Справа № 872/13806/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 рокусправа № 808/6473/13-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Фастовської М.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Український графіт» на
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2013
року у справі № 808/6473/13-а за позовом
управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя до публічного акціонерного
товариства «Український графіт» про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.
Запоріжжя 23 липня 2013 року звернулося до
суду з адміністративним позовом до
публічного акціонерного товариства
«Український графіт», в якому, просить
стягнути з відповідача заборгованість
з відшкодування коштів, призначених на
покриття та виплату і доставку пенсій
призначених відповідно до пункту «а»
статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» у сумі 124 155,49 грн., яка
утворилася за період з березня по
червень 2013 року.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2013
року позов задоволено: стягнуто з
відповідача на користь позивача суму
заборгованості по відшкодуванню
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій за віком призначених
на пільгових умовах за списком №1 у
розмірі 124 155,49 грн.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати оскаржувану постанову та
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
висновок суду першої інстанції про
доведеність позовних вимог та
правильність нарахованих позивачем до
сплати ПАТ «Український графіт» сум
відшкодування не відповідає фактичним
обставинам справи, ґрунтується
виключно на необґрунтованих та не
підтверджених доказами доводах
позивача.

Згідно заперечень на апеляційну скаргу
позивач просив у задоволені
апеляційної скарги відмовити,
постанову суду першої інстанції
залишити без змін, посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що відповідач
зареєстрований як платник страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та інших
платежів до управління Пенсійного
фонду України в управлінні Пенсійного
фонду України в Орджонікідзевському
районі м. Запоріжжя.

ПАТ «Український графіт» зобов`язане
вносити з коштів, призначених на оплату
праці, плату, що покриває фактичні
витрати на виплату та доставку пенсій
застрахованим особам, які працювали
або працюють на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці за списком №1 та
списком №2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
що дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах або за
вислугу років.

Згідно розрахунку фактичних витрат на
виплату і доставку пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне

страхування» в частині пенсій,
призначених відповідно до пункту "а"
статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» відповідачу необхідно
було покрити витрати на виплату та
доставку пільгових пенсій в розмірі 124
155,49 грн., яка утворилася за період з
березня по червень 2013 року, з яких:

по пенсіонеру ОСОБА_1 сума боргу
становить 6 623,82 грн.

по пенсіонеру ОСОБА_2 сума боргу
становить 9 815,64 грн.

по пенсіонеру ОСОБА_3 сума боргу
становить 4 744,60 грн.

по пенсіонеру ОСОБА_4 сума боргу
становить 12 103,24 грн.

по пенсіонеру ОСОБА_5 сума боргу
становить 10 398,20 грн.

по пенсіонеру ОСОБА_6 сума боргу
становить 3 793,88 грн.

по пенсіонеру ОСОБА_7 сума боргу
становить 5 540,80 грн.

по пенсіонеру ОСОБА_8 сума боргу
становить 13 504,00 грн.

по пенсіонеру ОСОБА_9 сума боргу
становить 11 218,08 грн.

по пенсіонеру ОСОБА_10 сума боргу
становить 16 808,80 грн.

по пенсіонеру ОСОБА_11 сума боргу
становить 7 024,24 грн.

по пенсіонеру ОСОБА_12 сума боргу
становить 3 478,68 грн.

по пенсіонеру ОСОБА_13 сума боргу
становить 15 239,32 грн.

по пенсіонеру ОСОБА_14 сума боргу
становить 77,20 грн.

по пенсіонеру ОСОБА_15 сума боргу
становить 3 784,99 грн.

У зв`язку з несплатою суми боргу у
визначений законодавством строк у
відповідача залишилась несплаченою
заборгованість перед Управлінням щодо
витрат на виплату і доставку пенсій
колишнім працівникам підприємства, які
були зайняті на роботах з особливо
шкідливими і важкими умовами праці за
списком №1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України на
загальну суму 124 155,49 грн.

Позивачем надсилались відповідачу
розрахунки фактичних витрат на виплату
та доставку пільгових пенсій
призначених відповідно до пункту «а»
статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» за період з березня по
червень 2013 року, які були ним отримані
вчасно.

Розрахунки фактичних витрат
відповідачем не оскаржувались та є
чинними.

Стягнення з відповідача
заборгованості з відшкодування коштів,
призначених на покриття та виплату і
доставку пенсій призначених
відповідно до пункту «а» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» є предметом спору
переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та задовольняючи позов, суд
першої інстанції дійшов висновку про
те, що заявлені позивачем вимоги є
законними, обґрунтованими,
підтверджуються зібраними в справі
доказами та підлягають задоволенню у
повному обсязі, відповідач доказів
сплати заборгованості суду не надав.

З такими висновками суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
погоджується з наступних підстав.

За змістом пункту 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV
(далі - Закон № 1058-IV) пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, роботах з особливо шкідливими
й важкими умовами праці за списком № 1
та на інших роботах із шкідливими і
важкими умовами праці за списком № 2
виробництв, робіт, професій, посад і
показників, затверджених Кабінетом
Міністрів України, та за результатами
атестації робочих місць, на посадах, що
дають право на призначення пенсії за
віком на пільгових умовах або за
вислугу років, які відповідно до
законодавства, що діяло раніше, мали
право на пенсію на пільгових умовах або
за вислугу років, здійснюється згідно з
окремим законодавчим актом через
професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди особам, зазначеним
в абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами Закону № 1058-IV
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України «Про
пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року
№ 1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій
визначаються відповідно до статті 27 та
з урахуванням норм статті 28 Закону №
1058-IV. При цьому зберігається порядок
покриття витрат на виплату і доставку
цих пенсій, що діяв до набрання
чинності цим Законом.

Відповідно до Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 № 21-1 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 16.01.2004 №
64/8663, (далі - Інструкція № 21-1)
передбачена чітка процедура
відшкодувань фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій призначених
на пільгових умовах відповідно до
частини 2 Прикінцевих положень Закону
України № 1058.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції відносно того, що якщо
працівникам призначено пенсію
відповідно до пункту «а» частини 1
статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ,
то фактичні витрати на виплату і
доставку пенсій за віком на пільгових
умовах покриваються підприємствами,
робота на якому дає право на пільгову
пенсію.

Щодо доводів апеляційної скарги про те,
що судом першої інстанції при
прийнятті оскаржуваної постанови не
враховано, того, що обов'язок
доказування правомірності рішення, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень покладається саме на
суб'єкта владних повноважень, що прямо
передбачено частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
зазначає наступне.

Предметом спору по цій справі є
стягнення з відповідача
заборгованості з відшкодування коштів,
призначених на покриття та виплату і
доставку пенсій призначених
відповідно до пункту «а» статті 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», а не правомірність
рішення чи дій позивача. Тому посилання
відповідача на положення ч. 2 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України є безпідставними.

Статтею 71 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Запорізького окружного
адміністративного суду від 25 липня 2013
року про відкриття провадження,
відповідачу запропоновано надати
письмові заперечення проти позову з
посиланням на докази, якими вони
обґрунтовуються (а.с.1).

Проте, під час розгляду справи судом
першої інстанції відповідачем на
пропозицію суду не було надано доказів
для підтвердження обставин, на які він
посилається, що стало підставою для
вирішення справи на основі наявних
доказів.

Крім того, доказів того, що
відповідачем зазначені вище
розрахунки фактичних витрат на виплату
та доставку пенсій, призначених
відповідно до пункту «а» частини 1
статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ,
на час розгляду справи судом першої
інстанції були оскаржені суду не
надано, тому такі розрахунки
вважаються дійсними та такими, що
підлягають виконанню з боку ПАТ
«Український графіт».

Щодо доводів апеляційної скарги ПАТ
«Український графіт» в частині того, що
підприємством підлягають
відшкодовуванню витрати на виплату та
доставку пенсії у відсотковому розмірі
стажу роботи працівника обрахованого
до та після 1992 року, суд апеляційної
інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст.100 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» особам, які
працювали до введення в дію цього
Закону на роботах із шкідливими і
важкими умовами праці, передбачених
раніше діючим законодавством, пенсії
за віком призначаються на таких умовах:

а) особам, які мають на день введення в
дію цього Закону повний стаж на
зазначених роботах, що давав право на
пенсію на пільгових умовах, пенсії в
розмірах, передбачених цим Законом,
призначаються відповідно до вимог за
віком і стажем, встановлених раніше
діючим законодавством;

б) особам, які не мають повного стажу
роботи із шкідливими і важкими умовами
праці, вік, необхідний для призначення
пенсії відповідно до статті 12,
знижується пропорційно наявному стажу
в порядку, передбаченому статтями 13-14
цього Закону, виходячи з вимог цього
стажу, встановлених раніше діючим
законодавством.

Отже, вказана норма регулює порядок
призначення пенсій особам, які на дату
введення в дію Закону України «Про
пенсійне забезпечення», тобто станом
на 01.01.1992 року, мали необхідний
пільговий стаж для призначення
пільгових пенсій.

До набрання чинності Законом України
«Про пенсійне забезпечення» пенсійне
забезпечення осіб здійснювалось
відповідно до Положення про порядок
призначення та виплату державних
пенсій, затвердженим постановою Ради
Міністрів СРСР від 03.08.72 року

Відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком № 1 та інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Кабінетом Міністрів України, та
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди особам, зазначеним
вище, пенсії призначаються за нормами
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в разі досягнення
пенсійного віку та наявності трудового
стажу, передбаченого Законом України
«Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» зберігається порядок
покриття витрат на виплату і доставку
пільгових пенсій, що діяв до набрання
чинності цим Законом.

Відповідно до Законів України «Про
пенсійне забезпечення»; «Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування» відшкодуванню підлягали
пенсії, призначені за пунктами "б" - "з"
статті 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Таким чином, визначальними обставинами
для вирішення питання щодо відсутності
обов'язку підприємства відшкодувати
фактичні витрати на виплату та
доставку пенсій є факт призначення
особі пенсії відповідно до ст.100 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», а
не факт наявності у особи, станом на
01.01.1992 року, стажу для призначення
пільгової пенсії.

Пунктом 6.2 Інструкції встановлено, що
витрати на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах
особам, які мають стаж, що дає право на
призначення цих пенсій на декількох
підприємствах, покриваються цими
підприємствами пропорційно стажу
роботи. Дана норма визначає обов'язок
підприємств покривати витрати
пропорційно стажу роботи за
відпрацьований період незалежно від
того, який стаж і з якого підприємства
зарахований в стаж, який дає право на
призначення пенсії на пільгових
умовах.

Частина 2 даного пункту та частина 5
протирічать закладеному в ч. 1
пропорційному принципу розподілу
покриття витрат шляхом конкретизації
їх вирахування. Зокрема, частиною 5 п. 6.2
Інструкції передбачається, що якщо
пенсія на пільгових умовах призначена
із взаємним зарахуванням періодів
роботи, передбачених статтями 13, 14 та 55
Закону України «Про пенсійне
забезпечення», які дали право на цю
пільгову пенсію, то відшкодування
фактичних витрат на виплату та
доставку цих пенсій здійснюється тими
підприємствами, на який цей стаж було
вироблено у розмірах, передбачених
частиною 2 «Прикінцевих положень»
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Аналіз зазначених норм свідчить про те,
що покриття витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах особам, які мають
стаж, що дає право на призначення цих
пенсій на декількох підприємствах,
покриваються цими підприємствами
пропорційно стажу роботи. Дана норма
визначає обов'язок підприємств
покривати витрати пропорційно стажу
роботи за відпрацьований період
незалежно від того, який стаж і з якого
підприємства зарахований в стаж, який
дає право на призначення пенсії на
пільгових умовах.

Отже, твердження відповідача, щодо
необхідності розрахунку у
відсотковому розмірі стажу роботи
працівника, який працював на одному
підприємстві повинно обраховуватися
до та після 1992 року, суд апеляційної
інстанції вважає необґрунтованими.

Враховуючи обставини, які були
встановлені судом під час розгляду
цієї адміністративної справи та
приймаючи до уваги наведені норми
чинного законодавства, яке регулює
спірні відносини, що виникли між
сторонами у цій справі, суд апеляційної
інстанції вважає, що судом першої
інстанції під час розгляду цієї справи
було повно встановлено фактичні
обставини справи, вірно застосовано
норми чинного матеріального права, яке
регулює спірні відносини та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновки суду першої інстанції, а тому
в задоволенні апеляційної скарги
необхідно відмовити, а постанову суду
першої інстанції у цій
адміністративній справі - залишити без
змін.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198,
статтями 200, 206 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Український
графіт» - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2013
року у справі № 808/6473/13-а - залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений
10 квітня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко