Справа № 810/5403/13-а
Суддя: Харченко С.В.
Дата ухвалення: 2013-12-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа № 810/5403/13-а
Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючого - судді
Харченко С.В., при секретарі:
Колесніковій Н.М., за участю:
представника позивача - Камінського
представника відповідача - Кабанова
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКО-Сервіс»до про
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області
скасування податкових повідомлень -
рішень, ВСТАНОВИВ:Товариство з
обмеженою відповідальністю
«ЕКО-Сервіс» звернулось до суду з
позовом про скасування податкових
повідомлень-рішень Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
від 29.05.2013 № 000629 та 29.05.2013 № 000630.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення, якими Товариству з обмеженою
відповідальністю «ЕКО-Сервіс»
донараховано податкове зобов`язання з
податку на прибуток підприємств у сумі
381210 грн. 07 коп. і податку на додану
вартість у сумі 333180 грн. 87 коп. та
застосовано до нього штрафні
(фінансові) санкції у загальному
розмірі 146665 грн. 41 коп., на думку
позивача, прийняті податковим органом
з порушенням норм матеріального права
та не відповідають вимогам закону,
висновки контролюючого органу
відносно факту вчинення підприємством
правопорушення є помилковими, а тому
вказані податкові повідомлення -
рішення є протиправними та підлягають
скасуванню.

Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що посадові особи
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби
діяли на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
законодавством України, оскаржувані
податкові повідомлення - рішення
прийняті відповідачем правомірно, у
зв`язку з чим позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні, призначеному на 27
грудня 2013 року, представник позивача
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі та просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, просив суд відмовити у
задоволенні позовних вимог з підстав,
наведених у письмових запереченнях.

Заслухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальність «ЕКО-Сервіс»
(ідентифікаційний код 31885141,
місцезнаходження: 08300, Київська
область, м. Бориспіль, вул. Котовського,
буд. 128-А) зареєстроване в якості
юридичної особи 28.08.2002 та здійснює
господарську діяльність пов'язану,
зокрема, з обробленням та видаленням
безпечних відходів, будівництвом
житлових і нежитлових будівель,
технічним обслуговуванням та ремонтом
автотранспортних засобів, вантажним
автомобільним транспортом, діяльністю
у сфері інжинірингу, геології, геодезії
та наданням послуг технічного
консультування в цих сферах.

Зазначені обставини підтверджуються
даними, наведеними у довідці
Управління статистики у
Бориспільському районі серії АБ № 475671
(а.с. 74).

15.04.2013 Бориспільською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Київської області Державної
податкової служби прийнято рішення про
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКО-Сервіс»,
оформлене наказом від 15.04.2013 № 278 (а.с. 68).

Зі змісту вказаного наказу вбачається,
що посадовими особами податкового
органу на підставі вимог підпункту 20.1.4
пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.1
пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.1 статті 79
Податкового кодексу України з 15.04.2013
буде проводитись документальна
позапланова невиїзна перевірка
позивача тривалістю 2 робочих дня, під
час якої будуть з`ясовуватись питання
дотримання підприємством вимог
податкового законодавства при
здійсненні господарських
взаємовідносин з ТОВ «Кімосбуд» та ТОВ
«Стіксбуд» за період, відповідно,
листопад та лютий 2011 року.

У цей же день відповідач приступив до
проведення контролюючого заходу.

За результатами перевірки посадовою
особою Бориспільської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області Державної
податкової служби складено акт
від 18.04.2013 № 217/22-2/31885141 (далі - акт
перевірки), в якому зафіксовано, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЕКО-Сервіс» під час
декларування податкових зобов`язань за
господарськими операціями з придбання
у ТОВ «Кімосбуд», ТОВ «Стіксбуд» та
ТОВ «Меганаладбуд» послуг не дотримано
вимог підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 та пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення валових витрат
за І квартал 2011 року, витрат, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування податком на прибуток
підприємств, за ІІ-ІV квартали 2011 року,
І квартал 2012 року на загальну
суму 1665894 грн. 35 коп. та податкового
кредиту за лютий, жовтень 2011 року та
лютий 2012 року на суму 333180 грн. 87 коп.

