Справа № К-39214/10-С
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р. м. Київ
К-39214/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Стародуба О.П.,

Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Міністерства фінансів України на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 14 вересня
2010 року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11 листопада 2010 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів
України, Міністерства фінансів
України, Державної судової
адміністрації України, Державного
казначейства України, Територіального
управління Державної судової
адміністрації в Донецькій області про
визнання незаконною бездіяльності та
стягнення заборгованості з виплати
заробітної плати,

встановила:

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Кабінету Міністрів
України, Міністерства фінансів
України, Державної судової
адміністрації України, Державного
казначейства України, Територіального
управління Державної судової
адміністрації в Донецькій області про
визнання незаконною бездіяльності та
стягнення заборгованості з виплати
заробітної плати у розмірі 137458,38 грн.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 14 вересня
2010 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково. Зобов'язано
Державну судову адміністрацію України,
Міністерство фінансів України,
Державне казначейство України,
Територіальне управління Державної
судової адміністрації в Донецькій
області здійснити перерахунок
заробітної плати, премій, набавок за
вислугу років та інших надбавок, які є
складовою частиною заробітної плати
позивача відповідно до положень
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 03
вересня 2005 року №865 з розрахунку 7,5
розмірів мінімальної заробітної плати
на відповідний період, нарахування
премії, надбавки за вислугу років та
інших надбавок, які є складовою
частиною заробітної плати позивача,
виходячи з перерахованого посадового
окладу, починаючи з 19 серпня 2009 року по
31 грудня 2009 року. Зобов'язано Державну
судову адміністрацію України, Державне
казначейство України, Міністерство
фінансів України, Територіальне
управління Державної судової
адміністрації в Донецькій області
сплатити ОСОБА_2 недосплачену
заробітну плату з розрахунку 7,5
розмірів мінімальної заробітної плати
на відповідний період з 19 серпня 2009
року по 31 грудня 2009 року за рахунок
Державного бюджету України. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 листопада
2010 року рішення суду першої інстанції
змінено. Замінено другий та третій
абзац резолютивної частини постанови
Донецького окружного
адміністративного суду від 14 вересня
2010 року у даній справі на наступні
абзаци: «Визнати неправомірними
бездіяльність Територіального
управління Державної судової
адміністрації в Донецькій області,
Державної судової адміністрації
України, Державного казначейства
України, Міністерства фінансів України
щодо невчасного підвищення розміру
заробітної плати судді Дзержинського
міськрайонного суду Донецької області
ОСОБА_2 з розрахунку 7,5 мінімальних
заробітних плат, розмір яких був
встановлений законами України про
Державний бюджет на 2009 та 2010 роки, а
також Законом України «Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати»,
недоплачену з 19 серпня 2009 року до 31
грудня 2009 року. Зобов'язано
Міністерство фінансів України
виділити з Державного бюджету України
грошові кошти на додаткове
фінансування Державної судової
адміністрації України на бюджетну
програму «Виконання рішень судів на
користь суддів» для здійснення виплати
судді Дзержинського міськрайонного
суду Донецької області ОСОБА_2
заробітної плати з розрахунку 7,5
мінімальних заробітних плат, розмір
яких був встановлений законами України
про Державний бюджет на 2009 та 2010 роки, а
також Законом України «Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати», з 19
серпня 2009 року до 31 грудня 2009
року. Зобов'язано Державну судову
адміністрацію України виділити
додаткове фінансування з бюджетної
програми «Виконання рішень судів на
користь суддів» для здійснення виплати
судді Дзержинського міськрайонного
суду Донецької області ОСОБА_2
заробітної плати з розрахунку 7,5
мінімальних заробітних плат, розмір
яких був встановлений законами України
про Державний бюджет на 2009 та 2010 роки, а
також Законом України «Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати», з 19
серпня 2009 року до 31 грудня 2009 року.
Зобов'язано Територіальне управління
Державної судової адміністрації в
Донецькій області здійснити
нарахування недоплаченої заробітної
плати судді Дзержинського
міськрайонного суду Донецької області
ОСОБА_2 з розрахунку 7,5 мінімальних
заробітних плат, розмір яких був
встановлений законами України про
Державний бюджет на 2009 та 2010 роки, а
також Законом України «Про
встановлення прожиткового мінімуму та
мінімальної заробітної плати», за
період з 19 серпня 2009 року по
31 грудня 2009 року. Зобов'язано Донецький
територіальне управління Державної
судової адміністрації в Донецькій
області за рахунок додатково
отриманого від Державної судової
адміністрації України фінансування
здійснити виплату судді Дзержинського
міськрайонного суду Донецької області
ОСОБА_2 недосплаченої заробітної плати
за період з 19 серпня 2009 року по 31 грудня
2009 року з утриманням податків та інших
обов'язкових платежів. В іншій частині
постанову суду залишено без змін.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, представник
Міністерства фінансів України просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, а за справою
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі та рішення судів
щодо правильності застосування ними
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
було встановлено, що позивач працює
суддею Дзержинського міськрайонного
суду Донецької області з 01 серпня 1990
року. Згідно постанови Верховної Ради
України від 13 липня 2000 року №1895-ІІI
ОСОБА_2 обрана суддею безстроково.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суди першої та
апеляційної інстанцій виходили з того,
що постановою Печерського районного
суду м. Києва від 19 березня 2007
року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2007
року, визнано протиправним та
скасовано пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці
суддів» від 03 вересня 2005 року №865. За
висновками суду при нарахуванні та
виплаті позивачу заробітної плати
відповідачами було порушено право
останнього на отримання заробітної
плати у розмірі, встановленому чинним
законодавством, допущено
бездіяльність щодо виконання вимог
постанови Кабінету міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 03 вересня 2005 року
№865, у зв'язку із чим така бездіяльність
відповідачів підлягає визнанню
незаконною.

Проте, колегія суддів касаційної
інстанції з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
може, оскільки вважає, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Відповідно до статті 44 Закону України
«Про статус суддів» №2862-ХІІ (в
редакції, що діяла станом на час
виникнення спірних правовідносин)
заробітна плата суддів складається з
посадового окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років та інших надбавок.
Розміри посадових окладів суддів
встановлюються у відсотковому
відношенні до посадового окладу Голови
Верховного Суду України і не можуть
бути меншими від 50 відсотків його
окладу. Посадовий оклад судді не може
бути меншим від 80 відсотків посадового
окладу голови суду, в якому працює
суддя та складається з посадового
окладу, премій, доплат за
кваліфікаційні класи, надбавок за
вислугу років, інших надбавок.

На рівні Закону посадові оклади
професійних суддів не встановлювались,
а тому на реалізацію цього Закону,
постановою Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 03 вересня
2005 року №865 було затверджено схеми
посадових окладів керівників та суддів
Конституційного Суду України,
Верховного Суду України, вищих
спеціалізованих судів, Апеляційного
суду України, апеляційних та місцевих
судів згідно з додатками 1-6, які
розраховано виходячи з кратності до
мінімальної заробітної плати, а також
розміри надбавок до посадових окладів
суддів за кваліфікаційні класи, яка
набрала законної сили з 01 січня 2006 року.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31 грудня 2005 року №1310 «Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року №865»
зазначену постанову доповнено,
зокрема, пунктом 4-1, яким установлено,
що розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 гривні
і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати їх
перерахунок не провадиться.

Постановою Печерського районного суду
міста Києва від 19 березня 2007 року в
адміністративній справі за позовом
Особи до держави Україна, Кабінету
Міністрів України, треті особи:
Державне казначейство України,
Державна судова адміністрація, визнано
протиправним і скасовано пункт 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці суддів» від 03 вересня
2005 року №865.

Зазначену постанову в цій частині
залишено без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03 грудня 2007 року та ухвалою Вищого
адміністративного Суду України від 29
жовтня 2009 року.

В той же час, постановою Кабінету
Міністрів України «Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» від 21 грудня
2005 року №1243 встановлено, що розміри
посадових окладів суддів, затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 вересня 2005 року №865,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
провадиться.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року, визнано незаконними постанову
Кабінету Міністрів України «Питання
оплати праці вищих посадових осіб
України, окремих керівних працівників
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування та суддів»
від 21 грудня 2005 року №1243 в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 03 вересня 2005 року
№865» від 31 грудня 2005 року №1310 та пункт
4-1 постанови Кабінету Міністрів
України «Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів» від 03
вересня 2005 року №865.

Проте, постановою Вищого
адміністративного суду України від 13
квітня 2011 року у справі №К-37929/09 за
касаційною скаргою Кабінету Міністрів
України було визнано такими, що не
відповідають нормам матеріального
права, та скасовано постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 травня 2008 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду України від 19
серпня 2009 року і відмовлено Особі в
задоволенні позову до Кабінету
Міністрів України, треті особи -
Конституційний Суд України, Верховний
Суд України, Вищий адміністративний
суд України, Вищий господарський суд
України, про визнання незаконними
постанови Кабінету Міністрів України
«Питання оплати праці вищих посадових
осіб України, окремих керівних
працівників органів державної влади і
органів місцевого самоврядування та
суддів» від 21 грудня 2005 року
№1243 в частині встановлення розміру
посадового окладу суддям; пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від 03
вересня 2005 року №865» від 31 грудня 2005
року №1310 та пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів»
від 03 вересня 2005 року №865.

Водночас, визнання нечинним пункту 4-1
постанови Кабінету Міністрів України
«Про оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів» від 03 вересня 2005 року
№865 при наявності постанов Кабінету
Міністрів України №1243 від 21 грудня 2005
року «Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів» та №1310 від
31 грудня 2005 року «Про внесення
змін до постанови Кабінету Міністрів
України від 03 вересня 2005 року
№865», які також стосуються питання
обчислення заробітної плати суддів, не
давало підстав відповідачу
здійснювати виплату заробітної плати у
заявлених розмірах.

Крім того, пунктом 2 Указу Президента
України «Про заходи щодо забезпечення
наповнення державного бюджету та
посилення фінансово-бюджетної
дисципліни» від 28 лютого
1997 року №187 встановлено, що витрачання
коштів органами виконавчої влади, їх
структурними підрозділами, іншими
організаціями, які фінансуються за
рахунок Державного бюджету України,
здійснюється на підставі їх кошторисів
доходів і видатків, які затверджуються
у встановленому порядку не пізніше, ніж
в місячний строк після затвердження
відповідних бюджетів.

Відповідно до частини другої статті 51
Бюджетного кодексу України
розпорядники коштів Державного
бюджету України одержують бюджетні
асигнування, що є підставою для
затвердження кошторисів, відповідно до
затвердженого бюджетного розпису.

Кошторис є основним плановим
документом бюджетної установи, який
надає повноваження щодо отримання
доходів і здійснення видатків,
визначає обсяг і спрямування коштів
для виконання бюджетною установою
своїх функцій та досягнення цілей,
визначених на бюджетний період
відповідно до бюджетних призначень.

Розпорядники бюджетних коштів, до яких
відноситься Державна судова
адміністрація України, беруть бюджетні
зобов'язання та провадять видатки
тільки в межах бюджетних асигнувань,
встановлених кошторисами. Будь-які
зобов'язання, взяті фізичними та
юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж
з перевищенням повноважень,
встановлених Законом України «Про
Держаний бюджет України» та Бюджетним
кодексом України, не вважаються
бюджетними зобов'язаннями. Витрати
державного бюджету на покриття таких
зобов'язань не можуть здійснюватися.

Згідно пункту 7 статті 23 Бюджетного
кодексу України, усі бюджетні
призначення втрачають чинність після
закінчення бюджетного періоду, за
винятком тих випадків, коли окремим
законом передбачені багаторічні
бюджетні призначення.

Статтею 96 Конституції України
визначено, що Державний бюджет України
затверджується щорічно Верховною
Радою України на період з 01 січня по 31
грудня, а за особливих обставин - на
інший період.

Конституцією України визначено кінець
бюджетного періоду - 31 грудня поточного
року, тобто саме у цей час закінчуються
всі бюджетні призначення. Винятком є
лише випадок, коли окремим законом
передбачається багаторічне
призначення.

Виплати, якими є позовні вимоги
позивача, не відносяться до
багаторічних виплат.

З огляду на викладене, у відповідачів
відсутнє право здійснювати платежі з
бюджету без наявності відповідного
бюджетного призначення.

Таким чином, колегія суддів
касаційного суду приходить до
висновку, що виплата спірних виплат
обумовлена наявністю відповідних,
передбачених бюджетом, асигнувань, а
тому порушення прав позивача з боку
відповідачів при виплаті йому
заробітної плати, щомісячного
грошового утримання відсутні, у зв'язку
з чим немає підстав для визнання їхніх
дій чи бездіяльності незаконною та
стягнення коштів. Підстави для
задоволення позовних вимог відсутні.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга Міністерства фінансів України
підлягає задоволенню. Зважаючи на те,
що у справі не вимагається збирання або
додаткової перевірки доказів,
обставини справи встановлені судами
повно і правильно, але допущено помилку
в застосуванні норм матеріального
права - судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 229, 230, 232
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Касаційну скаргу Міністерства
фінансів України задовольнити.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 14 вересня
2010 року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 11 листопада 2010 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів
України, Міністерства фінансів
України, Державної судової
адміністрації України, Державного
казначейства України, Територіального
управління Державної судової
адміністрації в Донецькій області про
визнання незаконною бездіяльності та
стягнення заборгованості з виплати
заробітної плати - скасувати.

Постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Кабінету Міністрів України,
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, Державного казначейства
України, Територіального управління
Державної судової адміністрації в
Донецькій області про визнання
незаконною бездіяльності та стягнення
заборгованості з виплати заробітної
плати - відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя
М.М. Заїка

судді:
О.П. Стародуб

І.В. Штульман