Справа № 804/915/14
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-04-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
08 квітня 2014 р. Справа № 804/915/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В. при
секретаріКаштан С.В. за участю:
представників позивача представника
відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4 Туркіна А.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 до
Західно-Донбаська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов позов
фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 до
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, в якому
позивач, з урахуванням ухвали
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 04.02.2014 року
про об'єднання в одне провадження з
адміністративними справами № 804/970/14 та
№ 804/1094/14, просить:
повідомлення-рішення від 25.07.2013 року №
Державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів та зборів України у
Дніпропетровської області, яким
підприємцю ОСОБА_6 (НОМЕР_2) визначене
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 228803
грн. 96 коп. (в тому числі - 191150 грн. 76 коп. -
за штрафними (фінансовими) санкціями);
повідомлення-рішення від 25.07.2013 року №
Державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів та зборів України у
Дніпропетровської області, яким
підприємцю ОСОБА_6 (НОМЕР_2) визначене
податкове зобов'язання за платежем:
адміністративні штрафи та інші санкції
у розмірі 510 (п'ятсот десять) грн.;
повідомлення-рішення від 27.11.2013 року №
Державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів та зборів України у
Дніпропетровської області, яким
підприємцю ОСОБА_6 (НОМЕР_2) визначене
податкове зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб на загальну суму
195017 грн. 84 коп. (в тому числі - 156014 грн. 27
коп. - за штрафними (фінансовими)
В обґрунтування пред'явленого позову
зазначалося, що Західно-Донбаською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Дніпропетровської області
Державної податкової служби проведено
документальну планову виїзну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 за період з
01.01.2011р. по 31.12.2012р., за результатами якої
складено Акт від 04 липня 2013 року №
84/17.2-НОМЕР_2. На підставі акту перевірки
повідомлення-рішення від 25.07.2013 року №
загальну суму 228803 грн. 96 коп., від 25.07.2013
інші санкції у розмірі 510 грн., від 27.11.2013
фізичних осіб на загальну суму 195017 грн.
84 коп. Позивач вважає висновки
податкового органу в акті перевірки
безпідставними та необґрунтованими, а
тому винесені податкові
повідомлення-рішення підлягають
Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що за результатами
перевірки податковий орган прийшов до
висновків щодо порушення позивачем
податкового законодавства, які є
обґрунтованими та підтверджені
письмовими доказами, а тому
Західно-Донбаська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
прийнятті оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. На підставі вищенаведеного,
просить суд у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.
В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги,
просили позов задовольнити, з підстав
зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити задоволенні
адміністративного позову.
Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
Західно-Донбаською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Дніпропетровської області Державної
податкової служби проведено
документальну планову виїзну
перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 за період з
01.01.2011р. по 31.12.2012р., за наслідками якої
складено Акт від 04 липня 2013 року №
Перевіркою встановлено порушення:
ч.6 ст.128 Господарського кодексу
України, п.177.10 ст.177 Податкового кодексу
України - неналежне ведення обліку
п.177.1, 177.2 ст. 177 Податкового кодексу
України, в результаті чого занижено
податок на доходи фізичних осіб від
здійснення підприємницької діяльності
в розмірі 172111,06 грн.;
п.187.1 ст. 187, п. 198.3 ст. 198, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України -
заниження податкових зобов'язань та
завищення податкового кредиту, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму в
розмірі 228803,96 грн.;
п.44.1, п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу
України - не забезпечено зберігання
документів та ненадання документів.
На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем винесено податкові
повідомлення-рішення від 25.07.2013 року №
загальну суму 228803,96 грн., від 25.07.2013 року
санкції у розмірі 510 грн., від 25.07.2013 року
осіб на загальну суму 215138,83 грн.
На податкове повідомлення-рішення від
первинну скаргу до Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Дніпропетровської
області за вих..№129 від 07.08.2013 року.
Рішенням від 07.10.2013р. № 3038/10/04-36-10-04-09
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Дніпропетровської області про
результати розгляду скарг податкове
повідомлення-рішення від 25 липня 2013
року № - залишене без змін.

Підприємець ОСОБА_6 17.10.2013 р. подав
повторну скаргу до Міністерства
доходів і зборів України.

Рішенням від 11.12.2013 р. № 6471/к/99-99-10-01-03-14
Міністерства доходів і зборів України
про результати розгляду повторної
скарги податкове повідомлення-рішення
від 25 липня 2013 року № - залишене
без змін, а повторна скарга - без
задоволення. Вказане рішення отримано
підприємцем ОСОБА_6 17.12.2013р.

На податкове повідомлення-рішення від
25.07.2013 року № позивач подав
первинну скаргу до Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Дніпропетровської
області за вих..№130 від 07.08.2013 року.

Рішенням від 07.10.2013 р. № 3038/10/04-36-10-04-09
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Дніпропетровської області про
результати розгляду скарг податкове
повідомлення-рішення від 25 липня 2013
року № було скасоване в частині
донарахування податку з доходів
фізичних осіб від зменшення витрат ФОП
ОСОБА_6 за рахунок сплати за ліцензії на
право роздрібної торгівлі
алкогольними та тютюновими виробами в
2011 - 2012 роках, а в іншій частині -
залишене без змін.

Підприємець ОСОБА_6 17.10.2013 р. за вих. № 146
подав повторну скаргу до Міністерства
доходів і зборів України.

02.12.2013 р. підприємець ОСОБА_6 отримав
податкове повідомлення-рішення №
2 від 27.11.2013 р. з урахуванням
зменшеної суми грошового зобов'язання,
на загальну суму 195017 грн. 84 коп. (в тому
числі - 156014 грн. 27 коп. - за основним
платежем та 39003 грн. 57 коп. - за штрафними
(фінансовими) санкціями).

Рішенням від 11.12.2013 р. № 6471/к/99-99-10-01-03-14
Міністерства доходів і зборів України
про результати розгляду повторної
скарги податкове повідомлення-рішення
від 25 липня 2013 року № - залишене
без змін, а повторна скарга - без
задоволення.

На податкове повідомлення-рішення від
25.07.2013 року № подав первинну
скаргу до Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Дніпропетровської області за вих. №
131 від 07.08.2013 р.

