Справа № 2520/866/2012
Суддя: Д'яков В.І.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

06 травня 2014 року
Чернігів Справа № 2520/866/2012

Суддя Чернігівського окружного
адміністративного суду Д'яков В.І.,
перевіривши матеріали
адміністративного позову управління
Пенсійного фонду України в Сосницькому
районі Чернігівської області до ОСОБА_1
про стягнення переплати пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

Управління Пенсійного фонду України в
Сосницькому районі Чернігівської
області звернулось до суду з
адміністративним позовом до ОСОБА_1 про
стягнення переплати пенсії в розмірі
197,95 грн.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті
107 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя після
одержання позовної заяви з'ясовує, чи
немає інших підстав для повернення
позовної заяви, залишення її без
розгляду або відмови у відкритті
провадження в адміністративній справі,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Отже, справою адміністративної
юрисдикції може бути переданий на
вирішення адміністративного суду спір,
який виник між двома (кількома)
конкретними суб'єктами суспільства
стосовно їхніх прав та обов'язків у
конкретних правових відносинах, у яких
хоча б один суб'єкт законодавчо
уповноважений владно керувати
поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а
ці суб'єкти відповідно зобов'язані
виконувати вимоги та приписи такого
владного суб'єкта.

Саме ж поняття «суб'єкт владних
повноважень» визначено у статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України - це органи державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Отже, необхідною та єдиною ознакою
суб'єкта владних повноважень є
здійснення цим суб'єктом владних
управлінських функцій.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа) у спірних
правовідносинах не здійснює вказані
владні управлінські функції щодо
іншого суб'єкта, який є учасником спору,
такий спір не має встановлених нормами
Кодексу адміністративного судочинства
України ознак справи адміністративної
юрисдикції, і, відповідно, не повинен
вирішуватись адміністративним судом.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім тих, для яких законом
встановлено інший порядок судового
вирішення.

Частиною третьою статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що суб'єкти владних
повноважень мають право звернутися до
адміністративного суду у випадках,
передбачених Конституцією та законами
України.

Статтею 17 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено
юрисдикцію адміністративних судів
щодо вирішення адміністративних справ.

Зокрема, згідно пункту 5 частини 2
вказаної статті юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених Конституцією та
законами України.

Крім цього, частиною 4 статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що громадяни України,
іноземці чи особи без громадянства, їх
об'єднання, юридичні особи, які не є
суб'єктами владних повноважень, можуть
бути відповідачами лише за
адміністративним позовом суб'єкта
владних повноважень: 1) про тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 2)
про примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 3) про примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства з України; 4) про обмеження
щодо реалізації права на мирні
зібрання (збори, мітинги, походи,
демонстрації тощо); 5) в інших випадках,
встановлених законом.

Таким чином, суб'єкт владних
повноважень до суду в порядку
адміністративного судочинства з
позовом до не суб'єкта владних
повноважень може звернутися лише у
вказаних вище випадках або ж у випадках
прямо передбачених в законі. Звернення
до суду суб'єкта владних повноважень є
способом реалізації його компетенції,
а тому відбувається з урахуванням
частини другої статті 19 Конституції
України, тобто лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Між тим, Законом України від 09.07.2003
№1058-IV «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» не
передбачено право органів Пенсійного
фонду України - суб'єктів владних
повноважень, звертатися до
адміністративного суду з позовами до
осіб, які не є суб'єктами владних
повноважень про стягнення переплати
коштів.

Не є публічно-правовим спір за участю
суб'єкта владних повноважень, з одного
боку, та суб'єкта приватного права,
фізичної особи, коли управлінські дії
суб'єкта владних повноважень
спрямовані на створення, зміну або
припинення її цивільних прав. У такому
разі це є спір про право цивільне, хоча
однією із сторін у ньому виступає особа
публічного права, а спірні
правовідносини врегульовані нормами
як цивільного, так і адміністративного
права. У спірних правовідносинах в
цьому випадку реалізується не
публічний, а приватний інтерес.

Суд вважає, що в даному випадку
позивачем фактично заявлені вимоги
щодо стягнення з відповідача - фізичної
особи, шкоди.

Згідно пункту 3 частини другої статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
15 Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають у порядку
цивільного судочинства справи щодо
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди (пункт 8 частина 2 статті
16 Цивільного кодексу України).

Враховуючи наведені норми та
обставини, суд дійшов висновку, що
адміністративні суди можуть
розглядати вимоги про відшкодування
шкоди лише за наявності таких умов:
вимоги мають стосуватись шкоди,
завданої лише суб'єктом владних
повноважень; такі вимоги мають бути
поєднані з вимогою про визнання
протиправними рішення, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень.

В іншому випадку вимоги про
відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене
та зважаючи на те, що у даних спірних
правовідносинах позивач не здійснює
владні управлінські функції щодо
відповідача і чинним законодавством
України не передбачено право органів
Пенсійного фонду України на звернення
до адміністративного суду з такого
роду позовами, суд дійшов висновку про
те, що даний спір не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Вказана позиція, також, була висловлена
і у постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
14.02.2014 №2 «Про внесення змін до
постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України від
20.05.2013 №8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних справ»,
якою виключено з вказаної постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 20.05.2013 №8 пункт 16.2, яким
було передбачено розгляд справ про
стягнення надміру виплачених коштів в
порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті
109 Кодексу адміністративного
судочинства України суддя відмовляє у
відкритті провадження в
адміністративній справі, якщо заяву не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

У разі відмови у відкритті провадження
в адміністративній справі з підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
цієї статті, суд повинен роз'яснити
позивачеві, до юрисдикції якого суду
віднесено розгляд такої справи
(частина 6 статті 109 Кодексу
адміністративного судочинства
України).

Враховуючи наведене та беручи до уваги
те, що заявлений позов не є справою
адміністративної юрисдикції, і не
повинен вирішуватись в порядку
адміністративного судочинства, суд
приходить до висновку, що у відкритті
провадження у справі слід відмовити та
зазначити, що вказана справі підлягає
розгляду Сосницьким районним судом
Чернігівської області в порядку
цивільного судочинства.

Керуючись статтями 109, 165, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя, -

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження в
адміністративній справі за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Сосницькому районі Чернігівської
області до ОСОБА_1 про стягнення
переплати пенсії - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті
провадження в адміністративній справі
надіслати позивачу.

Попередити позивача, що повторне
звернення тієї ж особи до
адміністративного суду з таким самим
адміністративним позовом щодо якого
постановлено ухвалу про відмову у
відкритті провадження, не
допускається.

Ухвала набирає законної сили та може
бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду у
порядок і строк, передбачений статтями
186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
В.І. Д'яков

З оригіналом згідно

Суддя:
В.І. Д'яков