Справа № 805/16467/13-а
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2014-04-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Троянова О.В.
Суддя-доповідач - Ханова Р.Ф.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
справа №805/16467/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд колегією суддів у
складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Гайдара А.В.

Яковенко М.М.

при секретарі судового

засідання:
Єгоровій К.М.

за участю представників:

від позивача:
ОСОБА_4 особисто

від відповідача:
Пальцун С.О. за довіреністю від 21
листопада 2013 р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу
Макіївської об'єднаної державної
податкової

інспекції Головного управління
Міндоходів у

Донецькій області

на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду

від 5 березня
2014 року (повний текст складений та

підписаний 7 березня 2014 року)

по адміністративній справі
№ 805/16467/13-а (суддя Троянова О.В.)

за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до
Макіївської об'єднаної державної
податкової

інспекції Головного управління
Міндоходів у

Донецькій області

про
скасування податкових
повідомлень-рішень від

15
серпня 2013 року № та №, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 5 березня
2014 року частково задоволені позовні
вимоги фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (надалі позивач, платник
податків) до Макіївської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області (надалі відповідач,
податковий орган, інспекція) про
скасування податкових
повідомлень-рішень від 20 січня 2014 року
№/615 та №/614. Скасоване
частково податкове
повідомлення-рішення податкового
органу від 15 серпня 2013 року № в
частині нарахування податку на додану
вартість за основним платежем 19667 грн.
та штрафних санкцій 2 грн., скасоване
частково податкове
повідомлення-рішення податкового
органу від 15 серпня 2013 року № в
частині нарахування податку на доходи
фізичних осіб за основним платежем 15994
грн. 38 коп. та штрафних санкцій у сумі 3998
грн. 60 коп. ( том 2 арк. справи 116-121).

Ухвалюючи постанову суд першої
інстанції виходив з того, що реальність
спірних господарських операцій
підтверджена первинними документами,
наявними у матеріалах справи.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити у
задоволенні позову (том 2 арк. справи
123-125).

Апелянт наполягає на
нереальності здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентом.

Відповідач у судове засідання
з'явився, підтримав доводи апеляційної
скарги.

Позивач проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
оскаржуване судове рішення залишити
без змін з підстав його правомірності.

Апеляційний розгляд справи
здійснювався із застосуванням засобів
технічної фіксації судового процесу
відповідно до статті 41 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Позивач, ОСОБА_4, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, зареєстрований в якості
фізичної особи-підприємця Виконавчим
комітетом Макіївської міської ради
Донецької області 25 червня 2004 року,
взятий на облік в Центрально-Міській
міжрайонній державній податковій
інспекції м. Макіївки, є платником
податку на додану вартість з 18 квітня
2005 року, свідоцтво № НОМЕР_1 (том 1 арк.
справи 87-88).

Відповідач у справі Макіївська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області у відповідності до
норм Податкового кодексу України є
органом державної влади, уповноваженим
здійснювати функцію контролю за
своєчасністю, достовірністю, повнотою
нарахування і сплати податків та
зборів, установлених Податковим
кодексом, а також перевіряти
достовірність цих документів щодо
правильності визначення об'єктів
оподаткування і обчислення податків та
зборів.

З матеріалів справи вбачається,
що Макіївською об'єднаною державною
податковою інспекцією Донецької
області Державної податкової служби
проведено документальну планову
виїзну перевірку дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 за період з 1
січня 2011 року по 31 грудня 2012 року. За
результатами проведеної перевірки
складено акт від 18 травня 2013 року №
3278/17- (том 1 арк. справи 35-61), яким
встановленні порушення пункту 177.4
статті 177 Податкового кодексу України,
пункту 3 статті 5 та пункту 1 статті 7
Господарського кодексу України, пункту
2 статті 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», яке призвело до
заниження податку на доходи фізичних
осіб в сумі 22170 грн. 71 коп., у тому числі у
2011 році - 19713 грн. 42 коп., у 2012 році - 2457
грн. 29 коп. та порушення пункту 44.1
статті 44, пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1
статті 188, пункту 187.1 статті 187, пунктів
198.2, 198.3 статті 198 Податкового кодексу
України, пункту 3 статті 5 та пункту 1
статті 7 Господарського кодексу
України, пунктів 1.2, 2.7 Наказу
Міністерства фінансів України від 24
травня 1995 року № 88, пункту 8 розділу ІІІ,
пункту 3.1 розділу V Наказу Державної
податкової адміністрації України від
25 січня 2011 року № 41, яке призвело до
заниження податку на додану вартість у
сумі 27400 грн., у тому числі за квітень 2011
року - 10000 грн., за травень 2011 року - 12217
грн., за червень 2011 року - 1826 грн., за
квітень 2012 року - 1433 грн., за липень 2012
року - 1924 грн. (том 1 арк. справи 35-61).

На підставі висновків акту перевірки
податковим органом 3 червня 2013 року
прийняті податкові повідомлення
рішення № 000161720 про збільшення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем у
сумі 27400 грн. та застосованим штрафним
санкціям у розмірі 1297 грн. 75 коп. та
№ про збільшення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб за основним платежем 22170
грн. 71 коп. та застосованим штрафним
санкціям у розмірі 5542 грн. 68 коп. (том 1
арк. справи 66-67).

За результатами розгляду скарги
платника податків на прийняті
податковим органом податкові
повідомлення-рішення, Головним
управлінням Міндоходів у Донецькій
області рішенням від 9 серпня 2013 року №
2193/10/05-99-10-04-12-5 скасовані
повідомлення-рішення Макіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції від 3 червня 2013 року №
про збільшення грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб у
частині 821 грн. 67 коп. основного платежу
та 205 грн. 42 коп. штрафних (фінансових)
санкцій, від 3 червня 2013 року №
про збільшення грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у частині
1433 грн. основного платежу та 815 грн. 75
коп. штрафних (фінансових) санкцій, в
іншій частині наведені рішення
залишені без змін.

За результатами розгляду скарги
платника податків стосовно прийнятих
податковим органом повідомлень-рішень,
рішенням Міністерства доходів і зборів
України від 12 вересня 2013 року №
4404/Ж/99-99-10-01-03-14 залишено без змін спірні
податкові повідомлення-рішення з
урахуванням рішення Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області.

Після розгляду скарг позивача, 15 серпня
2013 року податковою інспекцією на
підставі акту перевірки № 3278/17-
від 18 травня 2013 року (далі акт
перевірки) винесені податкові
повідомлення-рішення № про
збільшення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість на загальну
суму 26449 грн., в тому числі за основним
платежем - 25967 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 482 грн. та №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб на загальну суму 26686 грн.
30 коп., в тому числі за основним
платежем - 21349 грн. 04 коп., за штрафними
(фінансовими) санкціями - 5337 грн. 26 коп.

Суть спірних правовідносин
полягає у правомірності визначення
податкових зобов'язань з податку на
доходи фізичних осіб та податку на
додану вартість за господарськими
операціями позивача.

За приписами пункту 44.1. статті 44
Податкового кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

В силу норм пункту 138.2. статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Виходячи з норм підпункту 139.1.9. пункту
139.1 статті 139 Податкового кодексу
України витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку, не включаються до
складу витрат.

Актом перевірки встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивачем до складу витрат включені
витрати на придбання вікон, ролетів,
меблів, будівельних матеріалів які не
використовувались при отримані доходу
від виробництва готових текстильних
виробів, крім одягу на загальну суму 31497
грн. 71 коп. (без врахування ПДВ), у тому
числі за 2011 рік - 21876 грн. 62 коп., за 2012 рік
- 9621 грн. 09 коп. Придбання вказаного
товару також підтверджується наявними
в матеріалах справи платіжними
дорученнями, податковими накладними,
розхідними накладними, рахунками на
оплату, договором, актами виконаних
робіт, тощо (том 1 арк. спр. 192-246, том 2
арк. спр. 1-71).

До складу податкового кредиту
позивачем віднесено податок на додану
вартість: у травні 2011 року - 2550 грн. за
податковими накладними від 29 квітня 2011
року № 75/030, від 26 травня 2011 року №№ 165,
169; у червні 2011 року - 1826 грн. за
податковими накладними від 24 травня 2011
року № 50/030, від 30 червня 2011 року № 209; у
липні 2012 року - 1924 грн. за податковими
накладними від 18 липня 2012 року № 17081/021,
17082/021, від 23 липня 2012 року № 17310/021, від 31
липня 2012 року № 18067/021, від 18 липня 2012
року № 1137.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази використання у господарській
діяльності вказаних у перелічених
накладних придбаних матеріалів
(меблів, вікон, будівельних матеріалів
тощо).

З матеріалів справи вбачається, що за
договором купівлі-продажу фізичною
особою ОСОБА_4 придбано у власність
нежитлову будівлю загальною площею 587,70
кв.м. за адресою АДРЕСА_1, вказаний
правочин зареєстровано в Державному
реєстрі правочинів (том 1 арк. справи
187-191) та позивач стверджує, що
господарська діяльність здійснюється
за вказаною адресою, у вказаному
приміщенні, тобто за даною адресою
розташовано цех по виробництву
продукції, що також вказувалось та не
заперечувалось і представниками
відповідача.

При цьому аналізуючи наведені норми
діючого законодавства колегія суддів
дійшла висновку, що до складу витрат
включаються зокрема витрати на
придбання, виготовлення, будівництво,
реконструкцію, модернізацію та інше
поліпшення основних засобів, до складу
адміністративних витрат включаються
витрати на утримання основних засобів,
інших необоротних матеріальних
активів загальногосподарського
використання, амортизація.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази здійснення суб'єктом
господарювання витрат пов'язаних з
придбанням меблів, вікон, будівельних
матеріалів для використання або
здійснення в господарської діяльності.

Отже, визначальним фактором для
формування податкового кредиту
суб'єктами господарювання - фізичними
особами, зареєстрованими в якості
платників податків на додану вартість
при придбані, поліпшені основних
засобів, є як і для платників податку
на додану вартість - юридичних осіб
взяття на облік такого майна в якості
основних фондів та подальше
використання таких основних фондів в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності

Таким чином, колегія суддів погоджує
висновок суду першої інстанції про
відсутність підстав для задоволення
позову в цій частині.

Стосовно господарських операцій
позивача з товариством з обмеженою
відповідальністю «Оріал» колегія
суддів зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджено та не
оспорюється сторонами, що позивачем та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Оріал» 1 березня 2011
року укладено договір поставки № 01/03-1,
строк дії якого до 31 грудня 2011 року та
предметом якого є передання у
власність позивача продукцію
визначену в рахунках, а саме тканину
рукавну, РПП, кишені для документів, та
стрічку для пакування та ін.

Факт придбання зазначених товарів за
цим договором підтверджуються
видатковими накладними від 27 квітня 2011
року № 381, від 19 травня 2011 року № 348, від
12 травня 2011 року № 349,
рахунками-фактурами від 27 квітня 2011
року № 381, від 19 травня 2011 року № 348, від
12 травня 2011 року № 349,
товарно-транспортними накладними від
27 квітня 2011 року, від 12 травня 2011 року,
від 19 травня 2011 року, податковими
накладними від 27 квітня 2011 року №381, від
19 травня 2011 року №348, від 12 травня 2011
року №349 (том 1 арк. справи 9-20).

Придбані за вказаними первинними
документами товарно-матеріальні
цінності за укладеним договором
відображені у книзі обліку доходів і
витрат позивача (том 2 арк. справи 95-101).

В матеріалах справи також міститься
реєстр документів, що підтверджує
витрати позивача на придбання
товарно-матеріальних цінностей у 2011
році (том 2 арк. справи 102-105), реєстр
затрат реалізованих
товарно-матеріальних цінностей, що
використані у виробництві продукції в
квітні-травні 2011 року. Наявність
отриманого за договором товару,
підтверджується також
інвентаризаційним описом.

За приписами підпункту 14.1.191 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
постачання товарів - будь-яка передача
права на розпоряджання товарами як
власник, у тому числі продаж, обмін чи
дарування такого товару, а також
постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188
Податкового кодексу України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

У відповідності із пунктом 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

В силу приписів пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Порядок визначення суми податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
Державного бюджету визначає стаття 200
Податкового кодексу України,
відповідно до пункту 200.1, якої сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню до Державного бюджету
України визначається як різниця між
сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

В силу приписів пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Отже, виходячи з вимог наведених норм
Податкового кодексу України підставою
для нарахування податкового кредиту та
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість є податкова накладна.

Відповідно до частини другої статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV
(далі Закон № 996-XIV) фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

За вимогами частини першої статті 9
Закону № 996-XIV підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції
(частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

Аналіз долучених до матеріалів справи
первинних документів, отриманих від
товариства з обмеженою
відповідальністю «Оріал» (податкових
накладних, видаткових накладних,
транспортних накладних), на підставі
яких позивачем сформовані витрати та
податковий кредит доводить їх
відповідність вимогам первинних
документів, які містять відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що факт здійснення
господарських операцій з товариством з
обмеженою відповідальністю «Оріал»
підтверджено належними документами, що
свідчить про наявність права позивача
на включення сум за цими господарським
операціями до складу витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування податку з доходів
фізичних осіб та складу податкового
кредиту з податку на додану вартість.

На підставі викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про часткове
задоволення позовних вимог. Доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильність прийнятої судом першої
інстанції постанови.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції ухвалив постанову із
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, внаслідок чого
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги.

Керуючись статтями 24, 167, 184, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 211, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Макіївської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області на
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року у справі № 805/16467/13-а - залишити без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 5 березня 2014
року у справі № 805/16467/13-а - залишити без
змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали
постановлені у нарадчій кімнаті та
проголошені у судовому засіданні 30
квітня 2014 року. Повний текст ухвали
постановлений та підписанний у
нарадчій кімнаті 30 квітня 2014 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий:
Р.Ф. Ханова

Судді:
А.В. Гайдар

М.М. Яковенко