При перевірці правильності
декларування позивачем власних
податкових зобов`язань за наведені
вище звітні періоди податковим органом
прийнято до уваги відомості, отримані
від інших органів державної податкової
служби про господарську діяльність
контрагентів позивача - ТОВ
«Кімосбуд», ТОВ «Стіксбуд» та ТОВ
«Меганаладбуд» та про характер
господарських взаємовідносин ТОВ
«Стіксбуд» та ТОВ «Меганаладбуд» з
іншими суб`єктами господарювання по
ланцюгу постачання.

Зокрема, контролюючий орган зважав на
викладені в актах про неможливість
проведення зустрічних звірок та в
актах перевірок висновки посадових
осіб податкових органів, в яких
наведені вище юридичні особи
перебувають на податковому обліку,
стосовно:

- відсутності ТОВ «Стіксбуд» та ТОВ
«Меганаладбуд» за податковою адресою;

- відсутності у ТОВ «Кімосбуд»
достатніх виробничих потужностей,
працівників, офісних та складських
приміщень та інших основних засобів
для забезпечення ведення
фінансово - господарської діяльності в
обсягах задекларованих ними
показників;

- неподання ТОВ «Меганаладбуд» у ході
контролюючого заходу договорів,
видаткових та податкових накладних,
банківських виписок, документів, що
свідчать про транспортування і
зберігання товарів, та інших
документів на підтвердження факту
передачі товарів (послуг) контрагентам
- покупцям;

- непричетності ОСОБА_3 (засновника та
директора ТОВ "Імбірван" - контрагента
ТОВ "Вєлар" (постачальника ТОВ
"Стіксбуд"), ОСОБА_4 (засновника та
директора ТОВ "Альфа-трек" -
контрагента ТОВ "Меганаладбуд") та
ОСОБА_5 (засновника та директора ТОВ
"Буллак" - контрагента ТОВ "Альфа-трек"
(постачальника ТОВ
"Меганалдбуд") до господарської
діяльності підприємств (вказані
обставини встановлені на підставі
пояснень ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5);

- наявності висновку посадових осіб
Головного відділу податкової міліції
Державної податкової інспекції у
Дніпровському районі м. Києва
Державної податкової служби за січень
2012 року щодо відсутності факту
реального здійснення ТОВ «Кімосбуд»
господарської діяльності.

Враховуючи наведені вище відомості,
відповідач дійшов висновку про те, що
контрагенти позивача - ТОВ «Кімосбуд»,
ТОВ «Стіксбуд» та ТОВ «Меганаладбуд» є
юридичними особами з ознаками
фіктивності, їх правочини з іншими
суб`єктами господарювання, у тому числі
і з позивачем, не спричинили жодних
правових наслідків.

За таких обставин, відповідач вважає,
що договори, за якими ТОВ «Кімосбуд»,
ТОВ «Стіксбуд» та ТОВ
«Меганаладбуд» зобов`язались надати
позивачу послуги,
фінансово-господарські документи та
податкову звітність складено
сторонами правочинів без фактичного
здійснення господарських операцій, а
лише з метою незаконного одержання
податкової вигоди у вигляді формування
витрат та податкового кредиту на
користь позивача.

Внаслідок допущення позивачем
вказаного правопорушення під час
визначення ним об`єкту оподаткування
податком на прибуток підприємств та
податком на додану вартість відповідач
дійшов висновку про заниження
позивачем податкового зобов`язання з
податку на прибуток підприємств за І -
ІV квартали 2011 року та І квартал 2012 року
на суму 381210 грн. 07 коп. і податку
на додану вартість за лютий, жовтень 2011
року та лютий 2012 року на суму
333180 грн. 87 коп.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийняті податкові
повідомлення - рішення від 29.05.2013 № 000629
та 29.05.2013 № 000630, якими відповідно до
приписів підпункту 54.3.2 пункту 54.3
статті 54, пункту 123.1 статті 123 та пункту 7
підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні
положення» Податкового кодексу
України позивачу визначено суму
грошового зобов`язання з податку на
прибуток підприємств у розмірі
444577 грн. 27 коп., з яких: 381210 грн. 07 коп. - за
основним платежем;
63367 грн. 20 коп. - за штрафними
(фінансовими) санкціями, податку на
додану вартість у розмірі 416479 грн. 08
коп., з яких: 333180 грн. 87 коп. - за основним
платежем; 83298 грн.
21 коп. - за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Отримавши наведені вище рішення,
позивач скористався наданим йому
статтею 56 Податкового кодексу України
правом на їх оскарження в
адміністративному порядку шляхом
подання скарг до Головного управління
Міндоходів у Київській області та до
Міністерства доходів і зборів України.

