Справа № 818/3388/13-а
Суддя: Васильченко Н.В.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
м. Київ К/800/62804/13

Колегія суддів

Вищого адміністративного суду України
в складі:

суддів: Васильченко Н.В., Леонтович К.Г.,
Калашнікової О.В.,

провівши попередній розгляд
касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 19 серпня 2013р. та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
р. у справі № 818/3388/13-а за позовом ОСОБА_1
до Управління Держземагенства в
Лебединському районі Сумської області,
третя особа - Публічне акціонерне
товариство «Лебідь», про визнання дій
протиправними та скасування державної
реєстрації, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського
окружного адміністративного суду з
позовом до Управління Держземагенства
у Лебединському районі, третя особа -
Публічне акціонерне товариство
«Лебідь», в якому просила суд визнати
протиправними дії відділу Держкомзему
у Лебединському районі, вчинені
посадовою особою відділу Гончаренко
О.І., щодо проведення державної
реєстрації договору оренди землі від 14
жовтня 2011 року, укладеного між ОСОБА_1 і
Публічним акціонерним товариством
«Лебідь», зареєстрованого у відділі
Держкомзему у Лебединському районі
20.12.2012 року за № 03603, та скасувати
державну реєстрацію даного договору
оренди землі, скасувавши вчинений у
Державному реєстрі земель 20 грудня 2012
року запис за № 00768.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 16 жовтня 2013
р., у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими
рішеннями, позивач звернулася з
касаційною скаргою, в якій просить їх
скасувати, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, та прийняти нове рішення про
задоволення позову.

Перевіривши в межах доводів касаційної
скарги матеріали справи на предмет
повноти та всебічності дослідження їх
судами та обґрунтованості
застосування норм матеріального права
до спірних правовідносин, вивчивши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів не вбачає підстав до її
задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, 14 жовтня 2011 року між ОСОБА_1 і
Публічним акціонерним товариством
«Лебідь» укладено договір оренди
землі, угіддя-рілля площею 3,68 га. Дана
земельна ділянка належить ОСОБА_3 на
праві власності згідно з державним
актом на право власності на земельну
ділянку серії ЯГ № 276600, виданого 11
липня 2006 року, зареєстрованого в книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 98.

Відповідно до пункту 4.1. зазначеного
договору оренди, розмір річної
орендної плати за оренду земельної
ділянки складає 4,5 % від нормативної
грошової оцінки на момент укладення
договору. Згідно пункту 2.1. цього
договору оренди, нормативна грошова
оцінка земельної ділянки становила 55590
гривень станом на 01.01.2011 р. Обчислення
розміру орендної плати за землю
здійснюється з урахуванням індексів
інфляції у відповідності до п. 4.7.
даного договору. (п.4.2. договору).
Пунктом 4.7. зазначеного договору оренди
передбачено, що розмір орендної плати
переглядається 1 раз на 5 років у разі:
зміни індексів інфляції, в інших
випадках, передбачених чинним
законодавством, або частіше в сторону
збільшення на розгляд орендаря.

Також, п.12.1. договору оренди визначено,
що зміна умов цього договору,
здійснюється у письмовій формі за
взаємною згодою сторін. У разі не
досягнення згоди щодо змін умов
договору спір розв'язується у судовому
порядку.

Зазначений договір оренди землі
зареєстровано у відділі Держкомзему у
Лебединському районі 20.12.2012 року за №
03603.

Вважаючи дії відповідача щодо
реєстрації зазначеного договору
оренди протиправними, зокрема, в
зв'язку з тим, що договором невірно
передбачено нормативну грошову оцінку
земельної ділянки, внаслідок чого
орендна плата не відповідає п. 1 Указу
Президента України "Про додаткові
заходи щодо соціального захисту селян -
власників земельних ділянок та
земельних часток (паїв)", позивач
звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що оскаржувані дії
відповідача щодо проведення державної
реєстрації договору оренди землі від 14
жовтня 2011 року вчинено ним правомірно,
тобто з урахуванням усіх положень
законодавства та на підставі усіх
матеріалів, які мають значення для
конкретної ситуації, а, отже, позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі - це
договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства. Договір
оренди землі укладається у письмовій
формі і за бажанням однієї із сторін
може бути посвідчений нотаріально.

