Справа № 2а/2570/2895/12
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/18629/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Заїка М.М., Штульман І.В.,

секретар судового засідання -
Василенко І.О.

розглянувши в судовому засіданні
касаційну скаргу АТ "Банк "Фінанси та
Кредит", філія "Центральне РУ" АТ "Банк
"Фінанси та Кредит" на постанову
Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27.09.2012р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2013р. у
справі за позовом АТ "Банк "Фінанси та
Кредит", філія "Центральне РУ" АТ "Банк
"Фінанси та Кредит" до Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області, третя особа -
ОСОБА_1 про звільнення майна з під
арешту, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року АТ "Банк "Фінанси та
Кредит", філія "Центральне РУ" АТ "Банк
"Фінанси та Кредит" звернулось до суду з
позовом про звільнення з під арешту
автомобіля марки SUBARU FORESTER, 2007 року
випуску, колір чорний, шасі (кузов, рама)
№ НОМЕР_2, тип ТЗ універсал легковий,
реєстраційний номер НОМЕР_1,
зареєстрований РВ ДДАІ МВС України 30
серпня 2007 року, який є заставним майном
Банку за умовами Договору застави.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27.09.2012р., яка
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13.03.2013р., в задоволенні позову
відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій не погодився
позивач, подав касаційну скаргу, в якій
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати постановлені
судами рішення та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідача по справі та
перевіривши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону
України «Про виконавче провадження»
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації.

Згідно частин 3, 4 статті 54 Закону
України «Про виконавче провадження»
для задоволення вимог стягувачів, які
не є заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів; якщо
вартість предмета застави перевищує
розмір заборгованості боржника
заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене
майно для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

Судами встановлено, що згідно
кредитного договору між ОСОБА_1 та
позивачем №08-414/07-А від 03.09.2007р., серед
іншого, забезпеченням виконання
зобов'язань за цим договором є: застава
автомобіля марки SUBARU FORESTER, 2007 року
випуску, № кузова НОМЕР_2/ НОМЕР_2, що
належить на підставі Свідоцтва про
реєстрацію ТЗ Серія НОМЕР_3, виданого РВ
ДДАІ МВС України від 30 серпня 2007 року.

Згідно договору застави автомобіля від
03.09.2007р., серед іншого, ОСОБА_1 передає в
заставу позивачу автомобіль марки SUBARU
FORESTER, 2007 року випуску, колір чорний,
шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, тип ТЗ
універсал легковий, реєстраційний
номер НОМЕР_1, зареєстрований РВ ДДАІ
МВС України 30 серпня 2007 року.

08.12.2011р. та 14.12.2011р. державним виконавцем
ВДВС Куликівського РУЮ відкриті
виконавчі провадження за виконавчими
листами №2/2511/229/11 від 16.09.2011р. та
№2/2511/316/11 від 23.11.2011р. про стягнення з
ОСОБА_1 заборгованості та накладено
арешт на все належне їй майно.

В ході примусового виконання
виконавчого листа 2/2511/229/11 про
стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на
користь ПАТ акціонерний банк
«Укргазбанк», державним виконавцем
ВДВС Куликівського РУЮ у Чернігівській
області складено акт опису й арешту
майна від 01.04.2012р., згідно якого описано
і накладено арешт на автомобіль марки
SUBARU FORESTER, універсал легковий, чорний,
шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2.

Позивач заперечив проти реалізації
вказаного автомобіля, в зв'язку з чим
виконавчі дії з його реалізації не
проводяться.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, з чим погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
накладаючи арешт на майно, державний
виконавець діяв на підставі наданих
йому повноважень, оскільки Закон
України «Про виконавче провадження» та
Закон України «Про заставу» не
забороняють накладення арешту на
заставлене майно.

Разом з тим, за правилами частини 3
статті 54 Закону України «Про виконавче
провадження» для задоволення вимог
стягувачів, які не є
заставодержателями, стягнення на
заставлене майно боржника може бути
звернуто лише у разі: виникнення права
застави після винесення судом рішення
про стягнення з боржника коштів, або ж
якщо вартість предмета застави
перевищує розмір заборгованості
боржника заставодержателю, однак в
порушення вимог статті 159 КАС України
щодо законності та обгрунтованості
судового рішення такі обставини судами
не були з'ясовані.

Крім того, судами залишено поза увагою,
що вимоги позивача, серед іншого,
обгрунтовано з посиланням на положення
частини 4 статті 54 Закону України «Про
виконавче провадження», відповідно до
якої заставодержатель має право на
звернення до суду з позовом про зняття
арешту із заставленого майна, і така
можливість не пов'язана з
правомірністю такого арешту.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС
України суд касаційної інстанції не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

В свою чергу, підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд
відповідно до частини 2 статті 227 КАС
України є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення судів
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 227, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу АТ "Банк "Фінанси та
Кредит", філія "Центральне РУ" АТ "Банк
"Фінанси та Кредит" задовольнити
частково.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 27.09.2012р. та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13.03.2013р. у
даній справі скасувати, а справу
направити на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
М.М. Заїка

В.І. Штульман