Справа № 816/3498/13-а
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-04-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/64703/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Заїки
М.М.,

Загороднього
А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 22 серпня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Київського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції, Державного виконавця
Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції Пилипенка
Олександра Миколайовича, Державного
виконавця Київського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції Камуза Олега Володимировича,
Заступника начальника Київського
відділу державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції Хмурчика Олега Петровича,
Головного управління державної
казначейської служби України у
Полтавській області, за участю
Прокуратури м. Полтави про визнання дій
та рішень протиправними, зобов'язання
відшкодувати завдану шкоду,

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до Київського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції, Державного виконавця
Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції Пилипенка
Олександра Миколайовича, Державного
виконавця Київського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції Камуза Олега Володимировича,
Заступника начальника Київського
відділу державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції Хмурчика Олега Петровича,
Головного управління державної
казначейської служби України у
Полтавській області, за участю
Прокуратури м. Полтави про визнання дій
та рішень протиправними, зобов'язання
відшкодувати завдану шкоду.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 22 серпня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 21 листопада
2013 року, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на допущені судами
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 22 серпня 2013
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21 листопада 2013 року скасувати та
прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення суду першої та
апеляційної інстанції постановлені з
додержанням норм матеріального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
є необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225- 229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що у Київському відділі
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції на виконанні перебувало
виконавче провадження ВП№ 32819240 з
виконання постанови №33/1690/66/2012, виданої
05.03.2012 Апеляційним судом Полтавської
області про конфіскацію вилучених у
ОСОБА_3 04 листопада 2011 року валютних
цінностей , а саме: 101 545 грн.; 8 010 доларів
США, 27 105 доларів США, 15 000 доларів США, 15
000 доларів США, а всього 50 115 доларів США;
1 280, 10 065, 10 00 Євро, а всього 21345,00 Євро; 342
050, 900 00 російських рублів, а всього 1 242
050; 1 900 англійських фунтів стерлінгів.

30 травня 2012 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження та надано
доручення ДПС у Полтавській області
перерахувати валютні цінності в таких
сумах: 101 545 грн.; 50 115 доларів США; 21345,00
Євро; 1 242 050 російських рублів; 1 900
англійських фунтів стерлінгів.

04 жовтня 2012 у відповідності з пункту 8
частини 1 статті 49 Закону України "Про
виконавче провадження", в зв'язку з
фактичним виконанням рішення винесена
постанова про закінчення виконавчого
провадження.

29 жовтня 2012 до відділу державної
виконавчої служби надійшов протест
прокурора на постанову державного
виконавця від 04 жовтня 2012 року про
закінчення виконавчого провадження
щодо ОСОБА_3

08 листопада 2012 року державним
виконавцем скасовано постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 04.10.2012 та відновлено виконавче
провадження з виконання постанови №
33/1690/66/2012, виданої 05.03.2012 Апеляційним
судом Полтавської області.

25 лютого 2013 року у відповідності з
пунктом 8 частини 1 статті 49 Закону
України "Про виконавче провадження", в
зв'язку з фактичним виконанням рішення
винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження.

Не погоджуючись з зазначеними діями
державного виконавця ОСОБА_2
звернулась з позовом про скасування
постанови державного виконавця та
вимогою стягнути на її користь
конфісковані у ОСОБА_3 валютні
цінності.

Законом України «Про виконавче
провадження» встановлено, що
завданням державної виконавчої служби
є своєчасне, повне і неупереджене
примусове виконання рішень,
передбачених законом. Система органів
державної виконавчої служби визначена
у статті 3 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 2 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Відповідно до Закону України "Про
державну виконавчу службу" примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці Департаменту державної
виконавчої служби Міністерства
юстиції України, відділів державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України Автономній Республіці
Крим, обласних, Київського та
Севастопольського міських управлінь
юстиції, районних, міських (міст
обласного значення), районних в містах
відділів державної виконавчої служби
відповідних управлінь юстиції.

Відповідно до статі 5 Закону України
«Про виконавче провадження» вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Невиконання законних вимог державного
виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачений
обов'язок державного виконавця
здійснювати заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
статті 17 цього Закону.

Статтею 17 зазначеного Закону
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом. Відповідно до Закону України
«Про виконавче провадження»
підлягають виконанню державною
виконавчою службою такі виконавчі
документи: ухвали, постанови судів у
цивільних, господарських,
адміністративних справах,
кримінальних провадженнях та справах
про адміністративні правопорушення у
випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 25 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Судами встановлено, що виконавче
провадження було відкрито з виконання
постанови Апеляційного суду
Полтавської області № 33/1690/66/2012 від
05.03.2012 про конфіскацію валютних
цінностей, вилучених у ОСОБА_3, яка за
приписами статті 17 Закону України "Про
виконавче провадження" є виконавчим
документом. Згідно вказаної постанови,
конфіскації в дохід держави підлягали
валютні цінності, що були вилучені 04
листопада 2011 року у ОСОБА_3.

Нормами статті 7 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
учасниками виконавчого провадження є
державний виконавець, сторони,
представники сторін, прокурор,
експерти, спеціалісти, перекладачі,
суб'єкти оціночної діяльності -
суб'єкти господарювання. Відповідно до
статті 8 Закону України "Про виконавче
провадження" сторонами у виконавчому
провадження є стягувач та боржник.
Стягувачем є фізична або юридична
особа, на користь чи в інтересах якої
видано виконавчий документ. Боржником
є фізична або юридична, визначена
виконавчим документом.

Судами встановлено, що відповідно до
матеріалів виконавчого провадження
боржником є ОСОБА_3, відносно якої і
вчинялися виконавчі дії щодо
конфіскації валютних цінностей, а не
позивач - ОСОБА_2. Крім того, позивачем
не було подано до суду жодних доказів,
що вилучені у ОСОБА_3 04.11.2011 валютні
цінності належать їй.

З огляду на викладене колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій, що дії державної
виконавчої служби не порушують права
та інтереси позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку, що судами при розгляді справи
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права. Оскаржувані
судові рішення є законними та
обґрунтованими, а тому підстави для їх
зміни чи скасування відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 22
серпня 2013 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 21 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Київського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції, Державного виконавця
Київського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції Пилипенка
Олександра Миколайовича, Державного
виконавця Київського відділу
державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції Камуза Олега Володимировича,
Заступника начальника Київського
відділу державної виконавчої служби
Полтавського міського управління
юстиції Хмурчика Олега Петровича,
Головного управління державної
казначейської служби України у
Полтавській області, за участю
Прокуратури м. Полтави про визнання дій
та рішень протиправними, зобов'язання
відшкодувати завдану шкоду - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
А.Ф. Загородній

М.М. Заїка