
передбачених цим законом.

Однак положення ч. 7 ст. 9 КАС України,
зазначає, що у разі відсутності закону,
що регулює відповідні правовідносини,
суд застосовує закон, що регулює
подібні правовідносини (аналогія
закону), тому поняття мінімальної
пенсії за віком наведене у ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» можна
застосувати для визначення розміру
підвищення до пенсії відповідно до
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни».

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Беручи до уваги, що правові положення,
які передбачають виплату підвищення до
пенсії особам, на яких поширюється дія
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» є чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційні вимоги
управління Пенсійного фонду України у
Перемишлянському районі Львівської
області є неаргументованими та в їх
задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Перемишлянському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Перемишлянського районного
суду Львівської області від 15 жовтня 2013
року в справі №2а-362/11- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
І.О. Яворський

Судді
В.П. Сапіга

В.В. Клюба