Справа № 818/800/14
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 р.
Справа №818/800/14

Сумський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Гелета С.М.

за участю секретаря судового засідання
- Кліщенко В.О.,

позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Кот Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Суми
адміністративну справу № 818/800/14 за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Управління
Укртрансінспекції у Сумській області
про скасування постанови, -

В С Т А Н О
В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_1) звернувся до суду
з адміністративним позовом до
Управління Укртрансінспекції у
Сумській області (далі - відповідач,
Укртрансінспекція у Сумській області),
в якому просить скасувати постанову
від 17.03.2014 року № 034071 про застосування
адміністративно-господарського штрафу
в розмірі 1700,00 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 07.02.2014 року
позивач на автомобілі Mercedes Sprinter 315 CDi
державний номер НОМЕР_2 знаходився на
парковці автомобілі по вул. Набережна
р. Стрілки в м. Суми. До нього підійшли
працівники Укртрансінспекції з метою
проведення перевірки додержання вимог
законодавства про автомобільний
транспорт та склали акт № 069077 про ніби
то надання позивачем послуг
пасажирських перевезень без наявності
відповідних документів, зокрема, без
укладеного із замовником договору про
надання послуг. На підставі вказаного
акту начальником Укртрансінспекції у
Сумській області винесено постанову
від 17.03.2014 року № 034071 про застосування
адміністративно-господарського штрафу
в розмірі 1700,00 грн., яку позивач вважає
незаконною та просить скасувати.

Відповідач проти позовних вимог
заперечував, в письмовому відзиві,
поданому до суду, зазначив, що
працівниками Укртрансінспекції у
Сумській області в ході перевірки
транспортного засобу Mercedes Sprinter 315 CDi
державний номер НОМЕР_2, встановлено
надання позивачем послуг в режимі
нерегулярних перевезень пасажирів по
маршруту Суми-Київ, про що свідчить
трафарет на вітровому склі
"Нерегулярні перевезення". На перевірку
не було надано договору із замовником
транспортних послуг, документу, що
засвідчує сплату транспортних послуг,
інформаційного листа, чим порушено
вимоги ст. 39 Закону України "Про
автомобільний транспорт". При цьому, на
перевірку водій надав ліцензійну
картку серії АА № 773692 на автомобіль
Mercedes Sprinter 315 CDi державний номер НОМЕР_2,
яка має бути в наявності у водія саме
під час надання послуг з перевезення
пасажирів.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти
позовних вимог заперечував з підстав,
викладених у письмовому відзиві,
просив суд відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню,
виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 07.02.2014 року
державними інспекторами Управління
Укртрансінспекції у Сумській області в
ході перевірки транспортного засобу
Mercedes Sprinter 315 CDi державний номер НОМЕР_2,
який належить ОСОБА_1, встановлено
порушення позивачем ст. 39 Закону
України «Про автомобільний транспорт»,
а саме надання послуг із нерегулярних
пасажирських перевезень за маршрутом
Суми-Київ, про що свідчить трафарет на
вітровому склі, без відповідних
документів, зокрема не оформлення із
замовником послуг відповідного
договору.

За результатами перевірки
інспекторами складено акт від 07.02.2014р.
(а.с.7).

17.03.2014 року на підставі вищезазначеного
акту перевірки Управлінням
Укртрансінспекції у Сумській області
прийнято постанову № 034071 про
застосування до ОСОБА_1
адміністративно-господарського штрафу
в розмірі 1700 грн. (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

За змістом п. 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративні суди при оскарженні
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень перевіряють чи
прийнято рішення на підставі, у межах,
та у спосіб, що передбачені
Конституцією України.

З матеріалів справи судом встановлено,
що підставою прийняття оскаржуваного
рішення є висновок відповідача про
надання позивачем послуг з
нерегулярних перевезень пасажирів.

Проте, суд не погоджується із такими
висновками відповідача, виходячи з
наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування.

Відповідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч. 6 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

Суд, відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
автомобільний транспорт" нерегулярні
пасажирські перевезення - перевезення
пасажирів автобусом, замовленим
юридичною або фізичною особою з
укладанням письмового договору на
кожну послугу, в якому визначають
маршрут руху, дату та час перевезень,
інші умови перевезень та форму оплати
послуги, або перевезення за власний
кошт.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
автомобільний транспорт" регулярні
пасажирські перевезення - перевезення
пасажирів на автобусному маршруті
загального користування за умовами,
визначеними паспортом маршруту,
затвердженим в установленому порядку
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування або
уповноваженими органами Договірних
Сторін у разі міжнародних перевезень.

Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті
60 Закону України "Про автомобільний
транспорт" передбачена
відповідальність автомобільних
перевізників за надання послуг з
перевезень пасажирів та вантажів без
оформлення документів, перелік яких
визначений статтями 39 та 48 цього
Закону, в тому числі і договір із
замовником транспортних послуг,
відсутність якого стало причиною до
складання акта та в подальшому рішення
про застосування фінансових санкцій.

При цьому, стаття 1 Закону України "Про
автомобільний транспорт" зазначає, що
автомобільний перевізник - це фізична
або юридична особа, яка здійснює на
комерційній основі чи за власний кошт
перевезення пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами. Послугами ж з
перевезення пасажирів чи вантажів,
згідно вказаної вище норми, - є
перевезення пасажирів чи вантажів
транспортними засобами на договірних
умовах із замовником послуги за плату.

Згідно до статті 29 Закону України "Про
автомобільний транспорт",
автомобільним перевізником та
автомобільним самозайнятим
перевізником, які здійснюють
перевезення пасажирів на договірних
умовах, є суб'єкти господарювання, які
відповідно до законодавства та
одержаної ліцензії надають послуги за
договором перевезення пасажирів
транспортним засобом, що
використовується ними на законних
підставах.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, суд зазначає, що відповідачем не
було надано жодних належних доказів, що
підтверджували б факт здійснення
позивачем нерегулярних пасажирських
перевезень на час оформлення акту
перевірки на замовлення.

Наявність у позивача ліцензійної
картки на автомобіль Mercedes Sprinter 315 CDi
державний номер НОМЕР_2, не підтверджує
факту надання ним послуг з перевезення
пасажирів на даному автомобілі 07.02.2014
року.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які зазначені в
списку пасажирів від 07.02.2014р. при
перевезенні пасажирів за власними
потребами (а.с.9) пояснили, що всі вони є
між собою та із позивачем родичами
(дружина, двоюрідний брат, тітка
позивача), і 07.02.2014 року разом із
позивачем ОСОБА_1, який є власником
автотранспорту, їхали його автомобілі
у приватних справах на день народження,
факт надання позивачем послуг
пасажирських перевезень не
підтвердили, зазначали, що зранку
07.02.2014р. приїздили в район Центрального
ринку м. Суми для здійснення придбання
продуктів харчування, автомобіль
дійсно залишали на вул. Набережна р.
Стрілка, потім забрали інших родичів по
домівках та поїхали в с. Лохвицю
Полтавської області на святкування.

Також суд звертає увагу на те, що
посилання на трафарет на вітровому
склі, не є належним та допустимим
доказом того, що 07.02.2014 року ФОП ОСОБА_1
надавав послуги з нерегулярних
пасажирських перевезень на замовлення,
в акті перевірки позивачем здійснено
запис, що перевезення здійснював за
власними потребами (а.с.7).

Таким чином, обґрунтованих підстав для
притягнення саме позивача до
відповідальності, передбаченої абз. 3 ч.
1 ст. 60 Законом України "Про
автомобільний транспорт" у відповідача
не було.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
постанова від 17.03.2014 року № 034071 про
застосування
адміністративно-господарського штрафу
в розмірі 1700,00 грн. прийнята в.о.
начальника Управління
Укртрансінспекції у Сумській області
необґрунтовано, без з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення, тому вимоги
позивача щодо її скасування визнаються
судом обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС
України, суд, -

П О С Т А Н О
В И В:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління
Укртрансінспекції у Сумській області
про скасування постанови -
задовольнити.

Скасувати постанову Управління
Укртрансінспекції у Сумській області
від 17.03.2014р. №034071.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через Сумський
окружний адміністративний суд шляхом
подачі апеляційної скарги на постанову
суду протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після закінчення
апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено та
підписано 28.04.2014 року.

Суддя
С.М. Гелета