Головним управлінням Міндоходів у
Київській області під час розгляду
скарги позивача встановлено, що розмір
штрафних (фінансових) санкцій
визначено Бориспільською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Київської області Державної
податкової області без дотримання
приписів пунктів 6, 7 підрозділу 10
розділу ХХ «Перехідні положення»
Податкового кодексу України, у звязку з
чим його рішенням від 19.08.2013 №
600/10/10-36-10-01-202/506 скаргу позивача
задоволено частково, а саме: податкове
повідомлення - рішення від 29.05.2013 № 000629
скасовано в частині застосування до
позивача штрафних (фінансових) санкцій
на суму 31431 грн. 55 коп., а податкове
повідомлення - рішення від 29.06.2013 № 000630 -
в частині застосування до
підприємства штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 25551 грн. 05 коп. В іншій
частині наведені податкові
повідомлення-рішення залишено без
змін.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 23.09.2013 №
11676/6/99-99-10-01-10 оскаржувані податкові
повідомлення-рішення залишено без змін
з урахуванням рішення, прийнятого за
результатами розгляду первинної
скарги позивача.

Як пояснив представник відповідача,
нових податкових повідомлень-рішень із
зменшеною сумою грошового зобовязання
та з новими термінами його сплати
податковим органом не виносилось, будь
- яких належних та допустимих доказів,
що надають підстави вважати податкові
повідомлення - рішення Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області Державної
податкової служби від 29.05.2013 № 000629 та
29.05.2013 № 000630 відкликаними суду не
подано.

Не погоджуючись із рішеннями,
прийнятими Бориспільською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Київської області Державної
податкової служби, позивач оскаржив їх
до суду.

Позивач зазначає, що твердження
податкового органу стосовно вчинення
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЕКО-Сервіс»
податкового правопорушення є
помилковими, оскільки нарахування
податкового зобов`язання з податку на
прибуток підприємств та визначення ним
сум податкового кредиту здійснено у
відповідності до вимог податкового
законодавства, господарські операції з
ТОВ «Кімосбуд», ТОВ «Стіксбуд» та ТОВ
«Меганаладбуд» належним чином
відображено у бухгалтерському і
податковому обліку позивача та його
податковій звітності.

Оскільки висновки податкового органу
про відсутність у позивача права на
формування витрат та податкового
кредиту за наслідками вчинення
господарських операцій з ТОВ
«Кімосбуд», ТОВ «Стіксбуд» та ТОВ
«Меганаладбуд» ґрунтуються на
твердженнях про фіктивність
господарських операцій позивача та
його контрагентів та про відсутність
наміру учасників правочинів досягти
реальних правових наслідків,
позивачем, з метою спростування таких
доводів, подано суду відомості
стосовно формування витрат та
податкового кредиту, первинні
фінансово - господарські документи, що
підтверджують виконання правочинів та
зв'язок між фактом придбання позивачем
послуг із його господарською
діяльністю.

Досліджуючи інформацію, що викладена в
акті перевірки, та документи, подані
позивачем, судом встановлено наступне.

У квітні 2011 року позивачем укладено з
ТОВ «Кімосбуд» договір від 01.04.2011
№ 17-2011, відповідно до умов якого
контрагент позивача прийняв на себе
зобов'язання надати позивачу комплекс
послуг по роботі механізмів
(автомобільної техніки), а позивач
зобов'язався прийняти вказані послуги
та оплатити їх вартість, визначену
кошторисом, який є невід`ємною частиною
договору.

Протягом жовтня 2011 року між ТОВ
«Кімосбуд» та позивачем підписано акти
здачі - прийняття робіт
(надання послуг) від 14.10.2011 № 140210 та
31.10.2011 № 310210, відповідно до яких позивач
прийняв виконані ТОВ «Кімосбуд»
послуги по роботі механізмів
(автомобільної техніки), а саме:
бульдозера Т-130 у кількості 376 год.,
бульдозера ДТ-75 - 428 год., екскаватора
ПЕА 1.0 - 472 год., навантажувача
фронтального - 438 год., автомобіля УРАЛ -
582 год., автомобіля КАМАЗ - 620 год. та
автокрана КС 3575 - 122 год. на загальну
суму 655973 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ -
109328 грн. 84 коп.