Рішенням від 07.10.2013 р. № 3038/10/04-36-10-04-09
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у
Дніпропетровської області про
результати розгляду скарг податкове
повідомлення-рішення від 25 липня 2013
року № було залишене без змін.

Підприємець ОСОБА_6 17.10.2013 р. за вих. № 150
подав повторну скаргу до Міністерства
доходів і зборів України.

Рішенням від 27.11.2013 р. № 6161/к/99-99-10-01-15
Міністерства доходів і зборів України
про результати розгляду повторної
скарги податкове повідомлення-рішення
від 25 липня 2013 року № - залишене
без змін, а повторна скарга - без
задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України,
господарська діяльність - будь-яка
діяльність особи, направлена на
отримання доходу в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, а у разі коли безпосередня
участь такої особи в організації такої
діяльності є регулярною, постійною та
суттєвою.

З акту перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6 від 04 липня 2013
року № 84/17.2-НОМЕР_2 вбачається, що
податковою службою не визнано
маркетингові послуги отримані від ПАТ
«САН ІНБЕВ УКРАЇНА», ТОВ «Ювітрейд»,
ТОВ «Український рітейл», ПП «Сфера»,
ТОВ «Омега», ТОВ "АТБ Маркет".

Згідно з пп. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України маркетингові послуги
(маркетинг) - послуги, що забезпечують
функціонування діяльності платника
податків у сфері вивчання ринку,
стимулювання збуту продукції (робіт,
послуг), політики цін, організації та
управлінні руху продукції (робіт,
послуг) до споживача та після
продажного обслуговування споживача в
межах господарської діяльності такого
платника податків. До маркетингових
послуг належать, у тому числі послуги з
розміщення продукції платника податку
в місцях продажу, послуги з вивчення,
дослідження та аналізу споживчого
попиту, внесення продукції (робіт,
послуг) платника податку до
інформаційних баз продажу, послуги зі
збору та розповсюдження інформації про
продукцію (роботи, послуги).

В «Узагальнюючій податковій
консультації щодо віднесення витрат на
оплату маркетингових та рекламних
послуг до складу витрат», затвердженій
Наказом Державної податкової служби
України від 15.02.2012 р. № 123, зазначено
наступне: «Методом просування товарів
постачальника на ринку є сплата
мотиваційних виплат (премій, бонусів,
інших заохочень) на користь третіх осіб
(організацій, які придбавають товари у
постачальника та здійснюють їх збут
(дистриб'ютори). Такі виплати є
винагородою за досягнення певних
економічних показників третіми
особами (дистриб'юторами) у межах своєї
основної діяльності. Досягнення таких
показників обґрунтовано сприяє
пожвавленню збуту товарів
постачальника, стимулює просування
товарів у каналах дистрибуції. Такі
мотиваційні виплати включаються до
витрат на збут. Мотиваційні виплати
можуть включати таке: премія (бонус) за
дострокову сплату дебіторської
заборгованості, за виконання плану
закупівель товарів постачальника, за
точність закупівельних прогнозів, за
дотримання певного асортименту
товарів при закупівлі. Оскільки
мотиваційні виплати спрямовуються на
стимулювання збуту продукції (робіт,
послуг), такі витрати можуть бути
віднесені до маркетингових послуг».

В цій же Узагальнюючій податковій
консультації вказано, що маркетингові
послуги можуть, зокрема, оплачуватись
та проводитись за ініціативи власника
торговельної марки, виробника
продукції, дистриб'ютора, торговельної
мережі. При цьому витрати на
маркетингові послуги несе
безпосередньо замовник цих послуг.

Тобто, узагальнююча податкова
консультація не обмежує суб'єктний
склад ініціатора та замовника
маркетингових послуг лише виробником
та власником торгівельної марки
товарів, щодо яких ініціюються та
надаються маркетингові послуги.

Пунктом 177.4 ст.177 Податкового кодексу
України встановлено, що до переліку
витрат, безпосередньо пов'язаних з
отриманням доходів, належать
документально підтверджені витрати, що
включаються до витрат операційної
діяльності згідно з розділом III цього
Кодексу.

Пунктом 138.1 ст. 138 Податкового кодексу
України передбачено, що витрати, котрі
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Абзацом "г" пп. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138
Податкового кодексу України визначено,
що до складу інших витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, включаються витрати на
збут, зокрема витрати на рекламу та
дослідження ринку (маркетинг), на
передпродажну підготовку товарів.

Згідно п.187.1 ст.187 Податкового кодексу
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: а) дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку.

Згідно п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 ПК
України, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 ст. 193 ПК України, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку або придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факт
здійснення господарської операції.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документу,
дату і місце складання, назву
підприємства, від імені якого
складається документ, зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення, особистий підпис або
інші дані, що мають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійснені господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ФОП ОСОБА_6 та ПАТ «САН ІНБЕВ УКРАЇНА»
укладено договір дистрибуції № 64/08 від
01.01.2008 р., за яким ФОП ОСОБА_6 як
Дистриб'ютор придбаває у ПАТ «САН ІНБЕВ
УКРАЇНА», товар, зокрема, пиво.

Крім того, Актом перевірки встановлено,
що між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «Ювітрейд»
укладено Договір поставки № ДГ-352-08/т
від 22.12.2008 р., за яким ФОП ОСОБА_6
поставляє ТОВ «Ювітрейд», товар,
зокрема, пиво, придбане у ПАТ «САН ІНБЕВ
УКРАЇНА».

Таким чином, позивач, як продавець
(дистриб'ютор) пива, що поставлене ПАТ
«САН ІНБЕВ УКРАЇНА» безумовно
зацікавлений у збільшенні обсягів
продажу такого пива торгівельними
мережами, і зокрема - Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Ювітрейд», позаяк таке збільшення
призводить до збільшення доходу не
лише ТОВ «Ювітрейд», а й доходу ФОП
ОСОБА_6 Відтак, ФОП ОСОБА_6 зацікавлений
у стимулюванні продажів такого пива.

Пунктом 1.1 договору про надання
маркетингових послуг № ДГ-101-10/м
передбачено, що ТОВ «Ювітрейд»
зобов'язався надати ФОП ОСОБА_6
комплекс маркетингових послуг,
пов'язаних з продажем товарів. Зміст
таких послуг зазначено в п.1.2 договору
№ ДГ-101-10/м - просування продукції на
торговому обладнанні в торгівельних
залах, в торговій мережі, місцях продаж,
з метою збільшення обсягів продаж
такої продукції. Пунктом 1.3 договору №
ДГ-101-10/м місця продаж визначені як
супермаркети, магазини та інші
торгівельні точки ТОВ «Ювітрейд»,
конкретні найменування та адреси яких
вказані у додатковій угоді № 1 від
01.04.2010 р. до договору № ДГ-101-10/м. В цій же
додатковій угоді деталізовані
найменування маркетингових послуг за
Договором № ДГ-101-10/м та продукція, щодо
якої вони надаються - передпродажна
підготовка та просування товару,
поставленого «САН ІНБЕВ УКРАЇНА» (пива)
шляхом закріплення фіксованого
проценту викладки від площі основної
викладки на стелажному обладнанні
магазинів ТОВ «Ювітрейд», наявність в
торгових точках ТОВ «Ювітрейд»
належного асортименту продукції,
холодильників, додаткових місць
продажу продукції, встановлення за це
додаткових бонусів (пункти 1.1, 1.2, 1.3, 1.4
додаткової угоди № 1 від 01.04.2010 р. до
договору № ДГ-101-10/м).

Таким чином, право позивача, як
замовника за договором № ДГ-101-10/м
маркетингових послуг щодо пива,
отриманого (під торговими марками) від
ПАТ «САН ІНБЕВ УКРАЇНА» та
поставленого у торгівельну мережу ТОВ
«Ювітрейд», віднести на свої витрати
вартість таких маркетингових послуг,
не залежить від того факту, що право
власності на пиво, щодо якого надаються
такі маркетингові послуги вже перейшло
до ТОВ «Ювітрейд».

Отже, здійснені позивачем витрати на
такі маркетингові послуги є
пов'язаними з господарською діяльністю
ФОП ОСОБА_6

Враховуючи викладене, оскільки приписи
ст. 139 Податкового кодексу України не
містять жодних застережень стосовно
заборони на включення до складу
валових витрат вартості послуг по
просуванню продукції та стимулюванню
збуту товару, а домовленості відносно
згаданого просування були суттєвими
умовами договору від 01.04.2010 р. № ДГ-101-10/м
про надання маркетингових послуг, то
витрати по оплаті послуг за цим
договором правомірно підлягають
віднесенню на збільшення витрат ФОП
ОСОБА_6

Крім того, в обґрунтування висновку
Акту перевірки про неправомірне
включення ФОП ОСОБА_6 до складу витрат у
деклараціях про майновий стан та
доходи за 2011 та 2012 роки сум витрат у
розмірі 14474,23 грн. (без ПДВ), сплачених у
2011 році на користь ТОВ «Ювітрейд» за
маркетингові послуги згідно договору
від 01.04.2010 р. № ДГ-101-10/м про надання
маркетингових послуг, відповідач
посилався в Акті перевірки на те, що
акти приймання-передачі маркетингових
послуг мають загальний характер, не
деталізують види, зміст, обсяги наданих
послуг, не містять інформації щодо
фактично понесених витрат на їх
виконання, а відтак такі акти не мають
юридичної сили та доказовості для
проведення записів у податковому
обліку.

Акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг), які складались за договором
від 01.04.2010 р. № ДГ-101-10/м про надання
маркетингових послуг та надавались
відповідачу під час перевірки, а саме -
Акти № ОУ-0000172 від 21.02.2011 р., № ОУ-0000173 від
21.02.2011 р., № ОУ-0000293 від 16.03.2011 р., № ОУ-0000513
від 12.05.2011 р., № ОУ-0000514 від 12.05.2011 р., №
ОУ-0000770 від 30.06.2011 р., № ОУ-0000978 від 10.08.2011
р., № ОУ-0001172 від 12.09.2011 р., № ОУ-0001244 від
22.09.2011 р., № ОУ-0001603 від 09.12.2011 р., № 117 від
24.01.2012 р., містять всі необхідні
реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", а
відтак, є належною підставою для
віднесення сум вартості відображених
цими актами маркетингових послуг до
складу витрат ФОП ОСОБА_6

З приводу тверджень Акту перевірки про
те, що ці акти здачі-прийняття
маркетингових послуг повинні містити
більш детальний зміст і обсяг
господарської операції, суд зазначає,
що оскільки маркетингові послуги за
своєю природою безпосередньо не
створюють певних матеріальних
результатів, не можуть мати певного
натурального вимірника, а можуть бути
оцінені лише у грошовому виразі, то
найменування наданих послуг в актах
прийому-передачі лише як маркетингові
послуги є достатнім для розкриття
змісту та обсягу вищевказаної
господарської операції.

Щодо посилання на те, що в актах
здачі-прийняття маркетингових послуг
не зазначено, яку конкретно роботу та
за якою ціною виконувало ТОВ
«Ювітрейд», суд зазначає, що діючим
законодавством не встановлено певної
типової послідовності та структури
проведення маркетингових послуг з
визначенням орієнтовної вартості
кожної з конкретних операцій, що
включаються до їх структури.

Таким чином, перелічені вище акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
які складались за договором від 01.04.2010
р. № ДГ-101-10/м про надання маркетингових
послуг, є належною та достатньою
підставою для віднесення вартості
вказаних у них послуг на витрати ФОП
ОСОБА_6, а протилежні висновки
відповідача суперечать вказаним вище
правовим нормам.

Також, в Акті перевірки вказано про
неправомірне включення ФОП ОСОБА_6 до
складу витрат сум у розмірі 60219,77 грн.
(без ПДВ), сплачених у 2011 та 2012 роках на
користь ТОВ «Український рітейл» за
послуги з розміщення та спеціальної
викладки продукції відповідно до умов
договору поставки № 22/2011 від 14.06.2011 р. та
додатку № 6 до цього договору між ФОП
ОСОБА_6 і ТОВ «Український рітейл».