Згідно з ст.21 Закону України «Про
оренду землі», орендна плата за землю -
це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Обчислення розміру орендної плати за
землю здійснюється з урахуванням
індексів інфляції, якщо інше не
передбачено договором оренди.

Статтею 30 Закону України «Про оренду
землі» визначено, що зміна умов
договору оренди землі здійснюється за
взаємною згодою сторін. У разі
недосягнення згоди щодо зміни умов
договору оренди землі спір вирішується
в судовому порядку. Аналогічні норми
містить і ст. 651 Цивільного кодексу
України.

Пунктом 1 Указу Президента України "Про
додаткові заходи щодо соціального
захисту селян - власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)"
визнано одним із пріоритетних завдань
пореформеного розвитку аграрного
сектора економіки забезпечення
підвищення рівня соціального захисту
сільського населення, зокрема шляхом
запровадження плати за оренду
земельних ділянок
сільськогосподарського призначення,
земельних часток (паїв) у розмірі не
менше 3 відсотків визначеної
відповідно до законодавства вартості
земельної ділянки, земельної частки
(паю) та поступового збільшення цієї
плати залежно від результатів
господарської діяльності та
фінансово-економічного стану орендаря.

Як вірно зазначено судами попередніх
інстанцій, Указ Президента "Про
додаткові заходи щодо соціального
захисту селян - власників земельних
ділянок та земельних часток (паїв)" є
підставою для перегляду розміру
орендної плати, установленої умовами
договору, а не для автоматичної зміни
умов договору оренди та підвищення
розміру орендної плати до 3 відсотків.

Судами також встановлено, що умовами
договору оренди (п.4.1.) визначено
орендну плату у розмірі 4,5% від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки, що не суперечить вимогам Указу
Президента "Про додаткові заходи щодо
соціального захисту селян - власників
земельних ділянок та земельних часток
(паїв)".

Залишаючи поза увагою доводи позивача
про прийняття Кабінетом Міністрів
України постанови від 31 жовтня 2011 р. №
1185 "Про внесення змін до Методики
нормативної грошової оцінки земель
сільськогосподарського призначення та
населених пунктів" та введення
коефіцієнту 1,756 до нормативної
грошової оцінки ріллі, суди
обґрунтовано виходили з
пріоритетності Закону України «Про
оренду землі», відповідно до якого
зміна нормативної грошової оцінки
земельної ділянки є підставою для
внесення змін до договору оренди, тоді
як підставою для відмови в реєстрації
договору оренди є відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цим
Законом, а також порушення вимог статей
4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону, чого судами не
встановлено.

Крім того, як зазначено судами, в
матеріалах справи відсутні докази про
те, що ОСОБА_3 зверталася до ПАТ
«Лебідь» з пропозиціями про внесення
змін щодо нормативної грошової оцінки
земельної ділянки до договору оренди.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суди дійшли до обґрунтованих
висновків про те, що спірні дії
відповідача щодо проведення державної
реєстрації договору оренди землі від 14
жовтня 2011 року вчинені правомірно,
тобто з урахуванням усіх положень
законодавства та обставин, які мають
значення для вчинення таких дій, у
зв'язку з чим підстави для задоволення
позовних вимоги відсутні.

Таким чином, судами вірно встановлено
характер спірних взаємовідносин та
обґрунтовано застосовано норми
матеріального права до їх вирішення.
Порушень норм процесуального закону,
які б могли призвести до прийняття
невірного рішення, не встановлено.
Твердження касаційної скарги
зазначений висновок суду не
спростовують.

Відповідно до статті 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 220, 220-1, 224, 230, 231 КАС України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 19 серпня
2013р. та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 16 жовтня 2013 р. у справі № 818/3388/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
оскарженню не підлягає, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, в порядку та у строки,
визначені ст.ст. 236 - 238, 239-1 КАС України.

Судді: