Справа № 1570/4820/2012
Суддя: Федусик А. Г.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 р.м.ОдесаСправа № 1570/4820/2012

Категорія: 8.2.6 Головуючий в 1 інстанції:
Соколенко О. М. Судова колегія
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Федусик А.Г.,

суддів - Кравченко К.В. та
Градовського Ю.М.,

при секретарі - Пальоній І.М.,

за участю: представника позивача -
Березовського Дмитра Миколайовича та
представника відповідача - П`ятниченко
Анатолія Олександровича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Комінтернівському районі Одеської
області Державної податкової служби на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лаіка-Ойл" до
Державної податкової інспекції у
Комінтернівському районі Одеської
області Державної податкової служби
про визнання протиправними та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лаіка Ойл" (далі ТОВ)
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Комінтернівському районі
Одеської області Державної податкової
служби (далі ДПІ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення ДПІ
за № від 27 лютого 2012 року.

В обґрунтування позовних вимог
зазначалося про відсутність в діях ТОВ
порушень, викладених в акті перевірки,
оскільки при віднесенні до складу
валових витрат відповідних спірних сум
дотримано вимоги податкового
законодавства, а реальність
господарських операцій позивача з його
контрагентами підтверджується
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку,
в тому числі, договорами поставки,
видатковими накладними, податковими
накладними, товарно-транспортними
накладними та іншими матеріалами.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року позовні вимоги задоволено. Суд
визнав протиправним та скасував
податкове повідомлення-рішення ДПІ за
№ від 27 лютого 2012 року.

Не погоджуючись з постановою суду, ДПІ
подала апеляційну скаргу, в якій
зазначається, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволені позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі направлень на перевірку
співробітниками ДПІ та ДПА в Одеській
області згідно з п.75.1 ст.75, п.77.4 ст.77
Податкового кодексу України (далі ПК
України) та відповідно до плану-графіка
проведення планових виїзних перевірок
суб'єктів господарювання, проведена
планова виїзна перевірка ТОВ, з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 02 липня 2010
року по 30 вересня 2011 року, валютного та
іншого законодавства за період з 02
липня 2010 року по 30 вересня 2011 року
відповідно до затвердженого плану
перевірки.

За результатами проведеної перевірки
ДПІ складено акт від 10 лютого 2012 року за
№115/23-10/37089304, яким встановлено, зокрема,
порушення позивачем вимог п.5.1, пп.5.2.1,
п.5.2, п.5.3.9 ст.5 Закону України "Про
оприбуткування прибутку підприємств",
п.п.14.12.27 п.14.12 ст.14, п.п.135.5.4 п.135.4 ст.135,
п.п.138.2 п.138 ст.138, п.п.139.1.9 п.139 ст.139 ПК
України, в результаті чого занижено
податок на прибуток у сумі 1999268,00 грн., у
тому числі по періодах: за 1 квартал 2011
року - 659081,00 грн., 2 квартал 2011 року - 734708,00
грн., 2-3 квартал 2011 року - 1340187,00 грн..

Не погоджуючись з наведеними
висновками, зазначеними в акті
перевірки за №115/23-10/37089304 від 10 лютого
2012 року, позивач подав до ДПІ свої
заперечення, на які остання надала
відповідь, що порушення, викладені в
акті документальної планової виїзної
перевірки від 10 лютого 2012 року
№115/23-10/37089304 відповідають дійсності, а
заперечення щодо акту перевірки є
необґрунтованими.

На підставі вказаного акту перевірки
та в зв'язку з виявленими порушеннями
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення за № від 27
лютого 2012 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств у
розмірі 1999268,00 грн. - за основним
платежем та на 1,00 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами).

Вважаючи вказане податкове
повідомлення-рішення необґрунтованим,
позивач звернувся із відповідними
скаргами до ДПС в Одеській області та
ДПС України з вимогами про його
скасування. За результатами розгляду
зазначених скарг податкові органи
своїми рішеннями залишили скарги
товариства без задоволення, а
податкове повідомлення-рішення ДПІ від
27 лютого 2012 року за № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток на 1999268,00 грн. та
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 1,00 грн. - без змін.

Прийняття зазначеного податкового
повідомлення-рішення та збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток і стало підставою для
звернення ТОВ з позовом до суду.

Вирішуючи справу та задовольняючи
вимоги, суд першої інстанції виходив, з
того, що позивачем цілком правомірно
віднесено спірні суми за договорами,
укладеними із його контрагентами, до
складу валових витрат. Крім того,
зазначив, що порушень законодавства,
яке регулює вказані питання
встановлено не було, а тому прийшов до
висновку про безпідставність
зазначення відповідачем в акті
перевірки про завищення позивачем
валових витрат у спірних сумах. Також
суд першої інстанції вказав, що ТОВ
використовувало у своїй господарській
діяльності придбане у ТОВ "Ранг" та ТОВ
"Торговий дім Контролінг груп" паливо
шляхом використання для власних потреб
підприємства та шляхом реалізації
вказаного палива.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає їх правильними з огляду на
наступне.