В обґрунтування такого висновку
відповідач зазначив, що оскільки
додаток № 6 до договору № 22/2011
передбачав надання ФОП ОСОБА_6 послуг з
розміщення та спеціальної викладки
продукції щодо тих товарів, право
власності на які вже перейшло до ТОВ
«Український рітейл» на підставі
Договору поставки № 22/2011 між ФОП ОСОБА_6
та ТОВ «Український рітейл», то витрати
позивача на подальше просування
проданих ним ТОВ «Український рітейл»
товарів у торгівельній мережі ТОВ
«Український рітейл» не можуть бути
визнані як такі, що пов'язані з
господарською діяльністю ФОП ОСОБА_6

Так, Актом перевірки встановлено, що
між ФОП ОСОБА_6 та ПАТ «САН ІНБЕВ
УКРАЇНА» укладено договір дистриб'юції
№ 64/08 від 01.01.2008 р., за яким ФОП ОСОБА_6 як
Дистриб'ютор придбаває у ПАТ «САН
ІНБЕВ УКРАЇНА», товар, зокрема, пиво.

Крім того, Актом перевірки встановлено,
що між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «Український
рітейл» укладено Договір поставки №
22/2011, за яким позивач поставляє ТОВ
«Український рітейл», зокрема, пиво
придбане у ПАТ "САН ІНБЕВ УКРАЇНА".

Таким чином, позивач, як продавець
(дистриб'ютор) пива, придбаного від ПАТ
«САН ІНБЕВ УКРАЇНА», безумовно
зацікавлений у збільшенні обсягів
подальшого продажу такого пива
торгівельними мережами, і зокрема -
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
рітейл», позаяк таке збільшення
призводить до збільшення доходу не
лише ТОВ «Український рітейл», а й
доходу позивача. Відтак, ФОП ОСОБА_6
зацікавлений у стимулюванні продажів
такого пива.

Додатком 6 до договору поставки № 22/2011
сторони домовились про те, що Покупець
(ТОВ «Український рітейл») надає
Постачальнику (ФОП ОСОБА_6) додаткові
умови поставки з просування і
передпродажної підготовки товарів
Постачальника у своїх торгових точках
Покупця, і зокрема:

- початкове розміщення товарів
Постачальника за першої поставки в
кожну торгову точку Покупця (п.2.1
додатку № 6),

- введення в асортимент торгових точок
Покупця нового найменування товару
Постачальника (п.2.3 додатку № 6),

- введення в торгових точках Покупця
нового найменування товару
Постачальника замість старого (п.2.4
додатку № 6),

- розміщення у торгових точках Покупця
додаткового обладнання Постачальника
для викладення продукції
Постачальника в торговому залі (п.2.7
додатку № 6).

Таким чином, послуги, зазначені в
пунктах 2.1, 2.2, 2.3, 2.4, 2.7, 2.8 Додатку 6 до
договору поставки № 22/2011, є
маркетинговими послугами.

Отже, право позивача, як замовника
маркетингових послуг за Додатком № 6 до
договору № 22/2011 щодо пива придбаного у
ПАТ «САН ІНБЕВ УКРАЇНА» у торгівельній
мережі ТОВ «Український рітейл»,
віднести на свої витрати вартість
таких маркетингових послуг, не
залежить від того факту, що право
власності на пиво, щодо якого надаються
такі маркетингові послуги вже перейшло
до ТОВ «Український рітейл». Отже,
здійснені ФОП ОСОБА_6 витрати на такі
маркетингові послуги є пов'язаними з
господарською діяльністю позивача.

Враховуючи викладене, оскільки приписи
ст. 139 Податкового кодексу України не
містять жодних застережень стосовно
заборони на включення до складу
валових витрат вартості послуг по
просуванню продукції та стимулюванню
збуту товару, а домовленості відносно
згаданого просування були суттєвими
умовами договору поставки № 22/2011 від
01.04.2010 р. (додатку № 6 до нього), то
витрати по оплаті послуг за цим
договором (додатком № 6 до нього)
правомірно були віднесені на
збільшення витрат ФОП ОСОБА_6, а
протилежні висновки податкового
органу суперечать вказаним вище
правовим нормам.

Також, в обґрунтування висновку Акту
перевірки про неправомірне включення
ФОП ОСОБА_6 до складу витрат сум у
розмірі 60219,77 грн. (без ПДВ), сплачених у
2011 та 2012 роках на користь ТОВ
«Український рітейл» за послуги з
розміщення та спеціальної викладки
продукції відповідно до умов договору
поставки № 22/2011 від 14.06.2011 р. та додатку
№ 6 до цього договору, відповідач
послався в Акті перевірки на те, що акти
надання передбачених Додатком № 6
послуг не містять відомості про
послуги, передбачені Додатком № 6, з цих
актів не вбачається, які саме роботи
маркетингового характеру та у якому
обсязі виконано; відображені в актах
види послуг мають загальний характер,
фактично відтворюють умови договору
про надання послуг; не деталізують
види, зміст, обсяги наданих послуг, не
містять інформації щодо фактично
понесених витрат на їх виконання; не
містять таких обов'язкових реквізитів
як зміст, обсяг, одиниця виміру
господарської операції, а відтак такі
акти не мають юридичної сили та
доказовості для проведення записів у
податковому обліку.

Акти надання послуг, які складались за
додатком № 6 до договору № 22/2011 та
надавались податковому органу під час
перевірки, а саме - Акти № 2508 від 01.03.2011
р., № 2496 від 01.03.2011 р., № 2514 від 31.03.2011 р.,
№ 3407 від 30.04.2011 р., № 4664 від 31.05.2011 р., №
4681 від 31.05.2011 р., № 5271 від 30.06.2011 р., № 5272
від 30.06.2011 р., № 6085 від 31.07.2011 р., № 6086 від
31.07.2011 р., № 6072 від 05.08.2011 р., № 7175 від
31.08.2011 р., № 7176 від 31.08.2011 р., № 8451 від
30.09.2011 р., № 8450 від 30.09.2011 р., № 9428 від
31.10.2011 р., № 9429 від 31.10.2011 р., № 10184 від
29.11.2011 р., № 10512 від 30.11.2011 р., № 10513 від
30.11.2011 р., № 11569 від 31.12.2011 р., № 11570 від
31.12.2011 р., № 11007 від 31.01.2012 р., № 11008 від
31.01.2012 р., № 11890 від 02.03.2012 р., № 11987 від
29.02.2012 р., № 11988 від 29.02.2012 р., № 13261 від
31.03.2012 р., № 13262 від 31.03.2012 р., № 14439 від
30.04.2012 р., № 14440 від 30.04.2012 р., № 15704 від
31.05.2012 р., № 15705 від 31.05.2012 р., № 17058 від
30.06.2012 р., № 17059 від 30.06.2012 р., № 17981 від
31.07.2012 р., № 17980 від 31.07.2012 р., № 19373 від
31.08.2012 р., № 19374 від 31.08.2012 р., № 20885 від
30.09.2012 р., № 20886 від 30.09.2012 р., № 22205 від
31.10.2012 р., № 21929 від 31.10.2012 р., № 21928 від
31.10.2012 р., № 23142 від 30.11.2012 р., № 23141 від
30.11.2012 р., містять всі необхідні
реквізити, передбачені ч. 2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
зокрема, зміст господарської операції -
«Послуга з розміщення і здійснення
спеціальної викладки продукції», обсяг
- «1», одиниця виміру - «грн».

Щодо до того, що ці акти надання послуг
повинні містити більш детальний зміст
і обсяг господарської операції, суд
зазначає, що оскільки маркетингові
послуги за своєю природою
безпосередньо не створюють певних
матеріальних результатів, не можуть
мати певного натурального вимірника, а
можуть бути оцінені лише у грошовому
виразі, то найменування наданих послуг
в актах прийому-передачі у точній
відповідності з їх найменуванням у
додатку № 6 до договору № 22/2011 є
достатнім для розкриття змісту та
обсягу вищевказаних господарських
операцій.

З приводу тверджень відповідача про те,
що в актах надання послуг не зазначено,
яку конкретно роботу та за якою ціною
виконувало ТОВ «Український рітейл»,
суд зазначає, що діючим законодавством
не встановлено певної типової
послідовності та структури проведення
маркетингових послуг з визначенням
орієнтовної вартості кожної з
конкретних операцій, що включаються до
їх структури.

Таким чином, перелічені вище акти
надання послуг, які складались за
додатком № 6 до договору № 22/2011, є
належною та достатньою підставою для
віднесення вартості вказаних у них
послуг на витрати ФОП ОСОБА_6, а також
повністю підтверджують реальність
господарських операцій з надання таких
послуг.

Відповідачем в Акті перевірки вказано
про неправомірне включення ФОП ОСОБА_6
до складу витрат сум у загальному
розмірі 90455,55 грн. (без ПДВ), сплачених у
2011 та 2012 роках на користь ПП «Сфера» за
послуги присутності у кожному магазині
ПП «Сфера» товарів позивача,
розміщення продукції ФОП ОСОБА_6,
просування товарів позивача
відповідно до умов договору поставки №
105 від 01.04.2010 р. та додаткових угод до
нього, укладених між ФОП ОСОБА_6 та ПП
«Сфера».

В обґрунтування такого висновку
податковим органом зазначено, що
оскільки договір поставки № 105 та
додаткові угоди до нього передбачали
надання ФОП ОСОБА_6 послуг присутності
у кожному магазині ПП «Сфера» товарів
ФОП ОСОБА_6, розміщення продукції ФОП
ОСОБА_6, просування товарів позивача
щодо тих товарів, право власності на
які вже перейшло до ПП «Сфера» на
підставі Договору поставки № 105 від
01.04.2010 року, то витрати позивача на
подальше просування проданих ним ПП
«Сфера» товарів у торгівельній мережі
ПП «Сфера» не можуть бути визнані як
такі, що пов'язані з господарською
діяльністю ФОП ОСОБА_6

Актом перевірки встановлено, що між ФОП
ОСОБА_6 та ПАТ «САН ІНБЕВ УКРАЇНА»
укладено договір дистрибуції № 64/08 від
01.01.2008 р., за яким ФОП ОСОБА_6 як
Дистрибутор придбаває у ПАТ «САН ІНБЕВ
УКРАЇНА», зокрема, пиво.

Крім того, Актом перевірки встановлено,
що між ФОП ОСОБА_6 та ПП «Сфера»
укладено Договір поставки № 105, за яким
позивач поставляє ПП «Сфера», зокрема,
пиво, що придбавалось ФОП ОСОБА_6 у ПАТ
«САН ІНБЕВ УКРАЇНА».

Таким чином, позивач, як продавець
(дистриб'ютор) пива, придбаного у ПАТ
«САН ІНБЕВ УКРАЇНА», безумовно
зацікавлений у збільшенні обсягів
подальшого продажу такого пива
торгівельними мережами, і зокрема -
Приватним підприємством «Сфера»,
позаяк таке збільшення призводить до
збільшення доходу не лише ПП «Сфера», а
й доходу позивача. Відтак, ФОП ОСОБА_6
зацікавлений у стимулюванні продажів
такого пива.

Додатковими угодами № 1 від 01.04.2010 р. та
№ 3 від 01.07.2010 р. до договору поставки №
105 ФОП ОСОБА_6 та ПП «Сфера» домовились
про те, що Покупець (ПП «Сфера») надає
Постачальнику (ФОП ОСОБА_6) послуги у
торгових точках Покупця, і зокрема:

- забезпечує присутність в кожному
магазині Покупця продукції
Постачальника у відповідній кількості
(п.1 додаткових угод);

- розміщує продукцію Постачальника на
основній вітрині (п.2 додаткових угод);

- проводить цінові акції з метою
просування продукції Постачальника (п.3
додаткових угод);

- розміщує в кожному с/м мережі
додаткове місце продаж продукції
Постачальника (фірмову полицю) з
пріоритетним розміщенням (п.4
додаткових угод);

- встановити холодильні шафи в кожному
с/м мережі на рівні не менше 50% від
загальної кількості пивних
холодильників (п.5 додаткових угод);

- надавати інформацію про хід продаж по
всій категорії пива в мережі (п.6
додаткових угод).

Пунктами 7 додаткових угод № 1 та № 3
передбачена плата за послуги у вигляді
бонусу.

