Справа № 490/12466/13-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 р. Справа № 490/12466/13-а

Категорія: 10.3.1 Головуючий в 1 інстанції:
Алєйніков В.О. Одеський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів:
Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Центральному районі м.
Миколаєва на ухвалу Центрального
районного суду м. Миколаєва від 29 січня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва про
визнання неправомірними дій та
стягнення недоплаченої щомісячної
державної соціальної допомоги як
дитині війни,-

В С Т А Н О В И В:

29.03.2011 року ОСОБА_2 звернулась до
Центрального районного суду м.
Миколаєва з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва про
відновлення пропущеного строку
звернення до суду, визнання дії
відповідача неправомірними та
стягнення з відповідача недоплаченої
як дитині війни, щомісячну соціальну
допомогу за період з 01.01.2008 року до
31.12.2010 року у сумі 4 159, 20 грн.;
зобов'язання відповідача надалі
виплачувати соціальну допомогу згідно
до вимог чинного Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Ухвалою судді Центрального районного
суду м. Миколаєва від 05.04.2012 року
позовні вимоги за період до 28.09.2010 року
залишені без розгляду.

Постановою Центрального районного
суду м. Миколаєва від 24.07.2012 року позов
задоволено повністю.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Центральному районі
міста Миколаєва здійснити перерахунок
пенсії ОСОБА_2 за період з 29 вересня 2010
року по 22 липня 2011 року, обчисливши її у
ці періоди з урахуванням підвищення в
розмірі 30% визначеної відповідно до
частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» мінімальної пенсії за
віком, та виплатити визначену різницю.

07.08.2012 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Миколаєва подано апеляційну скаргу на
вказану постанову Центрального
районного суду м. Миколаєва.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29.04.2013 року
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Центральному районі залишено без
задоволення, а постанову Центрального
районного суду м. Миколаєва від 24.07.2012
року - без змін.

01.10.2013 року відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області звернувся із поданням про
зміну способу виконання рішення суду.

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29.01.2014 року подання
відділ примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Миколаївської області про зміну
способу виконання рішення суду
задоволено.

Замінено спосіб виконання рішення
Центрального районного суду міста
Миколаєва у справі № 1423/3514/2011 шляхом
стягнення з Управління Пенсійного
фонду України у Центральному районі
міста Миколаєва на користь ОСОБА_2 суми
підвищення, передбаченого статтею 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», що нарахована боржником -
1 544,79 гривень.

03.02.2014 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Центральному районі м.
Миколаєва було подано апеляційну
скаргу на вказану ухвалу Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою
суду першої інстанції, апелянт
зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
неповним з'ясуванням всіх обставин
справи

У зв'язку з викладеним в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування ухвали Центрального
районного суду м. Миколаєва від 29.01.2014
року та постановлення нової, якою
відмовити у задоволенні подання
відділу примусового виконання рішень
Головного управління юстиції в
Миколаївській області.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів дійшла
наступного:

Як зазначено вище, постановою
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 24.07.2012 року, залишеною без
змін ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 29.04.2013 року,
було зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Центральному районі
міста Миколаєва здійснити перерахунок
пенсії ОСОБА_2 за період з 29 вересня 2010
року по 22 липня 2011 року.

Вказана постанова Центрального
районного суду м. Миколаєва від 24.07.2012
року набрала законної сили.

Відповідно до ст. 255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Задовольняючи заяву відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Миколаївській області про зміну
способу виконання рішення суду суд
першої інстанції посилався на те, що
Управлінням Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва було
частково виконано рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 24.07.2012 року, а саме:
нараховано позивачу 1544,79 грн. згідно з
перерахунком пенсії за період з 29.09.2010
року по 22.07.2011 року, однак зазначену
суму заборгованості не виплачено у
зв'язку з ненадходження відповідних
коштів з державного бюджету України.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції не погоджується з висновком
суду першої інстанції стосовно
задоволення подання відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Миколаївській області про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання рішення суду,
зважаючи на наступне:

Так, відповідно до ст. 263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Тобто, під зміною способу і порядку
виконання рішення суду розуміється
прийняття судом нових заходів для
реалізації рішення в разі неможливості
його виконання у порядку і способом,
раніше встановленими. Таким чином, суд
за наявності обґрунтованих підстав та
належних доказів, може змінити спосіб
та порядок виконання рішення суду, або
ж відмовити по даному питанню, не
змінюючи при цьому його змісту. При
цьому, відстрочити або розстрочити,
змінити чи встановити спосіб і порядок
виконання рішення суд може лише у
виняткових випадках.

Слід зазначити, що в даному випадку
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Таким чином, виконання зазначеної
постанови суду фактично можливе, хоча й
за певних умов, а отже підстави для
зміни способу виконання рішення суду
першої інстанції відсутні.

Зважаючи на все вище зазначене колегія
суддів суду апеляційної інстанції
вважає, що суд першої інстанції,
змінюючи спосіб виконання постанови
суду, фактично змінив її суть, що
належить до повноважень суду
апеляційної або касаційної інстанції.

Враховуючи викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про наявність
підстав для зміни способу виконання
постанови постанова Центрального
районного суду м. Миколаєва від 24.07.2012
року.

Оскільки при постановленні ухвали
судом першої інстанції було порушено
норми процесуального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи, постановлене судове рішення на
підставі ст. 202 КАС України підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 184, 185, 197, 198, 202, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Центральному районі м. Миколаєва
задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 січня 2014 року
скасувати.

Прийняти нову ухвалу, якою у
задоволенні заяви відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Миколаївській
області про зміну способу і порядку
виконання постанови Центрального
районного суду м. Миколаєва від 24.07.2012
року відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Бойко А.В.

Суддя:
Танасогло Т.М.

Суддя:
Яковлєв О.В.