За результатами виконання власних
господарських зобов'язань перед
позивачем ТОВ «Кімосбуд»
виписано податкові накладні від 14.10.2011
№ 83 на загальну суму 327986
грн. 50 коп., у тому числі ПДВ - 54664 грн. 42
коп. та 31.10.2011 № 117 на загальну суму 327986
грн. 50 коп., у тому числі ПДВ - 54664 грн. 42
коп.

Часткову оплату за виконані ТОВ
«Кімосбуд» послуги у розмірі 284000 грн. 00
коп. здійснено позивачем у
безготівковій формі у період з 05.10.2011 по
22.11.2011 шляхом перерахування коштів на
рахунки контрагента позивача, про що
свідчить наявна в матеріалах справи
копія банківської виписки (а.с. 101).

Витрати, понесені позивачем на
придбання послуг, наданих ТОВ
«Кімосбуд», у загальному розмірі 546644
грн. 16 коп., та податок на додану
вартість у сумі
109328 грн. 84 коп., сплачений у складі
їх ціни, включені позивачем до витрат,
що враховуються при обчисленні об`єкту
оподаткування податком на прибуток
підприємств, за IV квартал 2011 року та до
податкового кредиту за жовтень 2011 року.

Крім того, податковим органом під час
контролюючого заходу встановлено, що
на показники задекларованих позивачем
валових витрат за І квартал 2011 року та
податкового кредиту за лютий 2011 року
вплинула господарська операція з
придбання позивачем у
ТОВ «Стіксбуд» аналогічних послуг.

Так, у червні 2010 року позивачем
укладено з ТОВ «Стіксбуд» договір від
01.06.2010 № ПМ-01/06, відповідно до умов
якого контрагент позивача прийняв на
себе зобов`язання надати позивачу
комплекс послуг по роботі механізмів
(автомобільної техніки), а позивач
зобов'язався прийняти вказані послуги
та оплатити їх вартість.

У лютому 2011 року між ТОВ «Стіксбуд» та
позивачем підписано акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
від 28.02.2011 № 280102, відповідно до якого
позивач прийняв виконані ТОВ
«Стіксбуд» послуги по роботі
механізмів (автомобільної техніки), а
саме: бульдозера Т-70 у кількості 285 год.,
бульдозера ДТ-75 - 285 год., екскаватора
ПЕА 1.0 - 425 год., навантажувачів
фронтальних - 460 год., автомобілів
УРАЛ - 570 год., автомобілів КАМАЗ - 650
год. та автокрана КС 5473 - 295 год. на
загальну суму 613177 грн. 33 коп., у тому
числі ПДВ - 102196 грн. 22 коп.

За результатами виконання власного
господарського зобов'язання перед
позивачем ТОВ «Стіксбуд»
виписано податкову накладну від 28.02.2011
№ 5 на загальну суму 613177
грн. 33 коп., у тому числі ПДВ - 102196 грн. 22
коп.

Оплату за виконані ТОВ «Стіксбуд»
послуги у розмірі 613177 грн. 33 коп.
здійснено позивачем у безготівковій
формі шляхом перерахування коштів на
рахунки контрагента позивача, про що
свідчать наявні в матеріалах справи
копії банківських виписок.

Під час перевірки податковим органом
також виявлено, що у січні 2012 року
позивачем придбано у ТОВ
«Меганаладбуд» послуги по роботі
механізмів (автомобільної техніки) на
підставі укладеного між ними договору
від 23.01.2012 № 3.

29.02.2012 між ТОВ «Меганаладбуд» та
позивачем підписано акт надання послуг
за № Фв290202, відповідно до якого
позивач прийняв виконані ТОВ
«Меганаладбуд» послуги по роботі
механізмів (автомобільної техніки), а
саме: бульдозера Т-130 у кількості 597 год.,
бульдозера Т-170 - 597 год., екскаватора - 589
год., автомобіля КАМАЗ - 681 год. та
автомобіля КРАЗ - 681 год. на загальну
суму 729935 грн. 00 коп., у тому числі
ПДВ - 121655 грн. 84 коп.

За результатами виконання власного
господарського зобов'язання перед
позивачем ТОВ «Меганаладбуд»
виписано податкову накладну від 29.02.2012
№ 13 на суму 729935 грн. 00
коп., у тому числі ПДВ - 121655 грн. 84 коп.

Оплату за виконані ТОВ «Меганаладбуд»
послуги у загальному розмірі
729935 грн. 00 коп. здійснено
позивачем у період з 22.03.2012 по 23.03.2012 у
безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на рахунки
контрагента позивача, про що свідчить
наявна в матеріалах справи копія
банківської виписки (а.с. 102).

Витрати, понесені позивачем на
придбання послуг, наданих ТОВ
«Меганаладбуд», у загальному розмірі
608279 грн. 16 коп., та податок на додану
вартість у сумі 121655
грн. 84 коп., сплачений у складі їх ціни,
включені позивачем до витрат, що
враховуються при обчисленні об`єкту
оподаткування податком на прибуток
підприємств, за І квартал 2012
року та до податкового кредиту за лютий
2012 року.

Під час судового розгляду справи
представник позивача пояснив суду, що
вказані вище послуги, які
здійснювались на користь позивача його
контрагентами, замовлялись
Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЕКО-Сервіс» з метою
виконання власних господарських
зобов'язань за угодами, укладеними ним
з іншими суб'єктами господарювання -
ПАТ "Лантманнен Акса", ПРАТ
"Агробудмеханізація",
КП ГСР "Гнідинкомунсервіс", КП "Горянин",
КУП "Олександрівкажитлобудсервіс", за
якими позивач взяв на себе зобов'язання
здійснити утилізацію твердих
побутових відходів (а.с.
227-232).

Такий вид господарської діяльності
проводиться позивачем у відповідності
до вимог Закону України "Про відходи"
від 05.03.1998 № 187/98-ВР на спеціально
відведеному об`єкті -
недобудованому полігоні твердих
побутових відходів, розташованому на
землях Глибоцької сільської ради
Бориспільського району Київської
області та наданому позивачу під
розміщення сміттєзвалища.

Зазначені обставини підтверджуються
даними, наведеними у державному акті на
право постійного користування землею
(а.с. 223-225) та договорі оренди від 26.10.2002,
укладеному позивачем з Бориспільським
виробничим управлінням комунального
господарства (а.с. 219-222).

Протягом 2011-2012 років розміщення
позивачем відходів здійснювалось на
підставі виданих Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища в
Київській області дозволів від 27.07.2010 №
317-8, 21.07.2011 № 410-8 (а.с. 103, 104).

Зважаючи на те, що в силу вимог статті 55
Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»
від 25.06.1991 № 1264-XII суб'єкти права
власності на відходи повинні вживати
ефективних заходів для зменшення
обсягів утворення відходів, а також для
їх утилізації, знешкодження або
розміщення, спеціально уповноваженим
органом державного управління в галузі
охорони навколишнього природного
середовища визначено у вказаному вище
дозволі обов`язок позивача своєчасно
проводити ущільнення відходів та їх
пересипання ізолюючим шаром ґрунту.

Позивач звертає увагу на те, що
розміщення відходів повинно
проводитись у спосіб, що дозволяє
уникнути їх довгострокового
шкідливого впливу на навколишнє
природне середовище та здоров'я людей,
у зв'язку з чим технологічні операції
по ущільненню таких відходів та їх
пересипанню ізолюючим шаром ґрунту
здійснювалось підприємством виключно
за допомогою спеціальних машин та
механізмів, у тому числі шляхом
замовлення послуг по роботі механізмів
(бульдозерів, навантажувачів,
екскаваторів, автокранів та вантажних
автомобілів) у ТОВ «Кімосбуд», ТОВ
«Стіксбуд» та ТОВ «Меганаладбуд».

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступного.

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів з 1 січня
2011 року регулюються Податковим
кодексом України.

Так, Податковий кодекс України
визначає вичерпний перелік податків та
зборів, що справляються в Україні,
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Відповідно до пункту 6.1 статті 6 цього
Кодексу, податком є обов'язковий,
безумовний платіж до відповідного
бюджету, що справляється з платників
податку відповідно до цього Кодексу.

Порядок адміністрування податком на
прибуток підприємств визначено
розділом III Податкового кодексу
України, положення якого в силу
приписів пункту 1 підрозділу 4 розділу
ХХ «Перехідні положення» цього Кодексу
застосовуються під час розрахунків з
бюджетом починаючи з доходів і витрат,
що отримані і проведені з 1 квітня 2011
року, якщо інше не встановлено цим
підрозділом.

У свою чергу, законодавче регулювання
оподаткування податком на прибуток
підприємств за операціями, що були
проведені та задекларовані у I кварталі
2011 року, було закріплено положеннями
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від
28.12.1994 № 334/94-ВР (далі - Закон України №
334/94-ВР), який діяв до 01.04.2011.

Так, в силу приписів пункту 3.1 статті 3
Закону України № 334/94-ВР (у редакції, що
була чинна до 01.04.2011), об'єктом
оподаткування є прибуток, який
визначається шляхом зменшення суми
скоригованого валового доходу
звітного періоду, визначеного згідно з
пунктом 4.3 цього Закону на: суму валових
витрат платника податку, визначених
статтею 5 цього Закону; суму
амортизаційних відрахувань,
нарахованих згідно із статтями 8 і 9
цього Закону.

Пунктом 5.1 статті 5 Закону України №
334/94-ВР встановлено, що валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - це сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 зазначеного Закону, до складу
валових витрат включаються: суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7
цієї статті.

Згідно з приписами підпункту 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 зазначеного Закону, не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

В силу приписів підпункту 134.1.1 пункту
134.1 статті 134 розділу III Податкового
кодексу України, що застосовується з
01.04.2011, об'єктом оподаткування податком
на прибуток підприємств є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

При цьому, витратами в силу приписів
підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
вважається сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Пунктом 138.1 статті 138 Податкового
кодексу України передбачено, що
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами
138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом
138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138
Податкового кодексу України, витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

У свою чергу, не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку (підпункт 139.1.9
пункту 139.1 статті 139 Податкового
кодексу України).

Таким чином, понесені підприємством
витрати, у разі їх відображення у
належним чином оформлених первинних
(розрахункових, платіжних та інших)
документах, можуть бути віднесені до
витрат, що враховуються при обчисленні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток підприємств для зменшення
його доходу.

В силу приписів підпункту 9.1.3 пункту 9.1
статті 9 та підпункту 14.1.178 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
податок на додану вартість належить до
загальнодержавних непрямих податків,
який нараховується та сплачується
відповідно до норм розділу V цього
Кодексу.

Відповідно до підпункту 1 пункту 180.1
статті 180 розділу V Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
податком на додану вартість платником
податку є будь-яка особа, що
провадить господарську діяльність і
реєструється за своїм добровільним
рішенням як платник податку у порядку,
визначеному статтею 183 цього розділу.

Пунктом 200.1 статті 200 розділу V цього
Кодексу встановлено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При цьому, згідно з приписами підпункту
14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового
кодексу України, податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового
кодексу України передбачено, що при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

Згідно з приписами пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна складається на кожне повне
або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Слід також зазначити, що в силу
приписів пункту 5 Порядку заповнення
податкової накладної, затвердженого
наказом Державної податкової
адміністрації України від 21.12.2010 №
969 (який набрав чинності з 10.01.2011 та діяв
до 16.12.2011), податкова накладна
вважається недійсною у разі її
заповнення іншою особою, ніж вказаною у
пункті 2 даного Порядку.

У свою чергу, пунктом 2 зазначеного
Порядку передбачено, що податкову
накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість,
тобто, у даному випадку - юридична
особа, що отримала свідоцтво про
реєстрацію платником податку на додану
вартість.

Аналогічні положення щодо порядку
заповнення податкової накладної,
встановлено також пунктом 1 Порядку
заповнення податкової накладної,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 01.11.2011 № 1379.

Аналіз положень податкового
законодавства дозволяє дійти висновку,
що право на формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
виникає у платника податків за
наявності сукупності таких елементів:
1) наявності у сторін спеціальної
податкової правосуб'єктності (особа, що
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник податку на
додану вартість); 2) фактичного
(реального) здійснення оподатковуваних
операцій постачальником на користь
покупця; 3) наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
операцією з придбання товарів чи
послуг та потребою використання в
господарській діяльності; 4)
документального підтвердження факту
здійснення господарської операції
сукупністю належним чином складених
(оформлених) первинних та інших
документів (у т.ч. платіжних), які
зазвичай супроводжують операції
певного виду та підтверджують їх
фактичне виконання; 5) наявності у
покупця належним чином оформленої
податкової накладної.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як встановлено судом під час судового
розгляду справи, факт надання
ТОВ «Кімосбуд», ТОВ «Стіксбуд» та ТОВ
«Меганаладбуд» на користь позивача
послуг підтверджується документально,
господарські операції належним чином
відображено у бухгалтерському і
податковому обліку позивача та його
податковій звітності; складені
сторонами правочинів первинні
документи містять повну інформацію про
надані послуги, їх кількісне та
вартісне вираження; право на
формування податкового кредиту
підтверджується податковими
накладними; жодних обмежень,
визначених статтею 139 та пунктом 201.10
статті 201 Податкового кодексу України,
що не дають позивачу права на
формування витрат для зменшення його
валового доходу в цілях оподаткування
податком на прибуток підприємств та
включення сум податку на додану
вартість до податкового кредиту,
податковим органом не наведено.

