Справа № 2а-7959/11
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-7959/11
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Лічевецький І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Лічевецького І.О.,
суддів - Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.
розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Лисянському районі Черкаської області
на постанову Лисянського районного
суду Черкаської області від 03
листопада 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Лисянському районі
Черкаської області про визнання
неправомірною відмови щодо виплати
доплати до пенсії,-

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом про визнання
неправомірними дій Управління
Пенсійного фонду України в Лисянському
районі Черкаської області (надалі за
текстом - «Управління») щодо відмови в
перерахунку пенсії та зобов'язання
здійснити з 03.02.2011 року по дату
прийняття судового рішення
перерахунок додаткової пенсії за шкоду
заподіяну здоров'ю та підвищення до
пенсії, як пенсіонеру, що проживає в
зоні посиленого радіоекологічного
контролю відповідно до ст.ст. 39, 51
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 28 лютого 1991 р. № 796-XII
(надалі за текстом - «Закон №796-XII»).

Постановою Лисянського районного суду
Черкаської області від 03 листопада 2011
року позовні вимоги задоволено.
Визнано неправомірними дії Управління
та зобов'язано зробити за період з
03.02.2011 року по 22.07.2011 року перерахунок і
виплатити позивачеві додаткову пенсію
у розмірі 15 % мінімальної пенсії за
віком та доплату до пенсії в розмірі
однієї мінімальної заробітної плати, з
урахуванням раніше здійснених виплат.

В апеляційній скарзі Управління,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить скасувати вказане судове
рішення та прийняти нове, яким
відмовити в задоволені позову.

Перевіривши повноту встановлення
місцевим загальним судом фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, Київський
апеляційний адміністративний суд
дійшов наступного.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 ОСОБА_2
має правовий статус постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи 4
категорії.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач перебуває на обліку в
Управлінні, отримуючи пенсію як
непрацюючий пенсіонер і постійно
проживає в АДРЕСА_1, яке відповідно до
додатку 1 до постанови Кабінету
Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 року
(Перелік населених пунктів, віднесених
до зон радіоактивного забруднення
внаслідок чорнобильської катастрофи)
віднесено до зони посиленого
радіоекологічного контролю.

Відповідно до ст. 39 Закону № 796-XII
громадянам, які працюють на територіях
радіоактивного забруднення,
провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов'язкового)
відселення - три мінімальні заробітні
плати;

- у зоні гарантованого добровільного
відселення - дві мінімальні заробітні
плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного
контролю - одна мінімальна заробітна
плата.

Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які
проживають на цих територіях, і
стипендії студентам, які там
навчаються, підвищуються у розмірах,
встановлених частиною першою цієї
статті. Пенсіонерам, які працюють у
зонах радіоактивного забруднення,
оплата праці додатково підвищується на
25 процентів від розміру мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до частини 3 статті 51 Закону
№ 796-XII особам, віднесеним до категорії
4, додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається у розмірі 15
процентів мінімальної пенсії за віком.

За спірний період Управлінням
виплачувалась позивачеві доплата до
пенсії у фіксованому розмірі,
визначеному відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України №836 від 26
липня 1996 р., а не в кратному відношенні
до мінімальної заробітної плати, як
того вимагають положення Закону № 796-XII
та додаткова пенсія в розмірі 5
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Законом України від 28 грудня 2007 року №
107-VІ «Про Державний бюджет України на
2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» були
внесені зміни у статті 39, 51 Закону №
796-XII.

Відповідно до цих змін громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України. Особам,
віднесеним до категорії 4, щомісячна
додаткова пенсія за шкоду, заподіяну
здоров'ю, призначається в розмірі 5
процентів прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України) визнані
неконституційними положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» щодо змін,
унесених до ст.ст. 39, 51 Закону № 796-XII.

В силу вимог частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, після прийняття
Конституційним Судом України
вказаного рішення знову почали діяти
положення ст.ст. 39, 51 Закону № 796-XII в їх
первинній редакції.

Відповідно ж до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З огляду на викладене суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що відповідач, ігноруючи
зазначені норми матеріального права та
не здійснюючи виплату доплати до
пенсії та додаткової пенсії у розмірі
встановленому Законом № 796-XII, порушив
указані права позивача.

Доводи відповідача щодо правомірності
своїх дій з посиланням на відсутність
бюджетних коштів для повної реалізації
програми із соціального захисту
громадян, що постраждали внаслідок
чорнобильської катастрофи,
обґрунтовано не взяті судом до уваги,
оскільки питання фінансування цих
видатків не є предметом даного спору.
Проблеми надання бюджетних коштів
Управлінню для виконання покладених на
нього обов'язків у справах цієї
категорії виходять за межі заявлених
вимог.

Крім того, органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів, як на підставу невиконання
своїх зобов'язань, які встановлені ст.
46 Конституції України.

Доводи апеляційної скарги зазначених
вище висновків суду попередньої
інстанції не спростовують і не дають
підстав для висновку, що місцевим судом
при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини, а
посилання скаржника на положення
постанови Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26 липня 1996 р. є помилковим,
оскільки згаданою постановою не може
бути звужено зміст та обсяг прав
позивача, встановлених Законом.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо
періоду, за який позивачеві підлягають
перерахунку щомісячна додаткова
пенсія, підвищення до пенсії, судом
попередньої інстанції допущено
порушення норм процесуального права.

Позивач щомісяця отримував пенсію і
підвищення до неї, тобто усвідомлював
її розмір і мав можливість з'ясувати, з
яких виплат вона складається. Таким
чином, позивач повинен був і міг (мав
реальну можливість) знати про
порушення свого права з дати
опублікування Рішень КСУ № 6-рп/2007 від
09.07.2007р. та № 10-рп/2008 від 22.05.2008р. Правова
необізнаність особи не може бути
визнана поважною причиною для
пропущення строку звернення до суду, як
і підставою для його поновлення,
оскільки усі закони,
нормативно-правові акти, судові
рішення, є доступними для ознайомлення
усіма громадянами, і можливість
обізнаності людини про те чи інше
положення законодавства залежить
виключно від бажання цієї людини. Право
на судовий захист гарантується кожному
(стаття 6 КАСУ).

Особа, право, свобода чи інтерес якої
порушуються, не визнаються чи
оспорюються, має право на звернення до
суду за їх захистом чи поновленням.
Проте позивач звернувся до суду лише 18
жовтня 2011 року.

Частиною 2 статті 99 КАС України
встановлено шестимісячний строк для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи.

Наслідком пропущення строку звернення
до суду, за приписами статті 100 КАСУ, є
залишення позову без розгляду.

Суд першої інстанції на зазначені
положення уваги не звернув та
припустився помилки задовольнивши
позовні вимоги, заявлені поза межами
строку звернення до суду.

Оскільки ухвалене у справі судове
рішення не відповідає вимогам статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України щодо законності та
обґрунтованості, то воно підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позову.

Керуючись статтями 160, 198, 202, 205 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Лисянському
районі Черкаської області
задовольнити частково.

Постанову Лисянського районного суду
Черкаської області від 03 листопада 2011
року скасувати та прийняти нову
постанову.

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Лисянському районі
Черкаської області протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Лисянському районі
Черкаської області області здійснити
перерахунок та виплатити ОСОБА_2 з
18.04.2011 року додаткову пенсію за шкоду
заподіяну здоров'ю в розмірі 15 %
мінімальної пенсії за віком та доплату
до пенсії в розмірі однієї мінімальної
заробітної плати відповідно до ст.ст. 39,
51 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням проведених
за цей період виплат.

Адміністративний позов в частині
позовних вимог за період до 17.04.2011 року
залишити без розгляду.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів з моменту набрання нею законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
І.О.Лічевецький

суддя
Т.М.Грищенко

суддя
В.Е.Мацедонська

Головуючий суддя

Лічевецький І.О.

Судді:

Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.