Справа № 817/790/14
Суддя: Щербаков В. В.
Дата ухвалення: 2014-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/790/14

22 квітня 2014 року 09год. 05хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Щербакова В. В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом

Управління Пенсійного фонду України в
Костопільському районі
доВідділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у
Костопільському районі Рівненської
області про стягнення
заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

Управління Пенсійного фонду України в
Костопільському районі звернулося до
Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Костопільському
районі у якому, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, просить
стягнути витрати на виплату пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, отриманих
за кордоном, та витрат на їх виплату і
доставку зазначеним категоріям осіб за
жовтень-грудень 2013 року на загальну
суму 717,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог
позивач зазначає, що обов'язок
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань. Законом України "Про
страхові тарифи на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
передбачено обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійних
захворювань України проводити
відшкодування Пенсійному фонду
України. Відсутність особових справ
застрахованих осіб не є підставою для
відмови Фонду відшкодувати витрати
Пенсійного фонду, оскільки
відшкодування таких виплат
передбачене чинним законодавством та
не залежить від того, чи передані Фонду
особові справи потерпілих осіб.
Невключення до актів звірки
відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування витрат
Управління Пенсійного фонду
унеможливлює в подальшому проведення
розрахунків на централізованому рівні.

Представник відповідача подав
заперечення проти позову, позовні
вимоги не визнав. Просив суд відмовити
у задоволенні позовних вимог повністю.
На обґрунтування поданих заперечень
зазначив, що у Фонді відсутні особові
справи осіб, які зазначені в
адміністративному позові управління
Пенсійного фонду України в
Костопільському районі, що отримали
травми за межами України. Регулювання
відносин між Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань та потерпілими на
виробництві, які отримали ушкодження
здоров'я на підприємствах інших
Незалежних держав здійснюється на
підставі Угоди про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди,
заподіяної працівникам каліцтвом,
професійним захворюванням чи іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ними трудових обов'язків,
підписаною 09.09.1994 року державами
колишнього Союзу РСР. Вказав також, що
чинним законодавством передбачено
проведення розрахунків на
централізованому рівні між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та Пенсійним
фондом України. Просив відмовити у
задоволенні позову.

Позивач до початку судового розгляду
справи подав заяву про розгляд справи
без участі його представника, зазначив,
що позовні вимоги підтримує в повному
обсязі.

Відповідач до початку розгляду справи
по суті подав клопотання про розгляд
справи без участі його представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

За таких обставин, розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження.

Дослідивши письмові докази у справі,
суд прийшов до висновку, що позов
належить задовольнити повністю,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачем
виплачувалися пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві громадянам ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3

З громадянином ОСОБА_1 нещасний випадок
стався в Казахстані, з громадянами
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - в Росії, що
підтверджується Актами про нещасний
випадок форми № Н-1. Внаслідок нещасних
випадків вказані громадяни стали
інвалідами: ОСОБА_1 - 2 групи, ОСОБА_3 - 2
групи, ОСОБА_2 - 3 групи, що
підтверджується виписками з акту
огляду МСЕК.

З уточненої довідки позивача
вбачається, що громадянину ОСОБА_1
виплачено коштів з Пенсійного фонду за
період з 01.10.2013 року по 31.12.2013 року на
суму 117,00 грн., з них сума витрат на
виплату і доставку пенсії становить 1,79
грн.

Громадянину ОСОБА_2 виплачено коштів з
Пенсійного фонду за період з 01.10.2013 року
по 31.12.2013 року на суму 450,00 грн.

Громадянину ОСОБА_3 виплачено коштів з
Пенсійного фонду за період з 01.10.2013 року
по 31.12.2013 року на суму 150,00 грн.

Загальна сума пенсій, виплачених
вищевказаним особам, та витрати на їх
виплату і доставку за період з 01.10.2013
року по 31.12.2013 року - 717,00 грн.

З досліджених судом доказів
вбачається, що Відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Костопільському районі
Рівненської області не було прийнято
до відшкодування та підписано акти
щомісячної звірки за період за
жовтень-грудень 2013 року з розбіжністю
щодо сум витрат на виплату пенсій
громадянам держав - учасників СНД та
членам їх сімей, які отримали каліцтво
в державах СНД і переїхали на постійне
місце проживання в Україну та витрат із
доставки цих пенсій. Згідно розрахунку
суми позову, позивач просить стягнути
717 грн. витрат, що складає: за жовтень 2013
року - 434,34 грн., листопад 2013 року - 132,66
грн., за листопад 2013 року - 150 грн.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР (далі Основи) встановлено,
що загальнообов'язкове державне
соціальне страхування це система прав,
обов'язків і гарантій, яка передбачає
надання соціального захисту, що
включає матеріальне забезпечення
громадян у разі хвороби, повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом, за
рахунок грошових фондів, що формуються
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також бюджетних
та інших джерел, передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно з
пунктом 1 статті 25 цих Основ надаються
такі види соціальних послуг та
матеріального забезпечення: пенсії за
віком, по інвалідності внаслідок
загального захворювання (в тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, крім
передбачених пунктом 4 цієї статті;
медичні профілактично-реабілітаційні
заходи; допомога на поховання
пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ є Фонд.

За змістом пункту 2 статті 7 Закону №
2272-III, який набрав чинності з 01 квітня 2001
року, Фонд сплачує страхові виплати та
надає соціальні послуги працівникам
(членам їх сімей), які потерпіли на
виробництві до 1 квітня 2001 року, з того
часу, коли відповідні підприємства
передали в установленому порядку цьому
Фонду документи, що підтверджують
право цих працівників (членів їх сімей)
на такі страхові виплати та соціальні
послуги, або коли таке право
встановлено в судовому порядку.
Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, ПФУ та Фонду. При
цьому кошти, виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною другою статті 24 Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі Закон № 1105-XIV)
закріплено аналогічне правило: якщо
після призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
ту категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату пенсій
яким виник спір.

За змістом частини другої статті 2
Закону № 1105-XIV особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України
від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про
пенсійне забезпечення" встановлено, що
громадянам України переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи.

Відповідно до абзацу другого пункту 3
Прикінцевих положень Закону № 1105-XIV
відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом також зазначеним у
статті 8 цього Закону особам, які
потерпіли до набрання ним чинності та
мали право на зазначені страхові
виплати і соціальні послуги.

Абзацом третім цього пункту (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин) установлено, що вся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника
Фондом.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду відшкодувати
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей матеріальну і моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
ушкодженням здоров'я, не залежить від
того, чи сплачували цьому Фонду
страхові платежі підприємства, що
ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров'я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 пункту 3
Прикінцевих положень Закону № 1105-XIV,
Фонд є правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України від 14 жовтня 1992 року
№2694-XII "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами ПФУ
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд.

Аналогічної правової позиції
дотримується і Верховний суд України у
постанові від 21.11.2011 року по справі за
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Золотоніському районі
Черкаської області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Золотоноша
Черкаської області про стягнення
витрат на виплату і доставку пільгових
пенсій.

Враховуючи вищенаведене, позовні
вимоги управління Пенсійного фонду
України в Костопільському районі є
обґрунтованими та такими, що належать
до задоволення повністю.

Підстави для розподілу судових витрат
відповідно до статті 94 КАС України -
відсутні.

Керуючись статтями 122, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Костопільському районі
Рівненської області невідшкодовані
витрати Управління Пенсійного фонду
України в Костопільському районі на
виплату пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, отриманих за кордоном, та
витрати на їх виплату і доставку
зазначеним категоріям осіб за
жовтень-грудень 2013 року на загальну
суму 717,00 грн.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Щербаков В. В.