Справа № 826/3485/14
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2014-05-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2014 року м.
Київ № 826/3485/14

за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Бушівський кар'єр»
до Державної служби геології та надр
України проскасування наказу,
зобов'язання вчинити дії Колегія
суддів у складі:

Головуючий суддя - Вовк П.В.,

Судді: Амельохін В.В., Огурцов О.П.

В порядку письмового провадження

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось ТОВ «Бушівський
кар'єр» з позовом до Державної служби
геології та надр України, в якому
просило: скасувати наказ відповідача №
62 «Про скасування наказу Держгеонадр
України від 06 листопада 2012 року № 543
«Про надання спеціальних дозволів на
користування надрами»; зобов'язати
відповідача видати ТОВ «Бушівський
кар'єр» спеціальний дозвіл на
користування надрами.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає про протиправність
оскаржуваного рішення у зв'язку з
повною сплатою ним збору за надання
спеціального дозволу на користування
надрами в розмірі, визначеному
відповідачем в листі від 07 лютого 2013
року № 1014/03/12-13.

Крім того, ТОВ «Бушівський кар'єр»
звертає увагу на те, що сума такого
збору має обраховуватись на підставі
протоколу № 2823 засідання колегії
Державної комісії України по запасах
корисних копалин при Державній службі
геології та надр України від 04 січня 2013
року, а не виходячи з даних протоколу №
3932 засідання Української
територіальної комісії по запасах
корисних копалин Міністерства
геології Української РСР від 28 грудня
1978 року, як про це зазначає відповідач.

У ході судового розгляду справи,
представник позивача позов підтримав
та просив задовольнити його повністю.

В наданих суду запереченнях
представник відповідача вказав, що
оскаржуваний наказ прийнятий
відповідно до вимог чинного
законодавства, посилаючись на те, що
позивачем було лише частково сплачено
збір за надання спеціального дозволу
на користування надрами. Також
зазначив про правомірність
застосування у спірних правовідносин
положень саме протоколу № 3932 засідання
Української територіальної комісії по
запасах корисних копалин Міністерства
геології Української РСР від 28 грудня
1978 року, оскільки саме він був доданий
позивачем до заяви на отримання
спеціального дозволу на користування
надрами.

У ході судового розгляду справи,
представник відповідача проти позову
заперечив, просив суд відмовити в його
задоволенні повністю.

У судовому засіданні 29 квітня 2014 року
представником позивача було надано
суду письмове клопотання про розгляд
справи без участі представника ТОВ
«Бушівський кар'єр». Представник
відповідача, щодо розгляду справи без
участі представника Державної служби
геології та надр України, не
заперечував.

Відповідно до вимог ч. 4 статті 122
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України), особа, яка
бере участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності. Якщо таке клопотання
заявили всі особи, які беруть участь у
справі, судовий розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

З огляду на зазначене та з урахуванням
вимог статті 122 КАС України, суд прийшов
до висновку про розгляд справи у
письмовому провадженні на підставі
наявних матеріалів справи.

Розглянувши адміністративний позов та
додані до нього матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
фактичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

17 жовтня 2012 року позивачем було
направлено до Державної служби
геології та надр України пакет
документів для отримання дозволу на
видобування надр у Бушівському
родовищі гранітів Київській області.

Листом Державної служби геології та
надр України від 19 грудня 2012 року
позивача повідомлено, що відповідно до
протоколу Комісії з питань
надрокористування від 01 листопада 2012
року № 21/2, наказу Державної служби
геології та надр України від 06
листопада 2012 року № 543, прийнято
рішення про надання TOB «Бушівський
кар'єр» спеціального дозволу на
користування надрами з метою
видобування гранітів Бушівського
родовища у Київській області. Також
зазначено, що позивач повинен
звернутись до Українського державного
геологорозвідувального інституту для
обрахунку розміру збору за надання
спеціального дозволу на користування
надрами.

Листом від 07 лютого 2013 року № 1014/03/12-13
відповідачем було повідомлено TOB
«Бушівський кар'єр» про те, що за
надання спеціального дозволу
підприємству необхідно сплатити 477 000,
00 грн.

12 лютого 2013 року TOB «Бушівський кар'єр»
перерахувало зазначену суму на
вказаний відповідачем рахунок, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією платіжного доручення №
73355664.

Між тим, листом від 03 березня 2014 року №
3176/03/12-14 позивач був повідомлений про
те, що наказом Державної служби
геології та надр України від 26 лютого
2014 року № 62 скасовано рішення комісії з
питань надрокористування Державної
служби геології та надр України
(протокол від 01 листопада 2012 року № 21/12)
та наказ Державної служби геології та
надр України від 06 листопада 2012 року №
543 «Про надання спеціальних дозволів на
користування надрами» в частині
надання ТОВ «Бушівський кар'єр»
спеціального дозволу на користування
надрами з метою видобування гранітів
Бушівського родовища у Київській
області, у зв'язку з частковою
несплатою таким підприємством збору за
надання спеціального дозволу.

Не погоджуючись з зазначеним наказом №
62 від 26 лютого 2014 року, позивач
звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд прийшов
до висновку про часткову
обґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.

Питання надання спеціальних дозволів
на користування надрами у межах
території України, її континентального
шельфу та виключної (морської)
економічної зони, а також процедура
продовження строку дії,
переоформлення, видачі дубліката,
зупинення дії чи анулювання дозволу та
внесення до нього змін врегульовані
Порядком надання спеціальних дозволів
на користування надрами, затвердженим
Постановою Кабінету Міністрів України
від 30 травня 2011 року № 615 (далі -
Порядок).

Відповідно до положень п.п. 3, 4 Порядку,
на кожний вид користування надрами в
межах конкретної ділянки надається
окремий дозвіл.

Дозвіл на видобування корисних копалин
(промислову розробку їх родовищ)
надається після проведення експертизи
та оцінки розвіданих запасів корисних
копалин в установленому порядку чи
апробації прогнозних (перспективних)
ресурсів корисних копалин місцевого
значення ДКЗ за умови подальшого
затвердження нею таких запасів.

Згідно п. 8 Порядку, без проведення
аукціону дозвіл надається у разі,
зокрема, геологічного вивчення, в тому
числі дослідно-промислової розробки
родовищ корисних копалин
загальнодержавного значення або
видобування корисних копалин, якщо
відповідно до законодавства заявник є
власником цілісного майнового
комплексу, побудованого
(реконструйованого) з метою
видобування та переробки корисних
копалин з ділянки надр, на користування
якою надається дозвіл, або такий
майновий комплекс надано
надрокористувачу в оренду (концесію).

Рішення про надання дозволу без
проведення аукціону приймається
протягом 60 днів (для вугільних шахт, які
відповідно до законодавства
вважаються малими, - протягом 30 днів)
після надходження заяви разом із
зазначеними документами у повному
обсязі.

Відповідно до положень п. 13 Порядку, за
надання дозволу без проведення
аукціону справляється збір у розмірі,
який розраховується виходячи з
початкової ціни продажу такого дозволу
на аукціоні відповідно до Методики
визначення початкової ціни продажу на
аукціоні спеціального дозволу на право
користування надрами, затвердженої
Постановою Кабінету Міністрів України
від 15 жовтня 2004 року № 1374 (далі -
Методика).

Разом з тим, згідно п. 5 зазначеної
Методики, вихідною інформацією для
визначення початкової ціни продажу
дозволу є результати раніше проведених
геолого-економічних оцінок (ГЕО-1, ГЕО-2,
ГЕО-3), протоколи затвердження запасів
корисних копалин Державної комісії по
запасах корисних копалин, державні
баланси запасів корисних копалин, акти
та протоколи експертної оцінки
ресурсів підготовлених і виявлених
об'єктів Держгеолслужби, протоколи
затвердження прогнозних ресурсів
наукової ради з прогнозування,
науково-технічних рад підприємств та
фактичні техніко-економічні показники
діючих гірничопереробних
(гірничодобувних) підприємств або
об'єктів-аналогів, затверджені наказом
Мінприроди.

