Справа № 825/1226/14
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 квітня 2014 року
Чернігів Справа №
825/1226/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого-судді
- Д'якова В.І.,

за участю секретаря
- Воєдило Л.П.,

представника позивача
- ОСОБА_1,

представника відповідача
- Димніча О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
начальника Управління Державної
казначейської служби України у м.
Чернігові Чернігівської області
Пустовіт В.М. про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

15.04.2014 ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3) звернувся
до суду з адміністративним позовом до
начальника Управління Державної
казначейської служби України у м.
Чернігові Чернігівської області
Пустовіт В.М. в якому просить суд:
визнати протиправними дії начальника
Управління Державної казначейської
служби України в м. Чернігові
Чернігівської області Пустовіт В.М.
щодо відмови у виконанні виконавчих
листів по справі №2-а/2506/8981/11, виданих
20.01.2014 Деснянським районним судом м.
Чернігова на примусове виконання ухвал
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 15.10.2013 про стягнення з
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м.Чернігові ради на користь
ОСОБА_3 невиплаченої грошової допомоги
до 05 травня 2011 року в розмірі 5532 грн. та
допомоги на оздоровлення за 2011 рік в
розмірі 4585 грн.; зобов'язати начальника
Управління Державної казначейської
служби України в м. Чернігові
Чернігівської області Пустовіт В.М.
прийняти до виконання виконавчі листи
по справі №2-а/2506/8981/11, видані
20.01.2014 Деснянським районним судом м.
Чернігова на примусове виконання ухвал
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 15.10.2013 про стягнення з
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради на користь
ОСОБА_3 невиплаченої грошової допомоги
до 05 травня 2011 року в розмірі 5532 грн. та
допомоги на оздоровлення за 2011 рік в
розмірі 4585 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на протиправність дій
відповідача щодо відмови у прийнятті
до виконання виконавчих листів
Деснянського районного суду
м.Чернігова у справі №2-а/2506/8981/11 від
20.01.2014, за якими ОСОБА_3 є стягувачем,
оскільки у відповідності до пункту 3
розділу ІІ Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Тобто, йде мова про виконавчі
документи, які видані до набрання
чинності вищевказаної норми Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень». Позивач
зазначає, що в оскаржуваній ситуації
виконавчі документи були видані 20.01.2014,
тобто після набрання чинності
вищевказаного закону, а тому посилання
відповідача на пункт 3 розділу ІІ
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» як на
підставу для відмови у виконання
вищевказаних виконавчих листів вважає
протиправним.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував в повному обсязі,
просив у їх задоволенні відмовити та
зазначив, що в оскаржуваних
правовідносинах останній діяв у межах
та у спосіб, передбачений чинним
законодавством України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
сторін, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позов не підлягає задоволенню повністю
з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20.06.2011 у справі
№2-а/2506/8981/11 повністю задоволено
позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради про зобов'язання вчинити певні дії
та, зокрема, зобов'язано Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради здійснити ОСОБА_3 перерахунок
щорічної допомоги на оздоровлення за
2011 рік у розмірі встановленому статтею
48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та здійснити відповідні
виплати, за відрахуванням вже
сплаченої суми і здійснити ОСОБА_3
перерахунок разової грошової допомоги
до 5 травня за 2011 рік у розмірі,
встановленому статтею 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» у розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком та
здійснити відповідні виплати, за
відрахуванням вже сплаченої суми (а.с.20,
21).

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2012,
постанову Деснянського районного суду
м. Чернігова від 20.06.2011 залишено без
змін (а.с.22).

На виконання постанови Деснянського
районного суду м. Чернігова від 20.06.2011,
що набрала законної сили, 29.06.2011
Деснянським районним судом м.
Чернігова у справі №2-а/2506/8981/11
видані виконавчі листи.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалами Деснянського районного суду
м. Чернігова від 15.10.2013 були задоволенні
подання головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області Ващенка А.В. про зміну способу і
порядку виконання судового рішення та
змінено спосіб і порядок виконання
постанови Деснянського районного суду
м. Чернігова від 20.06.2011 із зобов'язання
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради вчинити
певні дії на стягнення з Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у місті Чернігові
ради на користь ОСОБА_3 нарахованої, але
не виплаченої суми грошової допомоги
на оздоровлення на 2011 рік в розмірі 4585
грн. та нарахованої, але не виплаченої
суми грошової допомоги до 05 травня 2011
року в розмірі 5532 грн.

На підставі вищевказаних ухвал,
Деснянським районним судом м.
Чернігова 20.01.2014 були видані виконавчі
листи.

22.01.2014 ОСОБА_3 звернувся до Управління
Державної казначейської служби
України у м. Чернігові Чернігівської
області із заявою про виконання
рішення суду, в якій просив виконати
виконавчі листи Деснянського
районного суду м. Чернігова, видані
20.01.2014, посилаючись на Закон України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень» (а.с.7). До вказаної
заяви ОСОБА_3 додав оригінали
виконавчих листів №2-а/2506/8981/11.

Листом Управління Державної
казначейської служби України у м.
Чернігові Чернігівської області від
07.04.2014 за №04-05/775 виконавчі листи
Деснянського районного суду м.
Чернігова №2-а/2506/8981/11 від 20.01.2014
повернуто ОСОБА_3 без виконання з
посиланням на пункт 3 розділу ІІ Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», оскільки
виконавчі документи не підлягають
виконанню органом Казначейства (а.с.8).

Позивач, не погоджуючись з відмовою
Управління Державної казначейської
служби України у м. Чернігові
Чернігівської області у прийнятті до
виконання виконавчих листів
Деснянського районного суду м.
Чернігова №2-а/2506/8981/11 від 20.01.2014 та
звернувся до суду з вимогами про
визнання дій відповідача
протиправними та зобов'язання
останнього прийняти, згідно Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», оформлені в
установленому порядку виконавчі листи
№2-а/2506/8981/11 від 20.01.2014 до виконання.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, суд зважає на
наступне.

Закон України від 05.06.2012 №4901-VI «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» (далі - Закон №4901-VI),
який відповідно до пункту 1 його
Прикінцевих та Перехідних положень
набрав чинності з 1 січня 2013 року,
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
«Про виконавче провадження», та
особливості їх виконання.

Статтею 2 Закону №4901-VI визначено, що
держава гарантує виконання рішення
суду про стягнення коштів та
зобов'язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є: - державний
орган; - державні підприємство,
установа, організація (далі - державне
підприємство); - юридична особа,
примусова реалізація майна якої
забороняється відповідно до
законодавства (далі - юридична особа).

Відповідно до статті 3 Закону №4901-VI
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
«Про виконавче провадження», із заявою
про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документи та
відомості, необхідні для перерахування
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Законом України від 19.09.2013 №583-VІІ «Про
внесення змін до деяких законів
України щодо виконання судових рішень»
(далі - Закон №583-VІІ), який набрав
чинності 16.10.2013, доповнено розділ ІІ
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону №4901-VI пунктом 3 наступного
змісту: «Виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Якщо рішення суду про
стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення».

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся із заявою про
виконання рішення суду до Управління
Державної казначейської служби
України у м. Чернігові Чернігівської
області 22.01.2014, тобто після набрання
16.10.2013 чинності Законом №583-VІІ.

Постанова Деснянського районного суду
м. Чернігова від 20.06.2011 у справі
№2-а/2506/8981/11 набрала законної сили та
виконавчий лист на її виконання
виданий судом 29.06.2011, тобто до набрання
01.01.2013 чинності Законом №4901-VI.

З огляду на нормативно-правовий припис
пункту 3 Прикінцевих та перехідних
положень Закону №4901-VI, суд не бере до
уваги посилання позивача на те, що
оскільки ухвали Деснянського
районного суду м. Чернігова від 15.10.2013
про зміну способу та порядку виконання
рішення суду прийняті після набрання
чинності Законом №4901-VI, то відповідно
їх виконання повинно здійснюватись
органом Казначейства відповідно до
вимог даного Закону. Зміна способу і
порядку виконання стосується лише
виконання рішення суду, а не зміни його
по суті. Оскільки, ухвалами
Деснянського районного суду м.
Чернігова було змінено спосіб та
порядок виконання судового рішення,
яке набрало законної сили до набрання
чинності Законом №4901-VI, тому, за
висновком суду, виконавчі документи у
справі №2-а/2506/8981/11 підлягають
виконанню органом державної
виконавчої служби.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про
затвердження Порядку виконання рішень
про стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або боржників».

Відповідно до положень пункту 2
вказаного Порядку виконавчі документи
- оформлені в установленому порядку
виконавчі листи судів та накази
господарських судів, видані на
виконання рішень про стягнення коштів,
а також інші документи, визначені
Законом України «Про виконавче
провадження».

Рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій) (пункт 3 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників).

Судом встановлено, що виконавчі листи
№2-а/2506/8981/11 від 29.06.2011, також, видано
Деснянським районним суду м. Чернігова
до набрання чинності Законом №4901-VI.

Підпунктом 1 пункту 9 даного Порядку
встановлено, що орган Казначейства
повертає виконавчий документ
стягувачеві у разі, коли виконавчий
документ не підлягає виконанню органом
Казначейства.

Згідно з загальнотеоретичними
положеннями права, протиправними діями
суб'єкта владних повноважень є
протиправна, суспільно-небезпечна,
усвідомлена, вольова, активна
поведінка суб'єкта владних
повноважень, спрямована на невиконання
суб'єктом владних повноважень
покладеного на нього обов'язку діяти
певним чином.

Тобто протиправними діями може бути
визнано вчинення суб'єктом владних
повноважень дій, які суперечать
діючому законодавству або не належать
до його компетенції тощо.

Однак, з аналізу норм чинного
законодавства України та фактичних
обставин справи, вбачається, що в діях
відповідача відсутні ознаки
протиправності.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення вимоги ОСОБА_3 про визнання
протиправними дій начальника
Управління Державної казначейської
служби України в м. Чернігові
Чернігівської області Пустовіт В.М.
щодо відмови у виконанні виконавчих
листів по справі №2-а/2506/8981/11, виданих
20.01.2014 Деснянським районним судом м.
Чернігова на примусове виконання ухвал
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 15.10.2013 про стягнення з
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Чернігові ради на користь
ОСОБА_3 невиплаченої грошової допомоги
до 05 травня 2011 року в розмірі 5532 грн. та
допомоги на оздоровлення за 2011 рік в
розмірі 4585 грн.

Вимоги позивача щодо зобов'язання
начальника Управління Державної
казначейської служби України в м.
Чернігові Чернігівської області
Пустовіт В.М. прийняти до виконання
виконавчі листи по справі № 2-а/2506/8981/11,
видані 20.01.2014 Деснянським районним
судом м. Чернігова на примусове
виконання ухвал Деснянського
районного суду м.Чернігова від 15.10.2013
про стягнення з Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Чернігові
ради на користь ОСОБА_3 невиплаченої
грошової допомоги до 05 травня 2011 року в
розмірі 5532 грн. та допомоги на
оздоровлення за 2011 рік в розмірі
4585 грн., також, не підлягають
задоволенню, оскільки є похідними від
першої вимоги у задоволенні якої судом
було відмовлено.

Як передбачає частина 2 статті 8 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд застосовує принцип верховенства
права з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в
Україні є практика Європейського суду
з прав людини, яка статтею 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» визнана джерелом
права.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997
року, набула чинності для України 11.09.1997
року) «Кожен має право на ... розгляд
його справи упродовж розумного строку
... судом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру...».

Вирішуючи питання стосовно
застосування частини 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, суд бере до
уваги, що в рішенні Європейського суду
з прав людини по справі «Бендерський
проти України» (Заява № 22750/02§42) суд
нагадує, що відповідно до практики, яка
відображає принцип належного
здійснення правосуддя, судові рішення
мають в достатній мірі висвітлювати
мотиви, на яких вони базуються. Межі
такого обов'язку можуть різнитися
залежно від природи рішення та мають
оцінюватись в світлі обставин кожної
справи. Право може вважатися
ефективним, тільки якщо зауваження
сторін насправді «заслухані», тобто
належним чином вивчені судом.

За змістом частин 4, 5 статті 11 КАС
України суд повинен визначити характер
спірних правовідносин та зміст
правової вимоги, матеріальний закон,
який їх регулює, а також факти, що
підлягають встановленню і лежать в
основі вимог та заперечень, з'ясувати,
які є докази на підтвердження
зазначених фактів.

Положення статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що суди при вирішенні
справи керуються принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, довів правомірність своїх
дій.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що в задоволенні
адміністративного позовну ОСОБА_3 до
начальника Управління Державної
казначейської служби України у м.
Чернігові Чернігівської області
Пустовіт В.М. про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії, необхідно відмовити
повністю за необґрунтованістю.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167, Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
В.І. Д'яков

З оригіналом згідно

Суддя:
В.І.
Д'яков