Справа № 802/36/13-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2014-04-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/36/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Альчук М.П.
Суддя-доповідач: Совгира Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року
м.
Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Совгири Д. І.

суддів: Ватаманюка Р.В. Курка О. П.

при секретарі: Лозінській Н.В.

за участю представників сторін:

позивач : Шевченко Валерій
Вікторович, Супрун Микола Іванович,

Томенко Роман
Вікторович

відповідач (апелянт) : Пенська Олена
Юріївна

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Козятинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 07 березня
2014 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Міко-5" до
Козятинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "МІКО-5" звернулось до
Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Козятинської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області Вінницької області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 07 березня
2014 року задоволено адміністративний
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Міко-5". Не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить суд скасувати
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись при цьому на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, які мають значення для справи
та порушення норм матеріального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримала доводи
апеляційної скарги та просила суду
задовольнити її.

Представники позивача заперечували
проти задоволення вищевказаної
апеляційної скарги та просили суд
залишити її без задоволення, а
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 07 березня
2014 року без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, які прибули в
судове засідання, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
на підставі направлень Козятинської
ОДПІ № 434 від 18.10.2012 року, № 437 від 18.10.2012
року, № 438 від 18.10.2012 року, № 435 від 18.10.2012
року, № 436 від 18.10.2012 року та наказу № 843
від 18.10.2012 року працівниками податкової
інспекції проведено позапланову
виїзну документальну перевірку ТОВ
"МІКО-5" з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.07.2011 року по 30.06.2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.07.2011
року по 30.06.2012 року, дотримання вимог з
питань регулювання обігу готівки,
проведення розрахункових та касових
операцій, патентування та ліцензування
за період з 01.07.2011 року по 30.06.2012 року.

Результати перевірки оформлено актом
№ 89/22/37018893 від 14.11.2012 року, згідно якого
встановлено порушення вимог:

- п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 135.5.4
п. 135.5 ст. 135, п. 137.10 ст. 137, п. 138.2, 138.8, пп.
138.10.2 п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п.
150.1 ст. 150 Податкового Кодексу України в
результаті чого завищено від'ємне
значення об'єкта оподаткування по
податку на прибуток за 3 квартал 2011 року
в сумі 1933694 грн., за 4 квартал 2011 року в
сумі 1429567 грн., за 1 квартал 2012 року в
сумі 4161453 грн., за 2 квартал 2012 року в
сумі 1948851 грн.;

- п. 187.1 ст. 187, пп. 196.1.1 п. 196.1 ст. 196, п. 198.3
ст. 198 Податкового Кодексу України у
зв'язку з чим платнику занижено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 25394028 грн., в тому числі за березень
2012 року в сумі 25394028 грн., за травень 2012
року в сумі 13683 грн., за червень 2012 року в
сумі 7467 грн.;

- п. 2.6 Положення про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженого постановою
правління Національного банку України
від 15.12.2004 року № 637, а саме не здійснено
облік готівки в повній сумі її
фактичних надходжень у день їх
одержання на підставі фіскальних
звітних чеків РРО у книзі обліку
розрахункових операцій в сумі 2740,57 грн.;

- п. 12 ст. 3, ст. 6 Закону України "Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг", а саме не забезпечено ведення у
порядку встановленому законодавством
обліку товарних запасів за місцем їх
реалізації, здійснено продаж товарів,
які не відображені в такому обліку на
загальну суму 2410723,58 грн.;

- п. 119.2 ст. 119 Податкового Кодексу
України, а саме підприємством не
відображена в розрахунку сума
нарахованого доходу та сума
виплаченого доходу з ознакою доходу "157"
в результаті чого перевіркою
нараховано штрафну санкцію в розмірі 510
грн.

Враховуючи виявлені порушення,
Козятинською ОДПІ прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 30.11.2012
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
"податок на додану вартість" по
вітчизняних товарах (роботах, послугах)
на загальну суму 31768973 грн., в тому числі
за основним платежем на 25415178 грн. та
застосовано штраф в сумі 6353795 грн.,
податкове повідомлення-рішення №
від 30.11.2012 року яким позивачу
зменшено суму від'ємного значення
об'єкту оподаткування податком на
прибуток в розмірі 5475892 грн. за 2-4
квартал 2011 року по декларації №
та півріччя 2012 року по декларації №
, податкове повідомлення-рішення
№ від 30.11.2012 року, яким до
позивача за порушення п. 12 ст. 3, ст. 6
Закону України "Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг" застосовано
штрафну (фінансову) санкцію в сумі
4821447,16 грн. та податкове
повідомлення-рішення № 000282308 від 30.11.2012
року, яким до позивача за порушення п. 2.6
Положення про ведення касових операцій
у національній валюті в Україні,
затвердженого постановою правління
Національного банку України від 15.12.2004
року № 637 застосовано штрафну
(фінансову) санкцію в сумі 30702,85 грн.

Розглядаючи даний позов суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
дії відповідача не відповідають
вимогам Податкового Кодексу, тобто є
протиправними, а рішення відповідача
потрібно скасувати. Колегія суддів
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції.

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 ПК
України об'єктом оподаткування
податком на прибуток підприємств є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Підпунктом 135.5.4. п. 135.5 ст. 135 ПК України
передбачено, що до інших доходів
підприємства включається вартість
товарів, робіт, послуг, безоплатно
отриманих платником податку у звітному
періоді, визначена на рівні не нижче
звичайної ціни, суми безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Згідно п. 137.10. ст. 137 ПК України суми
безповоротної фінансової допомоги та
безоплатно отримані товари (роботи,
послуги) вважаються доходами на дату
фактичного отримання платником
податку товарів (робіт, послуг) або за
датою надходження коштів на
банківський рахунок чи в касу платника
податку, якщо інше не передбачено цим
розділом.

Таким чином, паливно-мастильні
матеріали щодо яких відсутні первинні
документи, що підтверджують факт їх
придбання є безоплатно отриманими
товарами.

В перевіряємий період на АЗС № 2, 6, 10
реалізовувалося дизельне пальне марки
Е 4 та Е 5 (Євро 4 та Євро 5), яке в касових
стрічках було зазначено як «ДП Е 4» та
«ДП Е 5». Таке визначення було прийнято
позивачем в зв'язку з програмуванням
назви товару лише з обмеженою
кількістю буквених та цифрових
позначок та з урахуванням ДСТУ 4840:2007
"Дизельне паливо підвищеної якості".

Згідно ДСТУ 4840:2007 "Дизельне паливо
підвищеної якості" паливо дизельне
підвищеної якості відповідає
екологічним нормам категорії Євро 4
згідно з EN 590:2004.

Пунктом 3.1 ДСТУ 4840:2007 визначено, що за
вмістом сірки дизельні палива
поділяються на два види:

- вид І вміст сірки не більше ніж 10 мг/кг;

- вид ІІ вміст сірки не більше ніж 50
мг/кг.

Згідно норм європейського стандарту EN
590:2008 покращене дизельне паливо виду ІІ
за екологічними показниками
відповідає дизельному паливу Євро 4, а
вид І - дизельному паливу Євро 5.

З аналізу вищевказаних норм державних
стандартів вбачається, що дизельне
паливо виду І та виду ІІ (маркування
згідно ДСТУ 4840:2007) за своїми
показниками відповідає дизельному
паливу Євро 4 та Євро 5 (маркування
згідно EN 590:2008) .

Позивачем для перевірки податковому
органу були надані усі первинні
документи, які підтверджують факт
придбання дизельного палива видів І та
II, що відповідає проданому через мережу
АЗС № 2, 6 та 10 дизельному паливу за
екологічними класами видів Євро 4 та
Євро 5, зокрема договір поставки
нафтопродуктів від 01.06.2011 року № 37,
додаткові угоди до нього, акти
приймання-передачі нафтопродуктів,
видаткові накладні, податкові накладні
між TOB «Міко-5» і TOB «Ріаліз Ойл», договір
поставки нафтопродуктів від 30.05.2012 року
№ 3005-29-НП, додаткові угоди до нього,
довідка від 30.052012 року № 28-300512,
видаткові накладні, податкові накладні
між TOB «Міко-5» та TOB «Віконд Ойл»,
товарно-транспортні накладні на
перевезення нафтопродуктів на АЗС, а
також документи обліку на АЗС
дизельного палива покращеної якості
виду II та виду І (журнали обліку
надходження нафтопродуктів, журнали
обліку руху нафтопродуктів, журнали
реєстрації паспортів якості).

