Справа № 801/3055/13-а
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/800/43559/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А., розглянувши у
порядку письмового провадження
касаційну скаргу Керченської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим на постанову Окружного
адміністративного суду в Автономній
Республіці Крим від 22 квітня 2013 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суд від 25 липня 2013
року

у справі № 801/3055/13-а

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Керченської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного

управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим

про визнання дій
протиправними, визнання протиправним
та

скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
(надалі також - позивач, ФОП ОСОБА_4)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у м. Керчі Автономної
Республіки Крим Державної податкової
служби (правонаступник - Керченська
об'єднана Державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів в
Автономній Республіці Крим; надалі
також - відповідач, ДПІ) про визнання
дії Державної податкової інспекції у м.
Керчі Автономної Республіки Крим щодо
прийняття наказу від 11 березня 2013 року
№ 214 про проведення документальної
виїзної перевірки протиправними;
визнання протиправним та скасування
наказу Державної податкової інспекції
у м. Керчі Автономної Республіки Крим
від 11 березня 2013 року № 214 про
проведення документальної виїзної
перевірки.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 22 квітня 2013 року у
справі № 801/3055/13-а позовні вимоги
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Державної податкової інспекції у м.
Керчі АР Крим Державної податкової
служби про визнання дій протиправними,
визнання протиправним та скасування
наказу, задоволені частково. Визнано
протиправним та скасовано наказ
Державної податкової інспекції у м.
Керчі АР Крим Державної податкової
служби від 11 березня 2013 року № 214. В
іншій частині позову - відмовлено.

Ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суд
від 25 липня 2013 року апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Керчі АР Крим Державної податкової
служби залишено без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 22
квітня 2013 року у справі № 801/3055/13-а
залишено без змін

Відповідач в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення вимог
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору, просить скасувати в частині
задоволених позовних вимог постанову
Окружного адміністративного суду в
Автономній Республіці Крим від 22
квітня 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суд від 25 липня 2013
року і прийняти нову постанову про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, ДПІ була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка позивача з питань
достовірності даних, задекларованих
платником податків в податкових
декларацій з ПДВ за серпень-жовтень 2012,
та в уточнюючих розрахунках податкових
зобов'язань з ПДВ у зв'язку з
виправленням самостійно виявлених
помилок за серпень-жовтень 2012 р.

За результатами перевірки був
складений акт від 8 січня 2013
року№11/17.1/НОМЕР_1, та прийняті
податкові повідомлення-рішення від 25
січня 2013 року № про зменшення
розміру від'ємного значення суми
податку на додану вартість за вересень
2012 у розмірі 1343668,00 грн., № про
зменшення розміру від'ємного значення
суми податку на додану вартість за
серпень 2012 у розмірі 1343733,00 грн., №
про зменшення розміру від'ємного
значення суми податку на додану
вартість за жовтень 2012 у розмірі 1359700,00
грн., № про збільшення суми
грошового зобов'язання за платежем
21081100 - адміністративні штрафи та інші
санкції у розмірі 510,00 грн.

Не погодившись з зазначеними рішеннями
позивач звернувся зі скаргами до
Державної податкової служби в АР Крим
від 31 січня 2013 року №99, №100, №101, №102.

В обґрунтування скарг позивач
посилався на те, що в деклараціях за
серпень, вересень, жовтень 2012
задекларовані суми податкового
кредиту на підставі податкових
накладних, реєстрів виданих та
отриманих податкових накладних,
дисбурсментських рахунків, які були
надані податковому органу під час
перевірки у повному обсязі. Крім того,
позивач посилався на постанову
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 24 жовтня 2011
року та Ухвалу Вищого
адміністративного суду України від 11
січня 2012 року, відповідно до яких ним
було включено до рядку 24 податкової
звітності від'ємне значення податку на
додану вартість, яке було сформовано
позивачем за результатом попередньої
господарської діяльності.

У зв'язку з наведеним відповідачем на
підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1
статті 20 , підпункту 78.1.5 пункту 78.1
статті 78, підпункту 75.1.2, пункту 75.1
статті 75 Податкового кодексу України,
наказу ДПС в АР Крим від 7 березня 2013
року №164 про призначення позапланової
виїзної перевірки ФОП ОСОБА_4, з метою
об'єктивного розгляду скарг від 31 січня
2013 року № 99, №100, №101, №102 був виданий
наказ від 11 березня 2013 року №214 про
проведення документальної виїзної
перевірки ФОП ОСОБА_4 з питань
визначення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість за серпень,
вересень та жовтень 2012 з урахуванням
уточнюючих розрахунків податкових
зобов'язань з ПДВ.

Суд першої інстанції, з яким погодився
й суд апеляційної інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги послався
на підпункт 78.1.5 пункт 78.1 статті 78
Податкового кодексу України та
виходив з того, що відповідачем не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження правомірності
прийняття наказу від 11 березня 2013 року
№214, а саме: зазначення платником
податків у скарзі нових обставин, що не
були досліджені під час перевірки, та
які неможливо розглянути без
призначення перевірки.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд
України вважає, що суди попередніх
інстанцій надали передчасну оцінку
обставинам справи та ухвалили судові
рішення, які не відповідають вимогами
законності та обґрунтованості, що
визначені статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Як установлено частиною 2 статті 124
Конституції України юрисдикція суддів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Отже з наведеної норми Конституції
України судова юрисдикціям
поширюється не загалом на всі
суспільні правовідносини, а лише на
такі, що врегульовані нормами права,
тобто на правовідносини.