Як вбачається з протоколу № 3/14
засідання Комісії з питань
надрокористування Державної служби
геології та надр України від 21 лютого
2014 року, підставою для скасування
наказу відповідача від 06 листопада 2012
року № 543 в частині надання ТОВ
«Бушівський кар'єр» спеціального
дозволу на користування надрами стало
те, що позивач виділив частину запасів
Бушівського родовища, а саме 4 799, 00
тис. м. куб., та сплатив збір у розмірі 477
000, 00 грн. лише за виділену частину
родовища, в той час як рішення
відповідача про надання спеціального
дозволу на користування надрами було
прийняте стосовно всього Бушівського
родовища, кількість запасів гранітів
якого складає 13 425, 00 тис. м. куб.

Так, до своєї заяви від 17 жовтня 2012 року
про отримання дозволу на видобування
надр у Бушівському родовищі гранітів
Київській області, позивачем було
додано копію протоколу засідання
Української територіальної комісії по
запасам корисних копалин Міністерства
геології Української РСР від 28 грудня
1978 року № 3932. Згідно з цим протоколом,
станом на 01 липня 1978 року, затверджено
запаси корисних копалин Бушівського
родовища у кількості 13 425, 00 тис. м. куб.

Водночас, 24 грудня 2012 року ТОВ
«Бушівський кар'єр» звернулось до
відповідача з листом, в якому
повідомляло про те, що можливості
розробки всього Бушівського родовища
на даний час немає, оскільки частина
запасів знаходиться під землями, які
надані у приватну власність для
ведення особистого селянського
господарства, у зв'язку з чим, 06 грудня
2012 року між TOB «Бушівський кар'єр» та
Державною комісією України по запасах
корисних копалин було укладено договір
№ 273, предметом якого є роботи з
державної експертизи матеріалів
геолого-економічної оцінки запасів
Бушівського родовища гранітів в
Рокитнянському районі Київської
області.

Також вказаним листом позивач
зазначив, що після проведення цієї
експертизи, ТОВ «Бушівський кар'єр»
звернеться до Українського державного
геологорозвідувального інституту для
обрахування розміру збору за надання
спеціального дозволу на користування
надрами з метою видобування гранітів
Бушівського родовища.

Так, протоколом № 2823 від 04 січня 2013 року
засідання колегії Державної комісії
України по запасах корисних копалин
при Державній службі геології та надр
України, станом на 01 грудня 2012 року,
затверджено запаси Бушівського
родовища у кількості 4 799, 00 тис. м. куб.
та відзначено наявність у межах
східної частини Бушівського родовища
та у вибухонебезпечній зоні запасів
гранітів з невизначеним промисловим
значенням у кількості 7 692, 40 тис. м.
куб.

Відповідно до п. 3.9 зазначеного
протоколу № 2823 від 04 січня 2013 року,
вважається таким, що втратив чинність
протокол засідання Української
територіальної комісії по запасам
корисних копалин Міністерства
геології Української РСР від 28 грудня
1978 року № 3932, у зв'язку з повною
переоцінкою запасів граніту.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що при
прийнятті наказу № 62 від 26 лютого 2014
року відповідач неправомірно
керувався положеннями зазначеного
протоколу від 28 грудня 1978 року № 3932,
оскільки на момент прийняття
оскаржуваного наказу, такий протокол
втратив чинність.

Таким чином, для визначення початкової
ціни продажу дозволу, що відповідно до
п. 13 Порядку є підставою для обрахунку
розміру збору, що підлягає сплаті за
надання дозволу на користування
надрами, в даному випадку, має
використовуватись саме інформація з
протоколу № 2823 від 04 січня 2013 року
засідання колегії Державної комісії
України по запасах корисних копалин
при Державній службі геології та надр
України, а тому необґрунтованою є
протилежна позиція відповідача по
справі.

Крім того, необхідно звернути увагу на
те, що саме відповідач листом від 07
лютого 2013 року № 1014/03/12-13 визначив
позивачу суму збору за надання
спеціального дозволу в розмірі 477 000, 00
грн. В подальшому жодних повідомлень
від Державної служби геології та надр
України про корегування такої суми на
адресу позивача не надходило.

А тому, з огляду на сплату позивачем
зазначеної суми в повному обсязі, дії
відповідача по прийняттю
оскаржуваного наказу є протиправними.

Щодо дотримання строків сплати збору
за надання спеціального дозволу на
користування надрами, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до абз. 3, 4 п. 13 Порядку,
суб'єкт господарювання повинен
сплатити у повному обсязі збір за
надання дозволу протягом 45 днів з дати
прийняття рішення про надання дозволу.

У разі несплати в установлений строк
збору за надання дозволу суб'єкт
господарювання, щодо якого прийнято
рішення відповідно до пункту 8 цього
Порядку, втрачає право на його
отримання, а зазначене рішення
підлягає скасуванню. При цьому комісія
з питань надрокористування, що
утворена органом з питань надання
дозволу або Радою міністрів Автономної
Республіки Крим відповідно до пункту 25
цього Порядку, може визнати за
зверненням суб'єкта господарювання
причину несвоєчасного внесення плати
поважною та визначити строк, протягом
якого необхідно сплатити збір, але не
більш як 45 днів.

Оскільки наказ про надання дозволу
прийнятий відповідачем 06 листопада 2012
року, а сума збору була сплачена
позивачем лише 12 лютого 2013 року, суд
констатує пропуск ТОВ «Бушівський
кар'єр» передбаченого п. 13 Порядку
строку сплати такого збору.

Між тим, колегія суддів при вирішенні
справи враховує те, що листом від 24
грудня 2012 року позивач звертався до
Державної служби геології та надр
України з проханням визнати причину
несвоєчасного внесення плати, у зв'язку
з проведенням експертизи матеріалів
геолого-економічної оцінки запасів
Бушівського родовища гранітів в
Рокитнянському районі Київської
області, поважною та визначити строк,
протягом якого необхідно сплатити
збір.

Відповідачем не було долучено до
матеріалів справи доказів, які б
підтверджували опрацювання ним такого
звернення ТОВ «Бушівський кар'єр», а
тому, враховуючи встановлені вище
обставини, що реально унеможливлювали
сплату позивачем збору до моменту
закінчення проведення експертизи,
результати якої були оформлені
протоколом № 2823 від 04 січня 2013 року, суд
вважає поважною причину своєчасної не
сплати позивачем збору за надання
спеціального дозволу на користування
надрами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що зазначена обставина не стала
підставою для прийняття оскаржуваного
наказу № 62 від 26 лютого 2014 року.

Враховуючи зазначене вище, суд
приходить до висновку про незаконність
та необґрунтованість прийняття
відповідачем 26 лютого 2014 року наказу №
62 «Про скасування наказу Держгеонадр
України від 06 листопада 2012 року № 543
«Про надання спеціальних дозволів на
користування надрами» в частині
надання ТОВ «Бушівський кар'єр»
спеціального дозволу на користування
надрами з метою видобування гранітів
Бушівського родовища».

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача видати ТОВ «Бушівський
кар'єр» спеціальний дозвіл на
користування надрами, колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11
березня 1980 року на 316-й нараді, під
дискреційними повноваженнями слід
розуміти повноваження, які
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду, тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність,
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Таким чином, повноваження Державної
служби геології та надр України, у
контексті позовних вимог ТОВ
«Бушівський кар'єр» щодо видачі
спеціального дозволу на користування
надрами, є дискреційними
повноваженнями такого органу
державної влади, тобто відносяться до
його виключної компетенції, а тому
адміністративний суд не може
перебирати на себе його функцій. Отже
позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 161 КАС України, під
час прийняття постанови суд вирішує
наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС
України, доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці данні
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів та
висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України,
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України,
матеріалів справи, суд приходить до
висновку про те, що вимоги позивача
підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7-12, 71, 122, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бушівський кар'єр» до Державної
служби геології та надр України про
скасування наказу, зобов'язання
вчинити дії - задовольнити частково.

Скасувати наказ Державної служби
геології та надр України від 26 лютого
2014 року № 62 «Про скасування наказу
Держгеонадр України від 06 листопада 2012
року № 543 «Про надання спеціальних
дозволів на користування надрами» в
частині надання ТОВ «Бушівський
кар'єр» спеціального дозволу на
користування надрами з метою
видобування гранітів Бушівського
родовища».

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254
КАС України, набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, встановленого цим
Кодексом, якщо таку скаргу не було
подано.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови за
правилами, встановленими статтями 185-187
КАС України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя
П.В. Вовк

Судді
В.В.
Амельохін

О.П. Огурцов

Головуючий Суддя
П.В. Вовк

Судді
В.В. Амельохін