Таким чином, послуги, зазначені в
пунктах 1, 2, 3, 4, 5, 6 додаткових угод № 1 та
№ 3 до договору поставки № 105, є
маркетинговими послугами.

Отже, право позивача віднести на свої
витрати вартість таких маркетингових
послуг, не залежить від того факту, що
право власності на пиво, щодо якого
надаються такі маркетингові послуги
вже перейшло від ФОП ОСОБА_6 до ПП
«Сфера». Отже, здійснені позивачем
витрати на такі маркетингові послуги є
пов'язаними з господарською діяльністю
ФОП ОСОБА_6

Враховуючи викладене, оскільки приписи
ст. 139 Податкового кодексу України не
містять жодних застережень стосовно
заборони на включення до складу
валових витрат вартості маркетингових
послуг, а домовленості відносно
згаданих послуг були суттєвими умовами
укладених між ФОП ОСОБА_6 та ПП «Сфера»
договору поставки № 105 від 01.04.2010 р. та
додаткових угод до нього № 1 від 01.04.2010
р. та № 3 від 01.07.2010 р., то витрати по
оплаті маркетингових послуг за цим
договором та додатковими угодами до
нього правомірно підлягають
віднесенню на збільшення витрат
позивача.

Таким чином, висновки Акту перевірки
про те, що маркетингові послуги,
встановлені додатковими угодами № 1
від 01.04.2010 р. та № 3 від 01.07.2010 р. до
договору поставки № 105 від 01.04.2010 р., не
пов'язані з фактичним отриманням
позивачем доходу та не впливають на
фактичні результати його
господарської діяльності, є
надуманими, не відповідають дійсним
обставинам справи.

Крім того, Акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг), які складались за
додатковими угодами № 1 від 01.04.2010 р. та
№ 3 від 01.07.2010 р. до договору поставки №
105 від 01.04.2010 р. та надавались
відповідачу під час перевірки, а саме -
Акти № від 26.01.2011 р., № від
23.02.2011 р., № 97 від 23.03.2011 р., № 99 від 27.04.2011
р., № від 01.06.2011 р., № від
22.06.2011 р., № від 08.07.2011 р., №
від 18.08.2011 р., № від 06.09.2011 р., №
від 30.09.2011 р., № від 19.10.2011 р.,
№ від 25.11.2011 р., № від 29.11.2011
р., № від 29.11.2011 р., № від
30.11.2011 р., № від 13.12.2011 р., №
від 16.12.2011 р., № від 04.01.2012 р., №
від 16.01.2012 р., № від 08.02.2012 р.,
№ від 13.02.2012 р., № від 14.03.2012
р., № від 15.03.2012 р., № від
05.04.2012 р., № від 12.04.2012 р., №
від 15.05.2012 р., № від 16.05.2012 р., №
від 11.06.2012 р., № від 15.08.2012 р.,
№ від 02.11.2012 р., № від 16.11.2012
р., № від 12.12.2012 р., № від
13.12.2012 р., відображають конкретну надану
маркетингову послугу за додатковими
угодами № 1 та № 3 і містять всі
необхідні реквізити, передбачені ч. 2
ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", а відтак, є належною підставою
для віднесення сум вартості
відображених цими актами
маркетингових послуг до складу витрат
ФОП ОСОБА_6

Також, Актом перевірки встановлено, що
між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «Омега» укладено
Договір поставки № 35 від 01.03.2012 р., за
яким ФОП ОСОБА_6 поставляє ТОВ «Омега»,
зокрема, пиво, що придбавалось
позивачем у ПАТ «САН ІНБЕВ УКРАЇНА».

Згідно додаткової угоди № 35-М від 01.03.2012
р. ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «Омега» домовились
про те, що Виконавець (ТОВ «Омега»)
надає Замовнику (ФОП ОСОБА_6) послуги з
організації реалізації товарів у
роздрібних торгових мережах Виконавця,
і зокрема:

- внесення продукції Замовника в
інформаційну базу роздрібної
торговельної мережі Виконавця (пункт
1.1.1);

- послуги, пов'язані з введенням
товарів, що постачаються Замовником на
кожний магазин роздрібної
торговельної мережі Виконавця (пункт
1.1.2);

- послуги з розміщення товару в мережі
Виконавця (пункт 1.1.3);

Таким чином, послуги, зазначені в
пунктах 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3 договору про
надання послуг № 35-М від 01.03.2012 р., є
маркетинговими послугами.

Отже, право ФОП ОСОБА_6 віднести на свої
витрати вартість таких маркетингових
послуг, не залежить від того факту, що
право власності на пиво, щодо якого
надаються такі маркетингові послуги
вже перейшло до ТОВ «Омега». Відтак,
здійснені позивачем витрати на такі
маркетингові послуги є пов'язаними з
господарською діяльністю.

Враховуючи викладене, оскільки приписи
ст. 139 Податкового кодексу України не
містять жодних застережень стосовно
заборони на включення до складу
валових витрат вартості послуг по
просуванню продукції та стимулюванню
збуту товару, а домовленості відносно
згаданого просування були суттєвими
умовами договору про надання послуг №
35-М від 01.03.2012 р., то витрати по оплаті
послуг за цим договором правомірно
були віднесені на збільшення витрат
ФОП ОСОБА_6

Таким чином, висновки Акту перевірки
про те, що маркетингові послуги,
встановлені договором про надання
послуг № 35-М від 01.03.2012 р., не пов'язані з
фактичним отриманням позивачем доходу
та не впливають на фактичні результати
його господарської діяльності, є
надуманими, не відповідають дійсним
обставинам справи, описаним вище
документам та зазначеним вище правовим
нормам.

Суд зазначає, що Акти здачі-прийняття
робіт (надання послуг), які складались
за договором № 35-М від 01.03.2012 р. та
надавались відповідачу під час
перевірки, а саме - Акти № ОМ-0005434 від
30.04.2012 р., № ОМ-0006703 від 31.05.2012 р., № ОМ-0007680
від 30.06.2012 р., № ОМ-0009582 від 31.07.2012 р., №
ОМ-0010965 від 31.08.2012 р., № ОМ-0012608 від 30.09.2012
р., № ОМ-0014157 від 31.10.2012 р., № ОМ-0015878 від
30.11.2012 р., відображають конкретну надану
маркетингову послугу за договором №
35-М та містять всі необхідні реквізити,
передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а відтак, є
належною підставою для віднесення сум
вартості відображених цими актами
маркетингових послуг до складу витрат
ФОП ОСОБА_6, а також повністю
підтверджують реальність
господарських операцій з надання таких
послуг.