В свою чергу неодмінними елементом
правовідносин є їх зміст, тобто
суб'єктивне право особи та її
обов'язок. Відтак, судовому захисту
підлягає суб'єктивне право особи, яке
порушується у конкретних
правовідносинах.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 25 листопада 1997 року №
6-зп «Щодо офіційного тлумачення
частини другої статті 55 Конституції
України та статті 248-2 Цивільного
процесуального кодексу України»
частину другу статті 55 Конституції
України необхідно розуміти так, що
кожен, тобто громадянин України,
іноземець, особа без громадянства має
гарантоване державою право оскаржити в
суді загальної юрисдикції рішення, дії
чи бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх рішення, дія чи
бездіяльність порушують або ущемлюють
права і свободи громадянина України,
іноземця, особи без громадянства чи
перешкоджають їх здійсненню, а тому
потребують правового захисту в суді.

З викладеної правової позиції
Конституційного Суду України випливає,
що підставою для звернення особи до
суду з позовом щодо оскарження рішення,
дії чи бездіяльності будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб є наявність у позивача
переконання в порушенні його прав або
свобод чи в існуванні перешкод у
здійсненні цих прав.

Вказаний принцип також закріплений в
частині 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, який визначає, що кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Виходячи із положень статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
предметом розгляду в порядку
адміністративного судочинства є
рішення, дії або бездіяльність суб'єкта
владних повноважень.

Так, згідно підпункту 17.1.7 пункту 17.1
статті 17 Податкового кодексу України
платник податків має право оскаржувати
в порядку, встановленому цим Кодексом,
рішення, дії (бездіяльність)
контролюючих органів (посадових осіб).

Виходячи з наведеного, платниками
податків до суду можуть бути оскаржені
рішення, дії, бездіяльність суб'єктів
владних повноважень, які порушують
права, свободи та інтереси. Втім,
задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті позовні
вимоги, які відновлюють фактично
порушені права, свободи та інтереси
особи у сфері публічно-правових
відносин.

В іншому разі в задоволенні
відповідних позовів має бути
відмовлено, оскільки правові наслідки
оскаржуваного наказу за таких обставин
є вичерпаними, а отже, задоволення
позову не може призвести до
відновлення порушених прав платника
податків, оскільки після проведення
перевірки права платника податків
порушують лише наслідки проведення
відповідної перевірки.

Так, оспорюваний у вказаній справі
наказ є актом одноразового
застосування та вичерпує свою дію
фактом його виконання.

Разом з тим, як підтверджується
наявними у матеріалах справи, та на що
не звернули уваги суди попередніх
інстанцій, податковим органом фактично
реалізована надана оспорюваним
наказом компетенція на проведення
перевірки та оформлення результатів
такої перевірки, що підтверджується
актом від 22 березня 2013 року №462/17.22/11513956,
а відтак, задоволення позовних вимог
про визнання протиправним та
скасування наказу, не призведе до
поновлення порушеного права позивача,
оскільки такий наказ не є юридично
значимим для позивача.

Разом з тим, суди попередніх інстанції
не звернули уваги на те, що юридично
значимими для позивача є податкові
повідомлення-рішення, винесені за
результатом реалізації оспорюваного
наказу та не перевірили чи позивач
скористався належним способом захисту
порушеного права шляхом заявлення
позовних вимог про скасування
податкових повідомлень-рішень.

При цьому, Вищий адміністративний суд
України звертає увагу на те, що у
випадку обрання невірного способу
захисту позивачем, суд наділений
компетенцією обрання належного
способу захисту порушеного права.
Відповідні повноваження
адміністративного суду випливають зі
змісту абзацу 10 частини 2 статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України , відповідно до якого суд може
прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

У необхідних випадках суд не
позбавлений права вийти за межі
позовних вимог на підставі частини 2
статі 11 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що судами попередніх
інстанцій не було встановлено всіх
важливих обставин справи, що призвело
до не обґрунтованих належним чином
висновків щодо прав і обов'язків сторін
у даному спорі, а також те, що
передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
судові рішення в частині задоволення
позовних вимог у справі підлягають
скасуванню з направленням справи в цій
частині на новий судовий розгляд до
суду першої інстанції відповідно до
положень частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Керченської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Автономній Республіці
Крим задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду в Автономній Республіці Крим від 22
квітня 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суд від 25 липня 2013
року скасувати в частині задоволення
позовних вимог.

В частині задоволення позовних вимог
справу № 801/3055/13-а направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині позовних вимог
постанову Окружного адміністративного
суду в Автономній Республіці Крим від 22
квітня 2013 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суд від 25 липня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, що беруть участь у справі.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко