Справа № 826/1181/14
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2014-04-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2014 року № 826/1181/14
Окружний адміністративний суд міста
головуючого судді - Добрівської Н.А.,
розглянувши в порядку письмового
проваджені адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1доУправління
Державного агентства земельних
Києво-Святошинському районі Київської
області Українипровизнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії, -
28 січня 2014 року ОСОБА_1 в звернувся до
суду з позовом до Управління
Державного агентства земельних
Києво-Святошинському районі Київської
області України про:
- визнання протиправним ненадання
Управлінням Державного агентства
земельних ресурсів України у
Києво-Святошинському районі Київської
області України інформації на запит
представника ОСОБА_1 від 01.10.2013 року;
- зобов'язання Управлінням Державного
агентства земельних ресурсів України у
Києво-Святошинському районі Київської
області України надати інформацію на
запит представника ОСОБА_1 від 01.10.2013
В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на порушенням
відповідачем положень Закону України
«Про доступ до публічної інформації»
щодо ненадання відповіді на запит про
інформацію щодо земельної ділянки
ОСОБА_1 та земельних ділянок, що були
виділені іншим громадянам з
накладенням на земельну ділянку
ОСОБА_1; лист (відповідь) від 04.11.2013 року
№01/О-Ч/859 дано не по суті запитуваної
позивачем інформації.
Ухвалою судді Окружного
адміністративного суду міста Києва від
05 лютого 2014 року позов ОСОБА_1 залишено
без руху, позивачу надано строк для
У зв'язку з отриманням від позивача
додаткових документів на виконання
вимог ухвали суду від 05 лютого 2014 року,
ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 лютого 2014 року
відкрито скорочене провадження у
адміністративній справі та надано
строк відповідачу для надання
заперечень, а від позивача витребувані
додаткові матеріали по справі.
05 березня 2014 року через загальний
відділ документального обігу до суду
від відповідача надійшли заперечення
проти позову, за результатами розгляду
яких суд прийшов до висновку про
неможливість ухвалення законного і
обґрунтованого судового рішення без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі та своєю ухвалою від 25 березня
2014 року призначив справу до розгляду за
загальними правилами КАС України.
В судове засідання 01 квітня 2014 року
учасники процесу не з'явились, у зв'язку
з чим, розгляд справи відкладено судом
до 09 квітня 2014 року.
В судовому засіданні 09 квітня 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити у
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві. При цьому, представник
позивача визнав, що від відповідача
надійшов лист від 14.02.2014 року, однак,
зазначив про те, що даний лист не
містить змістовних відповідей на всі
запитання ОСОБА_1, з огляду на це,
представник позивача зазначив про
наявність підстав для задоволення
позову, за виключенням вимог позивача в
частині зобов'язання відповідача
надати відповідь на запитання щодо
внесення до бази даних АС ДЗК
інформації про земельну ділянку,
площею 0.1043 га, розташованої по АДРЕСА_1,
що належить ОСОБА_1 (раніше належала
ОСОБА_2) (якщо так, то чи існує ця
земельна ділянка на поточний момент, чи
змінювалась вона, якщо змінювалася, то
на якій підставі). Також, представник
позивача зазначив про допущення описки
під час складення акта наданих послуг
за договором про надання правової
допомоги щодо дати завершення надання
послуги, оскільки фактично правова
допомога надавалась позивачу до дня
складення адміністративного позову і
подання його до суду.
Відповідач явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, однак, направив до суду
письмові заперечення, в яких зазначив,
що у відповідь на інформаційний запит
ОСОБА_1 надано об'єктивну відповідь та
вжито заходів щодо додаткового
інформування представника ОСОБА_1 щодо
питань, наведених у зверненні, з огляду
на що просив відмовити позивачу у
задоволенні його вимог. До своїх
заперечень відповідач додаткові
докази у справі.
Оцінивши повідомлені позивачем
обставини, розглянувши наявні у справі
документи і матеріали, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд встановив
ОСОБА_3 01 жовтня 2013 року на підставі
довіреності від 16.07.2013 року №660
звернувся в інтересах довірителя -
ОСОБА_1 до Управління Держземагенства у
Києво-Святошинському районі з листом, в
якому просив надати інформацію щодо
1. чи вносилися до бази даних АС ДЗК
інформація щодо земельної ділянки,
площею 0.1043 га, розташованої по АДРЕСА_1,
що належить ОСОБА_1 (раніше належала
ОСОБА_2) (якщо так, то чи існує ця
земельна ділянка на поточний момент, чи
змінювалась вона, якщо змінювалася, то
2. чи наявна у Держземагентстві
інформація щодо видачі ОСОБА_1
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії І-КВ №067594,
виданого 18.02.2003р. та зареєстрованого у
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за №814,
щодо земельної ділянки площею 0.1043 га,
розташованої по АДРЕСА_1;
3. чи наявна у Держземагентстві
інформація щодо видачі ОСОБА_2
(попередній власник земельної ділянки
ОСОБА_1) державного акту на право
власності на земельну ділянку серії
І-КВ №015548, виданого виконкомом
Лісниківської сільської ради 20.06.1998р.
на підставі рішення цього ж виконкому
від 22.07.1997р. та зареєстрованого у Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за №158,
щодо земельної ділянки площею 0.1043 га,
розташованої по АДРЕСА_1
4. чи зареєстровані у Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю державні акти на
право власності на земельну ділянку
серії І-КВ №067594 (виданий ОСОБА_1 18.02.2003р.)
та І-КВ №015548 (виданий ОСОБА_2 20.06.1998р.) та
5. чи міститься інформація щодо
земельної ділянки площею 0.1043 га,
розташованої по АДРЕСА_1 (що належить
ОСОБА_1 та раніше належала ОСОБА_2) у
6. чи вносилися до бази даних АС ДЗК
інформація щодо земельних ділянок
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (кадастрові номери
чи існують ці земельні ділянки на