Колегією суддів не береться до уваги
позиція відповідача, що ТОВ "МІКО-5" не
надано жодних документів для
підтвердження придбання та отримання
дизельного палива марки Євро 4 та Євро 5.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" відображення
господарських операцій в податковому
обліку здійснюється на підставі даних
бухгалтерського обліку.

Частиною1 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.

Розділом 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 встановлено вимоги
до первинних документів, зокрема п. 2.4.
визначено, що первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа (форми), дата
і місце складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані,
що дають змогу ідентифікувати особу,
яка брала участь у здійсненні
господарської операції. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про
документ, що засвідчує
особу-одержувача тощо.

Зазначені вимоги також визначені ч. 2
ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні".

З змісту вищевказаних норм
законодавства вбачається, що надані
позивачем докази, а саме договори
поставки нафтопродуктів, додаткові
угоди до них, акти приймання-передачі
нафтопродуктів, видаткові накладні,
податкові накладні між TOB «Міко-5» і TOB
«Ріаліз Ойл», податкові накладні між TOB
«Міко-5» та TOB «Віконд Ойл»,
товарно-транспортні накладні на
перевезення нафтопродуктів на АЗС,
відповідають вимогам які
встановлюються до первинних
документів, відтак належним чином
підтверджують факт придбання та
реалізації ТОВ "МІКО-5" дизельного
палива видів І та ІІ, які відповідають
вимогам стандартів дизельного палива
Євро 4 та Євро 5.

Щодо виявлених порушень в частині
завищення валових витрат та
податкового кредиту за перевіряємий
період у зв'язку з включенням до їх
складу послуг зі зберігання
нафтопродуктів наданих ПАТ
"Дніпронафтопродукт", які не
підтверджено належним чином
оформленими первинними документами, а
саме в актах наданих послуг, приймання
нафтопродуктів на зберігання/зі
зберігання не зазначено місця їх
зберігання, суд звертає увагу на
наступне.

Відповідно до договору від 02.08.2010 року
№ 0208/10-21 укладеного між ВАТ
"Дніпронафтопродукт" (зберігач) та ТОВ
"МІКО-5" (поклажодавець), зберігач
зобов'язується приймати та зберігати
нафтопродукти та інші
товарно-матеріальні цінності, які
передаються поклажодавцем і повернути
їх у схоронності на першу його вимогу.

Підпунктом 14.1.27. п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначено, що витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за
рахунок його вилучення або розподілу
власником).

Згідно пп. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 ПК України
до валових витрат відносяться
адміністративні витрати, спрямовані
зокрема на обслуговування та
управління підприємством, в тому числі
на утримання основних засобів, інших
необоротних матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона)

Відповідно до пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК
України не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Аналіз вказаних норм законодавства дає
підстави зробити висновок, що єдиною
умовою не включення до складу валових
витрат є не підтвердження будь-яких
витрат відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами.

Враховуючи зазначене, у разі
відсутності первинної документації, що
підтверджує факт отримання ТОВ "МІКО 5"
від ПАТ "Дніпронафтопродукт" послуг зі
зберігання нафтопродуктів, платник
податку не має підстав віднести
витрати по отриманню послуг з
зберігання нафтопродуктів до складу
валових витрат.

Позивачем до матеріалів справи наданні
первинні документи, що підтверджують
надання послуг з зберігання
нафтопродуктів а саме: акти приймання
передачі, які укладалися між ТОВ "МІКО 5"
та ПАТ "Дніпронафтопродукт" і свідчать
про передачу нафтопродуктів на
зберігання та їх повернення зі
зберігання, протоколи узгодження ціни,
податкові накладні,
товарно-транспортні накладні, які
мають всі необхідні реквізити
первинного документу бухгалтерського
обліку, обов'язковість яких
встановлена ч. 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" та п. 2.4. Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 року № 88.

Не приймається до уваги доводи
апеляційної скарги податкового органу,
що надані до перевірки первинні
документи не відповідають вимогам
законодавства, тому що в них не
зазначено місця зберігання
нафтопродуктів, оскільки а ні Законом
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", а ні
Положенням, а ні Цивільним Кодексом
України не передбачено обов'язку
сторін зазначати в договорі чи акті
наданих послуг місце зберігання товару
чи прийняття зі зберігання.

Аналогічно, щодо завищення податкового
кредиту, у зв'язку з включенням до його
складу послуг зі зберігання
нафтопродуктів наданих ПАТ
"Дніпронафтопродукт", які не
підтверджено належним чином
оформленими первинними документами.

Відповідно до п.198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг
(у разі здійснення контрольованих
операцій - не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу) та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

При цьому, відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше, а саме: дата списання
коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України чітко
визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

В судовому засіданні безперечно
встановлено, що на момент перевірки
позивач мав всі податкові накладні по
отриманню послуг з зберігання
нафтопродуктів, які були надані ПАТ
"Дніпронафтопродукт". Враховуючи
викладене, ТОВ "МІКО 5" правомірно
включило до податкового кредиту
витрати на послуги з зберігання
нафтопродуктів наданих ПАТ
"Дніпронафтопродукт".

Крім того, відповідно до кримінального
провадження № 0000029 внесеного до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань 04.12.2012 року за ознаками в
діях службових осіб ТОВ "МІКО 5"
кримінального правопорушення
передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України
відсутня будь яка інформація, що
договір зберігання № 0208/10-21 від 02.08.2010
року та первинні документи якими
оформлена господарська операція ТОВ
"МІКО 5" з ПАТ "Дніпронафтопродукт"
визнані недійсними в судовому порядку.
В судовому засіданні представники
позивача вказали, що дане кримінальне
провадження закрите.

Що стосується висновків відповідача
викладених в акті перевірки про
завищення позивачем валових витрат на
суму 1943006 грн., оскільки не було
встановлено факту реалізації
дизельного палива покращеної якості
виду І та виду II суд зазначає наступне.

Дизельне паливо видів І та ІІ
реалізовано через АЗС № 2, 6 та 10 під
марками Євро 4 та Євро 5, що відповідає
вимогам ДСТУ 4840:2007 «Дизельне паливо
підвищеної якості» та нормам
європейського стандарту - EN 590:2008 і
зазначено в контрольних стрічках РРО
як ДП Е 4 та ДП Е 5. Таким чином і
надходження від такої реалізації
правомірно віднесенні позивачем до
валового доходу реалізації дизельного
палива покращеної якості виду І та виду
II, що підтверджується належним чином
оформленими первинними документами, а
тому порушення податкового
законодавства в даному випадку
відсутні.

Відповідач в акті перевірки зазначив
про не оприбуткування товару
дизельного палива Євро 4 та Євро 5 на
суму 2410723 грн.

Як зазначено вище, дане паливо було
оприбутковано під марками дизельного
палива покращеної якості виду І та виду
II, які за екологічними показниками
відповідають нормам європейського
стандарту ЕН 590:2008, а саме дизельному
паливу Євро 5 та дизельному паливу Євро
4, що підтверджується усіма
вищезазначеними документами, а тому
порушення податкового законодавства в
даному випадку відсутні.

З приводу порушень зазначених
контролюючим органом в акті перевірки
щодо безпідставного віднесення
підприємством до складу "Витрат на
збут" витрати по консультаційним
послугам за 1-2 квартал 2012 року, що не
підтверджені належним чином
оформленими первинними документами,
суд звертає увагу на наступне.

Як зазначалося вище для надання
юридичної сили та доказовості
відповідних фактів, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог законодавства "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а понесені
витрати на послуги повинні оформлятися
відповідними документами, які б
підтверджували фактичне виконання
цієї послуги.

Судом встановлено, що в перевіряємому
періоді ТОВ "Аванта С" надавало, а ТОВ
"МІКО 5" згідно договору № Д-01-26 від
01.02.2012 року отримувало консультаційні
послуги з питань комерційної
діяльності.

На підтвердження даних обставин
позивачем надано до перевірки акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
за 1-2 квартал 2012 року, податкові
накладні в яких зазначено надання ТОВ
"Аванта С" консультаційних послуг ТОВ
"МІКО 5" з питань комерційної
діяльності, про що зазначено в самому
акті перевірки. Крім того, в матеріалах
справи містяться додатки до актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
в яких детально відображено інформацію
щодо моніторингу стану ринку
нафтопродуктів у Вінницькій області.

Наявними доказами спростовується
твердження податкового органу про те,
що витрати на консультаційні послуги
не підтверджені належними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами.

Надаючи оцінку доводам представника
відповідача з приводу виявлених
порушень в частині заниження суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 25000000 грн. за
березень 2012 року внаслідок невизнання
операції із зарахування зустрічних
грошових зобов'язань по операціях
купівлі-продажу цінних паперів,
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

27.01.2012 року між ТОВ "МІКО 5" (продавець) та
"Ренальда Інвестментс Лімітед"
(покупець) укладено договір
купівлі-продажу цінних паперів № 95-Б
згідно якого продавець зобов'язується
передати у власність покупця, а
покупець прийняти та оплатити цінні
папери на загальну суму 15645135,04 дол. США
без ПДВ, шляхом перерахування вказаних
грошових коштів на рахунок ТОВ "МІКО 5"
до 17.02.2012 року.

Згідно договору купівлі продажу цінних
паперів № 98-Б від 27.01.2012 року укладеному
між "Ренальда Інвестментс Лімітед"
(продавець) та ТОВ "МІКО 5" (покупець),
продавець зобов'язується передати у
власність покупця, а покупець прийняти
та оплатити цінні папери на загальну
суму 15645135,04 дол. США без ПДВ, шляхом
перерахування вказаних грошових
коштів на рахунок "Ренальда
Інвестментс Лімітед" до 17.02.2012 року.

Внаслідок укладених між позивачем та
"Ренальда Інвестментс Лімітед"
вищевказаних договорів
купівлі-продажу цінних паперів у
сторін виникли зустрічні грошові
зобов'язання в розмірі 15645135,04 дол. США в
зв'язку з чим 14.03.2012 року між ТОВ "МІКО 5"
та "Ренальда Інвестментс Лімітед"
укладено акт проведення зарахування
взаємних однорідних вимог, згідно
якого договори № 95-Б та № 98-Б від 27.01.2012
року виконанні повністю та вважаються
закритими.

Згідно пп.196.1.1 п.196.1 ст.196 ПК України не є
об'єктом оподаткування операції з
випуску (емісії), розміщення у будь-які
форми управління та продажу (погашення,
викупу) за кошти цінних паперів, що
випущені в обіг (емітовані) суб'єктами
підприємницької діяльності,
Національним банком України,
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну фінансову
політику, органами місцевого
самоврядування відповідно до закону,
включаючи інвестиційні та іпотечні
сертифікати, сертифікати фонду
операцій з нерухомістю, деривативи, а
також корпоративні права, виражені в
інших, ніж цінні папери, формах; обміну
зазначених цінних паперів та
корпоративних прав, виражених в інших,
ніж цінні папери, формах, на інші цінні
папери, корпоративні права, виражені в
інших, ніж цінні папери, формах;
розрахунково-клірингової,
реєстраторської та депозитарної
діяльності на ринку цінних паперів, а
також діяльності з управління активами
(у тому числі пенсійними активами,
фондами банківського управління),
відповідно до закону та інших видів
професійної діяльності на фондовому
ринку, які підлягають ліцензуванню
відповідно до закону.

Відповідно до ст. 655 Цивільного Кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу належить до
договорів, який опосередковує перехід
права власності від однієї сторони
(продавця) до іншої (покупця). При цьому
істотною умовою такого договору є те,
що покупець несе обов'язок за договором
сплатити за отриманий товар грошову
суму, що визначена у договорі.

Статтею 509 Цивільного Кодексу України
визначено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 598 Цивільного Кодексу
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599 ЦК
України).

Частиною 1 ст. 601 Цивільного Кодексу
України визначено, що зобов'язання
також припиняється зарахуванням
зустрічних однорідних вимог, строк
виконання яких настав, а також вимог,
строк виконання яких не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги.

Отже, встановлені нормами Цивільного
Кодексу України способи припинення
зобов'язань жодним чином не впливають
на правову природу договору на
підставі якого такі зобов'язання
виникли. Тобто договори
купівлі-продажу цінних паперів № 95-Б та
№ 98-Б від 27.01.2012 року є договорами на
підставі яких переходить право
власності на товар (цінні папери) за
кошти, а спосіб виконання такого
договору не може свідчити про заміну
його істотних умов, в тому числі щодо
проведення розрахунків між сторонами.

Норми ст. 196 Податкового Кодексу
України виділяючи окрему групу
операцій, які не є об'єктом
оподаткування з податку на додану
вартість не ставлять жодного обмеження
щодо поширення даної норми до операцій
продажу за кошти цінних паперів в
залежність від способу припинення
зобов'язання між сторонами договору
купівлі-продажу цінних паперів -
безготівковий розрахунок чи
взаємозалік однорідних вимог.

Пунктом 187.1 ст. 187 ПК України визначено,
що датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; дата відвантаження товарів, а
в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Зарахування зустрічних однорідних
вимог є другою подією у розрахунках для
кожного з контрагентів, оскільки
вимоги виникають після того як
відбулася поставка товарів, робіт,
послуг покупцеві.

Таким чином, операції з продажу ТОВ
"МІКО 5" цінних паперів нерезиденту
відбулися на підставі договору
купівлі-продажу за кошти, а спосіб
припинення такого договору не впливає
на його правову природу. Таким чином,
висновки податкового органу в цій
частині є необгрунтованими та не
приймаються судом до уваги.

Щодо порушення п. 2.6 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті України, а саме
підприємством не здійснено облік
готівки в повній сумі її фактичних
надходжень у день їх одержання на
підставі фіскальних звітних чеків РРО
у книзі обліку розрахункових операцій
в сумі 2740,57 грн., суд зазначає наступне.

В акті перевірки відповідач зазначає,
що "згідно фіскального звітного чеку (І-
звіту) № 0717 за робочу зміну 17.11.2011 року
сума готівкових коштів склала 17074, 35
грн., а в книзі обліку розрахункових
операцій № 207001150 оприбутковані кошти в
сумі 14333,78 грн."

Проте, як вбачається в касовій книзі
підсумковий баланс (залишок на кінець
дня) за робочу зміну 17.11.2011 року
визначений вірно, з урахуванням саме
суми готівкових коштів вказаних в
фіскальному звітному чеку (Z-звіту) № 0717
в розмірі 17 074,35 грн., а не помилково
вказаної оператором АЗС в графі
«Виручка» суми в розмірі 14 333,78 грн.

Крім того, вказана помилка в книзі
обліку розрахункових операцій була
виявлена підприємством і складена
бухгалтерська довідка виправлення
помилки за 17.11.2011 року.

Згідно п. 2.6 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
правління Національного банку України
від 15.12.2004 року № 637 уся готівка, що
надходить до кас, має своєчасно (у день
одержання готівкових коштів) та в
повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах
підприємств, які проводять готівкові
розрахунки з оформленням їх касовими
ордерами і веденням касової книги
відповідно до вимог глави 4 цього
Положення, є здійснення обліку готівки
в повній сумі її фактичних надходжень у
касовій книзі на підставі прибуткових
касових ордерів.

У разі проведення готівкових
розрахунків із застосуванням РРО або
використанням РК оприбуткуванням
готівки є здійснення обліку зазначених
готівкових коштів у повній сумі їх
фактичних надходжень у книзі обліку
розрахункових операцій на підставі
фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Таким чином, оприбуткування коштів
здійснюється не лише одним записом в
книзі обліку розрахункових операцій, а
й шляхом ведення касових книг,
оформлення прибуткових касових
ордерів та фіскальних звітних чеків
РРО.

Виходячи з аналізу вказаних норм
законодавства, враховуючи наявність в
матеріалах справи фіскальних чеків, що
є належним підтвердженням повного та
своєчасного оприбуткування готівки,
суд вважає, що позивачем фактично
порушено вимоги порядку ведення книги
обліку розрахункових операцій, а не п.
2.6 Положення, оскільки не
оприбуткуванням коштів є їх
приховування, тоді як проведення
готівкових коштів через РРО із
роздрукуванням фіскальних чеків є
свідченням їх занесення до фіскальної
пам'яті, що виключає можливість
приховування відповідної суми виручки
.

Статтею 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене відповідач не
довів правомірність своїх дій. В той же
час позовні вимоги позивача є
обґрунтованими, підтверджені
належними доказами, відповідають
вимогам чинного законодавства, а тому
підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції обґрунтованими,
постанова місцевого суду ухвалена з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, зміні або
скасуванню не підлягає, а апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Козятинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 07
березня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
05 травня 2014 року.

Головуючий суддя
Совгира Д. І.

Судді
Ватаманюк Р.В.

Курко О. П.