У період виконання ТОВ «Кімосбуд», ТОВ
«Стіксбуд» та ТОВ «Меганаладбуд»
господарських зобов`язань перед
позивачем вказані юридичні особи були
зареєстровані у встановленому законом
порядку платниками податку на додану
вартість.

У свою чергу, з урахуванням видів
діяльності позивача за КВЕД
(оброблення та видалення безпечних
відходів), досліджені судом первинні
документи фінансового та податкового
обліку позивача у сукупності свідчать
про використання позивачем як
суб'єктом у сфері поводження з
відходами отриманих від ТОВ
«Кімосбуд», ТОВ «Стіксбуд» та ТОВ
«Меганаладбуд» послуг у власній
господарській діяльності, що у свою
чергу підтверджує реальність
виконання наведених вище операцій.

Суд вважає за необхідне звернути увагу
на те, що наявність у податкового
органу під час перевірки платника
податків певної інформації про
господарську діяльність його
контрагентів, одержаної від інших
підрозділів податкової служби чи з
інформаційних систем державної
податкової служби, що не оформлена
рішенням суб'єкта владних повноважень
і не є юридичним фактом, утворює лише
привід і підстави для перевірки такої
інформації, може породжувати певні
сумніви щодо законності господарських
операцій платника податків, однак не
слугує беззаперечним доказом
невиконання сторонами правочину
власних господарських зобов`язань з
поставки товарів (робіт, послуг).

Водночас, з дослідженого акта
перевірки вбачається, що відповідачем
в дійсності факт отримання позивачем
від ТОВ «Кімосбуд», ТОВ «Стіксбуд» та
ТОВ «Меганаладбуд» послуг та їх
використання у господарській
діяльності не перевірявся,
безпосередньо аналіз поданих
фінансово-господарських документів не
здійснювався, а в акті лише відтворено
отриману від інших органів державної
податкової служби податкову
інформацію стосовно господарської
діяльності ТОВ «Кімосбуд», ТОВ
«Стіксбуд» та ТОВ «Меганаладбуд», що
ґрунтується на суб`єктивних думках та
припущеннях посадових осіб
контролюючого органу.

Так, відомості стосовно відсутності у
контрагента позивача достатніх
виробничих потужностей, працівників,
офісних та складських приміщень та
інших основних засобів не можуть
однозначно свідчити про невиконання
цим суб`єктом договірних зобов`язань
перед позивачем, оскільки на момент
виникнення спірних правовідносин
вказана юридична особа не була
позбавлена права укладати з іншими
суб`єктами господарювання
субпідрядних договорів, договорів
оренди обладнання, транспортних
засобів тощо з метою використання
відповідних основних фондів,
устаткування та інших ресурсів для
забезпечення власної господарської
діяльності.

Посилання відповідача як на підставу
для зменшення позивачу суми витрат та
податкового кредиту на нікчемність
правочинів, укладених ТОВ "Кімосбуд",
ТОВ «Стіксбуд», ТОВ
«Меганаладбуд» з іншими суб`єктами
господарювання, судом до уваги не
приймаються як такі, що не мають
значення для вирішення даної справи,
оскільки виходять за межі предмету
доказування та стосуються осіб, які не
беруть участі у даній справі.

Суд також зважає на приписи статті 62
Конституції України, відповідно до
яких вина особи у вчиненні злочину
повинна бути підтверджена
обвинувальним вироком суду.

На момент розгляду справи
обвинувальний вирок, який би
зафіксував вину посадових осіб ТОВ
«Кімосбуд», ТОВ «Стіксбуд» та ТОВ
«Меганаладбуд» у здійсненні
фіктивного підприємництва, відсутній.

Суд також звертає увагу на те, що
обов'язок сплачувати податки і збори та
відповідальність за порушення чинного
законодавства є персоніфікованими. Це
означає, що на особу не може
покладатися відповідальність за
правопорушення, вчинені іншими
особами.

Так, позивач, в силу покладеного на
нього обов`язку сплачувати податки та
збори у строки та в розмірах, визначені
податковим законодавством, вступає у
відповідні податкові правовідносини з
державою та не наділений
повноваженнями податкового контролю
для виконання функцій, покладених на
податкові органи, а отже не володіє
інформацією відносно виконання
контрагентом власних податкових
зобов'язань перед бюджетом, та, як
наслідок, не може зазнавати негативних
наслідків у зв`язку з протиправними
діяннями інших осіб, що перебувають
поза межами його впливу.

Твердження представника відповідача з
приводу ненадання позивачем первинних
документів, що підтверджують факт
реальності здійснення господарських
відносин між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ЕКО-Сервіс» та його
контрагентом ТОВ
«Меганаладбуд» не приймаються судом до
уваги з огляду на наступне.

Як вже зазначалось судом вище, 15.04.2013
Бориспільською об'єднаною державною
податковою інспекцією Київської
області Державної податкової служби
прийнято рішення про проведення
документальної позапланової невиїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКО-Сервіс»,
оформлене наказом від 15.04.2013 № 278 (а.с.
68а).

Зі змісту наведеного наказу
вбачається, що посадовими особами
податкового органу на підставі
підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20,
підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та
пункту 79.1 статті 79 Податкового кодексу
України буде проводитись
документальна позапланова невиїзна
перевірка позивача тривалістю 2
робочих дні, під час якої будуть
з`ясовуватись питання дотримання
підприємством вимог податкового
законодавства при здійсненні
господарських взаємовідносин з ТОВ
«Кімосбуд» та ТОВ «Стіксбуд» за період,
відповідно, листопад та лютий 2011 року.

Жодної інформації стосовно з'ясування
під час проведення вказаного
контролюючого заходу питань щодо
дотримання позивачем вимог
податкового законодавства при
здійсненні господарських
взаємовідносин з ТОВ «Меганаладбуд» та
періоду, за який буде здійснюватись
перевірка, у наказі від 15.04.2013 № 278 не
наведено.

Крім того, у запитах відповідача від
01.03.2013 № 1317/10/22-2 «Про надання інформації
та її документального підтвердження»,
06.03.2013 № 1410/10/15-2 «Про надання пояснень
та їх документального підтвердження»
(засвідчені належним чином копії яких
наявні в матеріалах справи (а.с. 70-71),
посилання на вказаного вище суб'єкта
господарювання також відсутнє.

Відтак, позивач був позбавлений права
на подання контролюючому органу в ході
проведення перевірки відомостей
стосовно формування витрат та
податкового кредиту за результатами
вчинення господарської операції з ТОВ
«Меганаладбуд», а також первинних
фінансово - господарських документів,
що підтверджують виконання наведеного
правочину та зв'язок між фактом
придбання позивачем послуг із його
господарською діяльністю.

Частиною першою статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Враховуючи, що твердження податкового
органу про відсутність факту надання
послуг позивачу його контрагентами
були спростовані, зважаючи на те, що
первинні документи, складені позивачем
та його контрагентами у ході
господарських операцій відповідають
вимогами чинного законодавства,
необхідним для надання їм юридичної
сили та доказовості, а отже і
підтверджують суму задекларованих
позивачем витрат та податкового
кредиту, суд дійшов висновку, що
податкові повідомлення - рішення
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби
від 29.05.2013 № 000629 та 29.05.2013 № 000630 є
протиправними та підлягають
скасуванню.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Статтею 97 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
суд за клопотанням однієї зі сторін
визначає грошовий розмір судових
витрат, які повинні бути їй
компенсовані.

Оскільки позивачем вимоги про
відшкодування понесених ним судових
витрат не заявлялись, судові витрати
стягненню з бюджету не підлягають.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов
задовольнити.

2. Податкові повідомлення - рішення
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області Державної податкової служби
від 29.05.2013 № 000629 та 29.05.2013 № 000630, -
визнати протиправними та скасувати.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано в установлені строки.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення, а у разі проголошення
вступної та резолютивної частини
постанови, - протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Харченко С.В.

Постанову складено у повному обсязі 2
січня 2014 року.