Відповідно до ст.5.1 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
встановлено, що до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно пп.138.2 ст.138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Положенням пп.139.1.9 ст.139 ПК України
встановлено, що не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Стосовно спірних правовідносин такими
первинними документами можуть бути:
договори, акти прийому-передачі,
податкові накладні, платіжні доручення
та інші матеріали, які підтверджують
реальність та фактичність правочинів,
укладених позивачем з контрагентами.

З матеріалів справи вбачається та
судом першої інстанції встановлено, що
між ТОВ "Торговий дім Контролінг груп"
та ТОВ було укладений договір поставки
від 12 січня 2011 року за №2001, за яким ТОВ
"Торговий дім Контролінг груп"
зобов'язується передати товар у
власність ТОВ, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
повністю оплатити його ціну (вартість).

На підтвердження фактичної передачі
товару за договором позивачем надано
відповідні видаткові накладні за лютий
2011 року, березень 2011 року, акти
приймання-передачі за вказаний період,
рахунки-фактури, зокрема, від 01 лютого
2011 року №СФ-0000044, від 01 березня 2011 року
№ СФ-0000080.

Крім того, поставка товару
підтверджується журналом реєстрації
довіреностей ТОВ, виданих на прийняття
пального від ТОВ "Торговий дім
Контролінг Груп, а також
товарно-транспортними накладними на
відпуск нафтопродуктів за лютий та
березень 2011 року, в яких зазначено не
тільки загальну інформацію, як то
вантажоодержувач, замовник,
перевізник, а й детальну - стосовно
пункту розвантаження, особисті дані
водія, державний номер транспортного
засобу та інші відомості.

Також, приймаючи оскаржуване податкове
повідомлення-рішення ДПІ, на ряду з
іншим, виходила з порушення
контрагентами по договору вимог
складання товарно-транспортних
накладних (далі ТТН), встановлених
Інструкцією про порядок приймання,
транспортування, зберігання, відпуску
та обліку нафти і нафтопродуктів на
підприємствах і в організаціях
України, зокрема, в ТТН не було
зазначено № резервуару, з якого був
відпущений товар, густину товару,
державний номер причіпу та інші
відомості. Однак, наведені доводи
спростовуються матеріалами справи,
зокрема, самими ТТН, в яких зазначені
всі вказані дані (№ резервуару,
густина, державний номер ТЗ) (т.1
а.с.148,149).

Крім того, колегія зазначає, що не
дотримання певних формальних вимог в
деяких первинних документах, в тому
числі ТТН, не може свідчити про
нереальність укладеного правочину
взагалі або про відсутність фактичної
поставки товару.

Також, додатковими доказами
правомірності формування валових
витрат є: паспорти якості виробника та
сертифікати відповідності, які
підтверджують дотримання вимог п.1.2
договору поставки від 12 січня 2011 року
за №2001 (якість товару повинна
відповідати вимогам Державних
стандартів або Технічних умов, які
діють на території України, що
підтверджується паспортом якості
виробника та/або сертифікатом
відповідності), змінні звіти АЗС ТОВ
"Лаіка-Ойл" від 01 лютого 2011 року, 02
березня 2011 року, 10, 11 березня 2011 року та
журнал обліку надходження
нафтопродуктів на АЗС с.Визирка КБС №2,
що підтверджує оприбуткування товару
на підприємстві позивача.

Крім цього судом встановлено, що 12
січня 2011 року між ТОВ та ТОВ "Ранг" було
укладено договір поставки за №2002, за
яким ТОВ "Ранг" зобов'язується передати
товар у власність ТОВ, а Покупець
зобов'язується прийняти товар та
повністю оплатити його ціну (вартість).

На підтвердження фактичного виконання
вказаного договору ТОВ надано
відповідні видаткові накладні за
лютий-вересень 2011 року, акти
приймання-передачі товару. Крім того,
поставка товару підтверджується ТТН за
вказаний період, реквізити яких, в тому
числі № резервуару, з якого був
відпущений товар, густина товару,
державний номер причіпу та інші
відомості, були вказані.

Позивачем до суду надані також
паспорти якості виробника та
сертифікати відповідності, які
підтверджують вимоги п.1.2 договору
поставки від 12 січня 2011 року №2002 (т. 1
а.с. 210, 211, 216, 217, 222, 223, 228, 229, 234, 235, 240, 241, 246,
247, т.2 а.с.1, 2, 7, 8, 13,14, 20, 21, 26, 27, 33, 34, 38, 39, 44,
45, 51, 52, 57, 58, 63, 64, 70, 71, 76, 77, 82, 83, 89, 90, 96, 97, 103,
104, 109, 110, 116, 117, 123, 124, 130, 131, 137, 138, 143, 144, 150,
151, 157, 158).

Надходження нафтопродуктів від ТОВ
"Ранг" та їх оприбуткування на
підприємстві підтверджується змінними
звітами АЗС ТОВ, журналом обліку
надходження нафтопродуктів на АЗС с.
Визирка КБС №2 та журналами
прийому-передачі зміни на АЗС з 31 січня
2011 року до 18 серпня 2011 року (т.2 а.с.199-250,
т.3 а.с.1-49) та з 19 серпня 2011 року до 05
березня 2012 року.

Також, фактичний розрахунок позивача з
контрагентами за поставлені товари
підтверджується банківськими
виписками по рахунку позивача, які
знаходяться в матеріалах справи.

Окремо колегія зазначає, що видом
діяльності ТОВ "Ранг" є, зокрема, -
оптова торгівля паливом, що свідчить
про можливість здійснювати наведеним
суб'єктом поставок дизельного палива.

Крім того, про реальність
господарських відносин позивача з ТОВ
"Ранг" свідчить довідка
Спеціалізованої ДПІ по роботі з ВПП у
м.Миколаєві від 27 лютого 2012 року "Про
результати проведення зустрічної
звірки ТОВ "Ранг" щодо документального
підтвердження господарських відносин
із ТОВ за період лютий-вересень 2011
року", з якої вбачається, що звіркою ТОВ
"Ранг" документально підтверджено
реальність господарських відносин з
ТОВ, їх вид, якість та розрахунки за
лютий-вересень 2011 року.

Також правомірність формування
валових витрат підтверджується тією
обставиною, що придбане позивачем
паливо використовувалось на власні
потреби підприємства у кількості 5036 л.
для заправлення орендованих
транспортних засобів, що здійснювали
постачання палива від ТОВ до ТОВ "ТІС".
Також, паливо, придбане у ТОВ "Ранг" та
ТОВ "Торговий дім Контролінг груп"
використовувалось у господарській
діяльності позивача з метою подальшої
реалізації для отримання прибутку, на
підтвердження чого, позивачем надано
до суду копії: договорів оренди
транспортних засобів та подорожніх
листів вантажного автомобіля, змінних
звітів на АЗС, що підтверджують
переміщення товару, ТТН на відпуск
нафтопродуктів із зазначенням в них, як
покупців палива у позивача ТОВ "ТІС",
видаткових накладних на поставку
палива ТОВ "ТІС", сертифікатів
відповідності палива; копії
довіреностей уповноважених осіб на
отримання палива від позивача;
відомостей обліку видачі
паливно-мастильних матеріалів,
відомостей на відпуск нафтопродуктів,
звітів про роздрібну торгівлю паливом,
актів зведення взаєморозрахунків.

Крім того, до складу валових витрат ТОВ
було включено кошти, виплачені за
надання клінінгових послуг, отриманих
від СПД ОСОБА_1 (далі ФОП).

З матеріалів справи вбачається, що 20
грудня 2010 року між ТОВ та ФОП укладено
договір № к-1 про надання послуг, згідно
вимог п. 1.1. якого ФОП зобов'язується
виконати для ТОВ роботи, зокрема по
проведенню зачистки резервуару-10.

На підтвердження реальності вказаного
договору позивачем надано акт №3
приймання-здачі виконаних робіт
(надання послуг) від 20 березня 2011 року, в
якому як зміст господарської операції
зазначено - надання клінінгових послуг
з чищення резервуару, а обсяг операції -
чищення одного резервуару типу Р 10,
встановленого на АЗС ТОВ, а також
платіжне доручення №75 від 24 березня 2011
року

Виходячи з викладеного, а також
враховуючи, що надання вказаних
клінінгових послуг позивачу
безпосередньо пов'язано з його
господарською діяльністю, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що твердження
податкового органу стосовно
невідповідності змісту акту та
відсутності зв'язку вказаних послуг з
власною господарською діяльністю TOB є
необґрунтованим та безпідставним, у
зв'язку із чим визначення грошового
зобов'язання в цій частині є також
неправомірним.

Отже, враховуючи, що правочини позивача
з контрагентами в судовому порядку
недійсними не визнавалися, підстав для
визнання їх нечинними із суті та форми
не вбачається, сторони мали на меті
створення реальних правових наслідків,
що підтверджується первинними
документами щодо постачання
відповідних товарів, які відповідають
вимогам обліку, колегія суддів
приходить до висновку про
правомірність віднесення позивачем
спірних сум по вказаним
правовідносинам з ТОВ "Торговий дім
Контролінг груп", ТОВ "Ранг" та СПД
ОСОБА_1 до складу валових витрат.

Також суд погоджується з висновками
суду першої інстанції щодо
безпідставності посилань ДПІ на
безоплатне отримання ТОВ 01 червня 2011
року палива у кількості 33055 л. на суму
235351 грн., які на думку ДПІ позивач
повинен був включити у валові доходи,
оскільки і в ході розгляду справи в
суді апеляційної інстанції вказані
доводи ДПІ не знайшли свого
підтвердження.

Отже, постанова суду першої інстанції
викладена достатньо повно, висновки
обґрунтовані з посиланням на конкретні
норми Законів України та відповідають
чинному законодавству.

При цьому колегія суддів не може
погодитися з посиланням апелянта на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
тому що всі норми, передбачені
законодавством були виконані без
порушень прав кожної сторони при
розгляді справи.

За таких обставин, підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Комінтернівському районі Одеської
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення, а постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 28 травня 2013 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: А.Г. Федусик Суддя:
Суддя: К.В. Кравченко Ю.М. Градовський