Також, в Акті перевірки вказано про
неправомірне включення ФОП ОСОБА_6 до
складу витрат сум у загальному розмірі
687856,77 грн. (без ПДВ), сплачених у 2011 та 2012
роках на користь ТОВ «АТБ Маркет» за
послуги по просуванню торговельної
марки відповідно до умов договору № 23012
від 01.04.2010 р. та додаткових угод до
нього, укладених між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ
«АТБ Маркет».

В обґрунтування такого висновку
відповідач в Акті перевірки зазначив,
що оскільки договір про надання послуг
№ 23012 від 01.04.2010 р. передбачав надання
ФОП ОСОБА_6 послуг по просуванню
торговельної марки товарів, право
власності на які вже перейшло до ТОВ
«АТБ Маркет» на підставі Договору
поставки № 23011 від 01.04.2010 р. між ФОП
ОСОБА_6 та ТОВ «АТБ Маркет», то витрати
ФОП ОСОБА_6 на подальше просування
проданих ним ТОВ «АТБ Маркет» товарів у
торгівельній мережі ТОВ «АТБ Маркет»
не можуть бути визнані як такі, що
пов'язані з господарською діяльністю
позивача.

Так, Актом перевірки встановлено, що
між ФОП ОСОБА_6 та ПАТ «САН ІНБЕВ
УКРАЇНА» укладено договір дистриб'юції
№ 64/08 від 01.01.2008 р., за яким ФОП ОСОБА_6 як
Дистриб'ютор придбаває у ПАТ «САН ІНБЕВ
УКРАЇНА», зокрема, пиво.

Крім того, Актом перевірки встановлено,
що між ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «АТБ Маркет»
укладено Договір поставки № 23011 від
01.04.2010 р., за яким позивач поставляє ТОВ
«АТБ Маркет», зокрема, пиво, що
придбавалось ФОП ОСОБА_6 у ПАТ «САН
ІНБЕВ УКРАЇНА».

Таким чином, позивач, як продавець
(дистриб'ютор) пива, придбаного у ПАТ
«САН ІНБЕВ УКРАЇНА», безумовно
зацікавлений у збільшенні обсягів
подальшого продажу такого пива
торгівельними мережами, і зокрема - ТОВ
«АТБ Маркет», позаяк таке збільшення
об'єктивно призводить до збільшення
доходу не лише ТОВ «АТБ Маркет», а й
доходу ФОП ОСОБА_6

Договором про надання послуг № 23012 від
01.04.2010 р. ФОП ОСОБА_6 та ТОВ «АТБ Маркет»
домовились про те, що Виконавець (ТОВ
«АТБ Маркет») надає Замовнику (ФОП
ОСОБА_6) послуги з просування торгової
марки товару (п.1.1 договору), детальний
перелік яких наведено у Додатковій
угоді № 1 до договору № 23012 (п.1.2
договору), а саме:

- передпродажна підготовка поставлених
Замовником товарів;

- здійснення спеціальної викладки
товарів, що спрямована на досягнення
максимальної обізнаності потенційних
покупців стосовно торгівельної марки
та асортименту реалізовуваних під
такою торгівельною маркою товарів;

- забезпечення постійної присутності
товарів під торговими марками на
полицях в торгових залах Виконавця;

- проведення для покупців додаткових
консультацій стосовно якостей
поставленого Замовником Виконавцю
товару, його характерних особливостей,
відносно існуючого асортименту
товарів;

- надання покупцям додаткової
інформації стосовно можливостей
придбання товарів в інших торгових
точках як у конкретному регіоні, так і в
інших регіонах України;

- розміщення пивного асортименту
Замовника на основній вітрині та
надання не менше 35 % пивної полиці під
продукцію Замовника.

Таким чином, незважаючи на свою назву
та положення п.1.1, договір № 23012 від
01.04.2010 р. за своїм змістом є договором з
надання послуг щодо товарів під
відповідними торговими марками.

Тобто, послуги, зазначені в Додатковій
угоді № 1 до договору № 23012, в розумінні
Податкового кодексу України, є
маркетинговими послугами.

Отже, право позивача (як замовника за
Договором № 23012 надання у торгівельній
мережі ТОВ «АТБ Маркет» маркетингових
послуг щодо пива, придбаного у ПАТ «САН
ІНБЕВ УКРАЇНА»), віднести на свої
витрати вартість таких маркетингових
послуг, не залежить від того факту, що
право власності на пиво, щодо якого
надаються такі маркетингові послуги
вже перейшло до ТОВ «АТБ Маркет».
Відтак, здійснені ФОП ОСОБА_6 витрати на
такі маркетингові послуги є
пов'язаними з господарською
діяльністю.

Таким чином, висновки Акту перевірки
про те, що маркетингові послуги,
встановлені договором № 23012 від 01.04.2010
р., не пов'язані з фактичним отриманням
позивачем доходу та не впливають на
фактичні результати його
господарської діяльності, є
надуманими, не відповідають дійсним
обставинам справи, описаним вище
документам та зазначеним вище правовим
нормам.

Також, Акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг), які складались за
договором № 23012 від 01.04.2010 р. та
надавались перевіряючим під час
перевірки, а саме - Акти № 259 від 31.01.2011
р., № 729 від 28.02.2011 р., № 1223 від 31.03.2011 р., №
2241 від 30.04.2011 р., № 2466 від 31.05.2011 р., № 3377
від 30.06.2011 р., № 4641 від 31.07.2011 р., № 6203 від
31.08.2011 р., № 8042 від 30.09.2011 р., № 10385 від
31.10.2011 р., № 12178 від 30.11.2011 р., № 13914 від
31.12.2011 р., № 1994 від 31.01.2012 р., № 3786 від
29.02.2012 р., № 6596 від 31.03.2012 р., № 9150 від
30.04.2012 р., № 11608 від 31.05.2012 р., № 14017 від
30.06.2012 р., № 16203 від 31.07.2012 р., № 18573 від
31.08.2012 р., № 21365 від 30.09.2012 р., № 24015 від
31.10.2012 р., № 25882 від 30.11.2012 р.,
відображають конкретну надану
маркетингову послугу за договором №
23012 та містять всі необхідні реквізити,
передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а відтак, є
належною підставою для віднесення сум
вартості відображених цими актами
маркетингових послуг до складу витрат
ФОП ОСОБА_6, а також повністю
підтверджують реальність
господарських операцій з надання таких
послуг.

Суд вважає необґрунтованими посилання
Відповідача в Акті перевірки на
відсутність зв'язку між отриманим ФОП
ОСОБА_6 доходом та понесеними витратами
на оплату послуг (маркетингових, з
просування товарів). Позивач
використав придбані маркетингові
послуги та послуги з просування
товарів з метою збільшення обороту, а
отже вказані витрати були понесені у
зв'язку із здійсненням власної
господарської діяльності.

Реальність здійснення господарських
операцій між ФОП ОСОБА_6 та його
контрагентами (ТОВ "Ювітрейд", ТОВ
"Омега", ПП "Сфера", ТОВ "Український
рітейл, ТОВ "АТБ Маркет")
підтверджується: податковими
накладними, актами здачі-прийняття
виконаних робіт (отриманих послуг) та
деталізацією до цих актів,
рахунками-фактурами, квитанціями
(платіжними дорученнями), які є
достатніми для визнання факту
придбання маркетингових послуг та
послуг з просування товару позивача

Спірні послуги фактично спрямовані на
забезпечення ефективного збуту
товарів Позивача на ринку України
шляхом популяризації продукції
(товарів) серед споживачів та
стимулювання споживчого попиту, що і
обумовлює господарський характер цих
послуг для Позивача. При цьому вказані
дії з просування товару мають
економічну цінність самі по собі,
незалежно від їх результату, який не
охоплюється предметом договору
надання послуг.

Суд додатково зазначає, що первинна
документація бухгалтерської та
фінансової звітності, складена на
виконання вищевказаних угод між
Позивачем та його контрагентами, що
стали підставою для формування валових
витрат позивача та врахування при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на доходи фізичних осіб,
оформлена належним чином.

Також, в ході перевірки податковим
органом зроблено висновок про
заниження валового доходу (обсягу
виручки) у розмірі 25670,70 грн., про
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість на загальну
суму 5134, 14 грн. та податкового кредиту
на загальну суму 1424,41 грн. за рахунок не
включення до декларацій сум отриманих
доходів за реалізований товар
підприємствами-покупцями на підставі
тільки від'ємних розбіжностей згідно
автоматизованого співставлення
податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України.

Представником відповідача в судовому
засіданні зазначено, що податковим
органом проводилась перевірка
первинних документів лише позивача та
висновки щодо порушення податкового
законодавства формувалися тільки за
рахунок встановлення розбіжностей з
контрагентами-покупцями на підставі
електронних баз. При цьому
задекларовані дані відповідають даним
первинних документів позивача.

Суд звертає увагу, що податковий орган
не наділений повноваженнями визначати
наявність або відсутність порушень
податкового законодавства на підставі
внутрішньої бази даних, без
дослідження господарських операцій та
первинних документів - це є грубим
порушенням "Порядка оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства",
затвердженним наказом ДПА України від
22.12.2010 року № 984.

Так, пунктом 6 передбачено, що факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Правова позиція Верховного Суду
України у розглядуваній категорії
спорів, відображена, зокрема, у
постанові цього суду від 31.01.2011 року №
14/11 у справі за позовом закритого
акціонерного товариства «Мукачівський
лісокомбінат» до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Закарпатській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення. Так, за тотожних
обставин та на підставі вказаних норм
Закону Верховний Суд України дійшов
висновку про те, що «чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Верховний Суд України у вказаному
рішенні також наголосив, що такий
висновок «узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності».

Також суд звертає увагу на рішення
Європейського Суду з прав людини від 9
січня 2007 року, про порушення Україною
статті 1 Першого протоколу у справі
«Інтерсплав проти України».

Так, у п. 37 рішення вказується: «Заявник
стверджував, що він сплачував податки
відповідно до Закону і ці платежі
перевірялись декілька разів
державними органами. Він зазначив, що
він не несе відповідальності за
діяльність інших компаній, у яких він
купував металевий брухт, ціна на який
включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це
ПДВ покладався на ці компанії, а не на
заявника. Заявник підкреслив, що він не
мав ні компетенції, ні можливості
контролювати господарську діяльність
інших підприємств і ситуація, на яку
посилається Уряд, вказує на
незадовільну діяльність податкових
органів, за які заявник не повинен
нести відповідальність. Він далі
підкреслював, що численні перевірки
його діяльності які здійснювалися
податковими органами, не виявили
порушень, на підставі яких останні
могли б ґрунтувати свої відмови».

Відповідно до п. 38 рішення зазначено:
«На думку Суду, коли державні органи
володіють будь-якою інформацією про
зловживання в системі відшкодування
ПДВ, що здійснюються конкретною
компанією, вони можуть вжити
відповідних заходів для запобігання
або усунення таких зловживань. Суд,
однак, не може прийняти зауваження
Уряду щодо загальної практики з
відшкодування ПДВ за відсутності
будь-яких ознак, які б указували на те,
що заявник був безпосередньо залучений
до таких зловживань».

Таким чином, суд вважає, що податковою
службою безпідставно зроблено
висновок про заниження валового доходу
(обсягу виручки) у розмірі 25670,70 грн., про
заниження податкових зобов'язань з
податку на додану вартість на суму 5134, 14
грн. та податкового кредиту на суму 1424,41
грн. за підстав встановлення
розбіжностей за рахунок показників
контрагентів згідно автоматизованого
співставлення податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України.

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна, довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку щодо задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст. 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення № від
25.07.2013 року, податкове повідомлення
рішення № від 25.07.2013 року та
податкове повідомлення № від
27.11.2013 року, які винесені
Західно-Донбаською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача судові витрати в
розмірі 1019,66 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
14 квітня 2014 року

Суддя О.В.
Єфанова