Справа № 2а-4039/11
Суддя: Каралюс В.М.
Дата ухвалення: 2014-04-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
Справа №
102245/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

Головуючого судді
Каралюса В.М.,

суддів:
Матковської З.М., Довгої О.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м.Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Маневицькому районі
Волинської області на постанову
Маневицького районного суду
Волинської області від 14.11.2011 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області про зобов'язання здійснити
перерахунок і виплату пенсії, -

В С Т А
Н О В И В:

Позивач в жовтні 2011 року звернувся з
позовом в суд до управління Пенсійного
фонду України в Маневицькому районі
Волинської області (далі-УПФУ) та
просив зобов'язати відповідача
провести перерахунок пенсії згідно
ст.39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка повинна бути
встановлена в розмірі двох мінімальних
заробітних плат; згідно статті 51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка повинна становити 25% мінімальної
пенсії за віком в межах строку позовної
давності.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що
є потерпілою внаслідок аварії на
Чорнобильській атомній електростанції
третьої категорії, їй призначена
пенсія, яку відповідач виплачує менше
передбаченого розміру, встановленого
чинним законодавством. Позивач вважає,
що відповідно до ч.2 ст.39 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) має право на отримання
доплати до пенсії як непрацюючий
пенсіонер в розмірі двох мінімальних
заробітних плат, тоді як виплата
здійснювалась у сумі 10,50 грн. щомісячно.
Не відповідає також вимогам ч.2 ст.51
Закону нарахування і виплата
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, оскільки особам, віднесеним
до 3-ї категорії, така додаткова пенсія
призначається у розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком, яка встановлюється на
рівні прожиткового мінімуму та не може
будь-яким чином обмежуватися.

Постановою Маневицького районного
суду Волинської області від 14.11.2011 року
адміністративний позов задоволено
частково. Визнано протиправними дії
відповідача. Зобов'язано УПФУ
здійснити перерахунок та виплатити
позивачу як непрацюючому пенсіонеру
який проживає в зоні гарантованого
добровільного відселення підвищення
до пенсії у розмірі двох мінімальних
заробітних плат на підставі положень
ст. 39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 27.04.2011 року по
22.07.2011 року включно з врахуванням ст.. 22
Закону України «Про державний бюджет
на 2011 рік» і виплачених сум, та
додаткову пенсію за шкоду заподіяну
здоров'ю в розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком на підставі положень ч.2
ст.51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за вказаний період, з
врахуванням ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням УПФУ подано апеляційну
скаргу, в якій просить постанову
Маневицького районного суду
Волинської області від 14.11.2011 року
скасувати та прийняти нову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі. В обґрунтування
апеляційних вимог покликається на
постанову Кабінету Міністрів України
від 26.07.1996 року №836 «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
постанову Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530 «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян», та доводиться непоширенням
на дані правовідносини ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Колегія суддів, у відповідності до п.3
ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у матеріалах
справи доказами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційну скаргу УПФУ слід
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції без змін з
наступних міркувань.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи та сторонами не
заперечувалось, що позивач є
непрацюючим пенсіонером, який постійно
проживає в зоні гарантованого
добровільного відселення.

Згідно ч.2 ст.39 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
непрацюючим пенсіонерам, які
проживають у зоні гарантованого
добровільного відселення проводиться
доплата до пенсії в розмірі двох
мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог ч.2 ст.51 цього
Закону особам, віднесеним до 3
категорії, щомісячна додаткова пенсія
за шкоду, заподіяну здоров'ю,
призначається у розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачу доплата до пенсії
виплачувалась згідно постанови
Кабінету Міністрів України № 836 від
26.07.1996 року «Про компенсаційні виплати
особам, які постраждали від наслідків
Чорнобильської катастрофи» в розмірі
10,50 грн. Тобто така доплата проводилась
не на рівні мінімальної заробітної
плати, як це передбачено Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 3
категорії призначалась розмірі 10%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність відповідно до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2010 рік», Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
постанови Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року «Про деякі питання
соціального захисту окремих категорій
громадян».

Однак згідно положення ч.4 ст.9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачу застосуванню підлягають не
постанови Кабінету Міністрів України,
оскільки останні істотно звужують
обсяг встановлених законом прав
позивача згідно ст.39 та ст.51 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Положення ч.3 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального розміру пенсії
за віком) для обрахування інших пенсій
чи доплат, пов'язаних з мінімальною
пенсією за віком, оскільки чинним
законодавством не встановлено іншого,
крім передбаченого ч.1 цієї статті,
мінімального розміру пенсії за віком.

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку, що позивач має
право на виплату щомісячної грошової
доплати як непрацюючому пенсіонеру, що
проживає в зоні гарантованого
добровільного відселення, та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 25% мінімальної
пенсії за віком за період з 27.04.2011 року
по 22.07.2011 року включно із врахуванням
шестимісячного строку звернення до
адміністративного суду, а тому позов
підлягає задоволенню.

Колегія суддів приходить до
переконання, що доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують, постанова суду першої
інстанції ґрунтується на правильно
встановлених обставинах справи та з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.195, 197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 254 КАС України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Маневицькому районі Волинської
області залишити без задоволення, а
постанову Маневицького районного суду
Волинської області від 14.11.2011 року у
справі № 2а-4039/11 - без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя
В.М. Каралюс

суддя
З.М.
Матковська

суддя
О.І. Довга