поточний момент, чи змінювалися вони,
якщо змінювалися, то на якій підставі);
7. чи видавалися ОСОБА_4 та ОСОБА_5
державні акти на право власності на
земельні ділянки ЯЖ №698894 та ЯЖ №698886,
щодо земельних ділянок з кадастровим
(якщо так, то чи реєструвався вони у
Книзі записів реєстрації земельних
актів і за якими номерами);
8. чи міститься інформація щодо
земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з
9. чи накладаються земельні ділянки
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з кадастровими
земельну ділянку ОСОБА_1, площею 0,1043 га,
розташовану по АДРЕСА_1;
10. чи існують будь-які незрозумілості
щодо походження бланків державних
актів, що видавалися ОСОБА_1 (І-КВ №067594),
попередньому власнику земельної
ділянки ОСОБА_1 ОСОБА_2 (І-КВ №015548), та
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (ЯЖ №698894 та ЯЖ №698886);
11. чи наявна у Держземагентстві
технічна документація із землеустрою
щодо земельних ділянок ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 та другі
примірники виданих їм земельних актів
(І-КВ №067594, І-КВ №015548, ЯЖ №698894 та ЯЖ
№698886).
У разі, якщо інформація щодо
поставлених питань виявиться
відсутньою, представник ОСОБА_1 просив
вказати причини відсутності такої
У відповідь на запит ОСОБА_3 Управління
Держземагентства своїм листом від 04
листопада 2013 року за №01-10-21/85
повідомило інформацію про внесення до
Державного земельного кадастру
відомостей про земельні ділянки з
кадастровими номерами, про які
представник ОСОБА_1 у своєму запиті не
просив надати інформацію.
З огляду на повідомлені позивачем
обставини та наведені на їх
обґрунтування доводи з врахуванням
доказів, що містяться в матеріалах
справи, при вирішенні питання щодо
наявності підстав для задоволення
вимог позивача суд виходить з
Статтею 40 Конституції України
передбачено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.
Правовою гарантією забезпечення
державою даного права є виконання
прийнятих на себе зобов'язань, виходячи
з положень принципу верховенства
права, закріпленого як статтею 8
Конституції України, так і статтею 8
Кодексу адміністративного судочинства
Закон України «Про доступ до публічної
інформації» від 13.01.2011 року №2939-VI
(надалі - Закон №2939-VI) визначає порядок
здійснення та забезпечення права
кожного на доступ до інформації, що
знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, та інформації,
що становить суспільний інтерес.
Згідно із визначенням, наведеним у
статті 1 Закону №2939-VI, публічна
інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом. Публічна
інформація є відкритою, крім випадків,
встановлених законом.
За цим визначенням, публічної
інформації має такі ознаки:
1) готовий продукт інформації, який
отриманий або створений лише в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством;
2) заздалегідь відображена або
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація;
3) така інформація знаходиться у
володінні суб'єктів владних
повноважень або інших розпорядників
публічної інформації;
4) інформація не може бути публічною,
якщо створена суб'єктом владних
повноважень не під час виконання
суб'єктами владних повноважень своїх
5) інформація не може бути публічною,
якщо створена не суб'єктом владних
У разі відсутності перелічених ознак в
інформації, така інформація не
належить до публічної.
Отже, визначальним для публічної
інформації є те, щоб вона була
заздалегідь готовим, зафіксованим
продуктом, отриманим або створеним
лише суб'єктом владних повноважень у
процесі виконання своїх обов'язків.
Відтак, сферою регулювання Закону
№2939-VI є відносини щодо допуску до
інформації, яка вже існує, і не вимагає
у відповідь на запит створювати певну
Статтею 5 Закону №2939-VI встановлено, що
доступ до публічної інформації
забезпечується шляхом, зокрема,
надання інформації за запитами на
Згідно з ч.1 ст.19 Закону №2939-VI, запит на
інформацію - це прохання особи до
розпорядника інформації надати
публічну інформацію, що знаходиться у
Відповідно до ч.1 ст.22 Закону №2939-VI
визначено, що розпорядник інформації
має право відмовити в задоволенні
запиту в таких випадках: 1) розпорядник
інформації не володіє і не зобов'язаний
відповідно до його компетенції,
передбаченої законодавством, володіти
інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить
до категорії інформації з обмеженим
доступом відповідно до ч. 2 ст. 6 цього
Закону; 3) особа, яка подала запит на
інформацію, не оплатила передбачені
ст.21 цього Закону фактичні витрати,
пов'язані з копіюванням або друком; 4) не
дотримано вимог до запиту на
інформацію, передбачених ч. 5 ст. 19 цього
Відповідно до ст.23 Закону №2939-VI,
рішення, дії чи бездіяльність
розпорядників інформації можуть бути
оскаржені до керівника розпорядника,
вищого органу або суду. Запитувач має
право оскаржити: відмову в задоволенні
запиту на інформацію; відстрочку
задоволення запиту на інформацію;
ненадання відповіді на запит на
інформацію; надання недостовірної або
неповної інформації; несвоєчасне
надання інформації; невиконання
розпорядниками обов'язку
оприлюднювати інформацію відповідно
до ст.15 цього Закону; інші рішення, дії
чи бездіяльність розпорядників
інформації, що порушили законні права
та інтереси запитувача. Оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
розпорядників інформації до суду
здійснюється відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Як вбачається з матеріалів справи, 14
лютого 2014 року, тобто після звернення
позивач до суду із даним позовом,
Управління Держземагентства у
Києво-Святошинському районі
Київської області додатково до листа
Управління від 04.11.2013р. №01-10-21/859
повідомив ОСОБА_3 листом за №01-21/1332 про
те, що облік земельних ділянок
Управління веде з використанням
програмно-апаратного комплексу
Національна кадастрова система
Державного земельного кадастру (далі -
НКС ДЗК), у вказаному комплексі
містяться данні про зареєстровані
земельні ділянки. При цьому, відомості
про реєстрацію земельних ділянок гр.
ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1 в НКС ДЗК відсутні.

Повідомлена відповідачем інформація,
відповідно до її змісту, є відповіддю
на перше запитання представника ОСОБА_1
- ОСОБА_3, що було визнано представником
позивача і в судовому засіданні.

Щодо наведених у запиті ОСОБА_3 від
01.10.2013 року б/н питань 2-5 і 10, які
стосуються інформації про видачу
ОСОБА_6 і ОСОБА_2 (попередній власник
земельної ділянки ОСОБА_1) державних
актів на право власності на земельну
ділянку площею 0.1043 га, розташованої по
АДРЕСА_1 та їх реєстрації у Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю, а також
щодо існування будь-яких
незрозумілостей стосовно походження
бланків державних актів вказаних осіб,
відповідач у своєму листі від 14.02.2014
року №01-21/1332 повідомив наступне. На
підставі доручення Прем'єр - Міністра
України Азарова М.Я. від 11.10.2011р.
№48661/1/1-11 наказом Держкомзему від
14.10.2011р. №576 (із змінами і доповненнями
внесеними наказом Держкомзему від
18.10.2011р. №578), у зв'язку із переміщенням
Управління на нову адресу, було
створено міжвідомчу комісію, в тому
числі за участю представників
Головного управління Держкомзему у
Київській області та Головного
управління МВС у Київській області, для
забезпечення інвентаризації,
збереження та перевезення
документації і товарно-матеріальних
цінностей Управління.

За результатами інвентаризації,
документації із землеустрою
Управління Держкомзему у
Києво-Святошинському районі Київської
області, землевпорядну документацію на
земельні ділянки та державні акти на
вказані ділянки гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_1
в архіві не виявлено.

Також за результатами вказаної
інвентаризації в архіві Управління не
виявлені паперові книги реєстрації
правовстановлюючих документів на
земельні ділянки про рішення книг
поінформовано правоохоронні органи.

З огляду на відсутність у
розпорядженні суб'єкта владних
повноважень документів, лише на
підставі яких можливо надати
запитувану представником позивача
інформацію (питання 2-5 і 10) підстави для
зобов'язання відповідача надати
відповіді на вказані питання відсутні.
Оскільки доказів на підтвердження
перебування в Управлінні вказаної
інформації та наявність у відповідача
умислу на ухилення від надання
запитуваної інформації ні позивачем,
ні його представником суду не надано,
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог в частині щодо визнання
протиправним ненадання Управлінням
інформації на запит представника
ОСОБА_1 від 01.10.2013 року на питання 2-5 і 10
(частково).

Що стосується вимог позивача про
визнання протиправним ненадання
Управлінням інформації на запит
представника ОСОБА_1 від 01.10.2013 року на
питання 6-9 і 10 (частково) та про
зобов'язання відповідача надати
інформацію щодо внесення до бази даних
АС ДЗК інформації про земельні ділянки
ОСОБА_4 і ОСОБА_5, видачі їм державних
актів на право власності на земельні
ділянки, про наявність інформації щодо
земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у
Поземельній книзі, розташування
земельних ділянок вказаних осіб, а
також щодо існування будь-яких
незрозумілостей стосовно походження
бланків державних актів зазначених
осіб, суд вважає за доцільне зазначити
наступне.

Одним із принципів, на яких
здійснюється доступ до публічної
інформації відповідно до Закону №2939-VI,
є принцип вільного отримання та
поширення інформації, крім обмежень,
встановлених законом (п.2 ч.1 ст.4 Закону
№2939-VI).

Частиною першою статті 6 Закону №2939-VI
встановлено, що інформацією з
обмеженим доступом є конфіденційна
інформація, таємна інформація,
службова інформація. Обмеження доступу
до інформації здійснюється відповідно
до закону при дотриманні сукупності
таких вимог: виключно в інтересах
національної безпеки, територіальної
цілісності або громадського порядку з
метою запобігання заворушенням чи
злочинам, для охорони здоров'я
населення, для захисту репутації або
прав інших людей, для запобігання
розголошенню інформації, одержаної
конфіденційно, або для підтримання
авторитету і неупередженості
правосуддя; розголошення інформації
може завдати істотної шкоди цим
інтересам; шкода від оприлюднення
такої інформації переважає суспільний
інтерес в її отриманні (частина друга
вказаної статті).

Правові відносини, пов'язані із
захистом і обробкою персональних
даних, і спрямований на захист
основоположних прав і свобод людини і
громадянина, зокрема права на
невтручання в особисте життя, у зв'язку
з обробкою персональних даних
регулюються Законом України від 01.06.2010
року №2297-VI «Про захист персональних
даних» (надалі - Закон №2297-VI), який, у
відповідності до його преамбули,
поширюється на діяльність з обробки
персональних даних, яка здійснюється
повністю або частково із застосуванням
автоматизованих засобів, а також на
обробку персональних даних, що
містяться у картотеці чи призначені до
внесення до картотеки, із
застосуванням неавтоматизованих
засобів.

Об'єктами захисту, згідно статті 5
Закону №2297-VI, є персональні дані, які
визначаються абзацом 10 частини першої
статті 2 Закону №2297-VI, як відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може бути
конкретно ідентифікована.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону
№2297-VI особисті немайнові права на
персональні дані, які має кожна фізична
особа, є невід'ємними і непорушними.

Використання персональних даних
передбачає будь-які дії володільця
(фізичної або юридичної особи, яка
визначає мету обробки персональних
даних, встановлює склад цих даних та
процедури їх обробки, якщо інше не
визначено законом) щодо обробки цих
даних, дії щодо їх захисту, а також дії
щодо надання часткового або повного
права обробки персональних даних іншим
суб'єктам відносин, пов'язаних із
персональними даними, що здійснюються
за згодою суб'єкта персональних даних
чи відповідно до закону (ч.1 ст.10 Закону
№2297-VI та абз.3 ч.1 ст.2 цього ж Закону).

Використання персональних даних
володільцем здійснюється у разі
створення ним умов для захисту цих
даних. Володільцю забороняється
розголошувати відомості стосовно
суб'єктів персональних даних (фізичних
осіб, персональні дані яких
обробляються), доступ до персональних
даних яких надається іншим суб'єктам
відносин, пов'язаних з такими даними (ч.2
ст.10 Закону №2297-VI та абз.12 ч.1 ст.2 цього ж
Закону).

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Враховуючи наведені положення
законодавства, а також беручи до увагу
ту обставину, що при зверненні із
запитом про надання інформації ОСОБА_3
надано довіреність на представництво
інтересів ОСОБА_1 та не надано
документів на підтвердження
повноважень представляти інтересів
інших осіб, відповідач, як володілець
персональних даних ОСОБА_4 і ОСОБА_5,
правомірно відмовив у наданні
інформації щодо вказаних осіб з огляду
на відсутність правових підстав для
надання такої інформації.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Судом не визнаються такими, що
спростовують доводи відповідача
посилання представника позивача на те,
що інформація про земельні ділянки
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 стали відомі позивачу
до звернення до суду із даним позовом,
відтак, немає підстав для визнання цієї
інформації такою, щодо отримання якої
законодавцем обмежено доступ. Такі
доводи представника суперечать нормам
законодавства, наведеним вище.

Враховуючи наведене в сукупності та
виходячи із встановлених судом
обставин, оцінивши надані позивачем та
відповідачем докази в контексті
наведених вище вимог законодавства,
суд дійшов висновку про недоведеність
позивачем факту наявності в діях
відповідача щодо надання інформації на
запит представника ОСОБА_1 від 01.10.2013
року ознак протиправності. З огляду на
зазначене, позовні вимоги визнаються
судом необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Оскільки, за наслідками розгляду
справи по суті суд прийшов до висновку
про відсутність підстав для
задоволення вимог позивача про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання відповідача вчинити
певні дії, в силу положень статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, понесені ОСОБА_1 судові
витрати, в тому числі сума сплаченого
судового збору у розмірі 74,00 грн. та
витрати на правову допомогу у розмірі 1
000,00 грн., стягненню з Державного
бюджету України не підлягають.

Враховуючи викладене і керуючись
ст.ст.69-71, 94, ч.6 ст.128, 158-163, 167, 183-3, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Управління Державного
агентства земельних ресурсів України у
Києво-Святошинському районі Київської
області України про визнання
бездіяльності протиправною та
зобов'язання вчинити певні дії
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у
порядку, встановленому в ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду в
порядку та строки, визначені ст.ст.185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Суддя:
Н.А. Добрівська