Справа № 489/1740/14-а
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2014-04-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/1740/14-а
Номер провадження 2-а/489/150/14
Постанова

Іменем України

28 квітня 2014 року
місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю представник позивача ОСОБА_1
за довіреностю - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві адміністративний позов
ОСОБА_1 до Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби головного
управління юстиції в Миколаївській
області про визнання дій
неправомірними, скасування постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження та зобов"язання вчинити
певні дії,

встановив

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом до
Відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Миколаївській області, мотивуючи свої
вимоги тим, що 27.02.2014 він отримав
постанову головного державного
виконавця Квашенко С. С. від 21.02.2014 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа) за
виконавчим листом № 2-а-1416-5, виданим
14.11.2013 Ленінським районним судом м.
Миколаєва про встановлення порядку
виконання постанови Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 05.03.2012 у
справі за його позовом до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії шляхом стягнення з Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області на користь
ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю, як особі,
віднесеної до категорії 1, передбачену
ст. 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком, виходячи з розрахунку
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за період з 11.03.2011 по 31.05.2011
в сумі 949,85 грн.

Зазначає, що вважає зазначену
постанову неправомірною, а тому
змушений звернутись з даним позовом до
суду.

Посилаючись на викладене позивач
просив суд поновити строк для
звернення до суду з даним позовом,
визнати неправомірними дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби головного
управління юстиції в Миколаївській
області Квашенко С. С. щодо винесення
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 21.02.2014,
скасувати зазначену постанову та
зобов'язати відповідача прийняти до
виконання виконавчий лист № 2-а-1416-5.

Ухвалою суду від 11.04.2014 поновлено
позивачу ОСОБА_1 строк для звернення до
суду з даним адміністративним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 підтримала позов,
просила його задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав. В судове засідання 28.04.2014 не
з"явився.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено такі обставини.

14.11.2013 Ленінським районним судом м.
Миколаєва видано виконавчий лист №
2-а-1416-5, про встановлення порядку
виконання постанови Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 05.03.2012 у
справі за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії шляхом стягнення з Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області на користь
ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю, як особі,
віднесеної до категорії 1, передбачену
ст. 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком, виходячи з розрахунку
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за період з 11.03.2011 по 31.05.2011
в сумі 949,85 грн. ( а. с. 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

21.02.2014 головним державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Миколаївській області винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа) на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26
Закону України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження за
наявності інших передбачених законом
обставин, що виключають здійснення
виконавчого провадження.

Головний державний виконавець у своїй
постанові про відмову у відкритті
виконавчого провадження зазначив, що у
виконавчому документі пред'явленому на
примусове виконання, судом встановлено
юридичний факт, при цьому не вказано
заходів примусового виконання
виконання винесеного ним рішення.
Зазначені обставини виключають
здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про
виконавче провадження" заходами
примусового виконання рішень є: 1)
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу
певних предметів, зазначених у рішенні;
4) інші заходи, передбачені рішенням.

Як вбачається з виконавчого листа №
2-а-1416-5, судом встановлено порядок
виконання постанови Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 05.03.2012, а
саме - шляхом стягнення з Головного
управління Пенсійного фонду України в
Миколаївській області на користь
ОСОБА_1 щомісячної додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю, як особі,
віднесеної до категорії 1, передбачену
ст. 50 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком, виходячи з розрахунку
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за період з 11.03.2011 по 31.05.2011
в сумі 949,85 грн.

Відповідно до ст. 129 Конституції
України до основних засад судочинства
відноситься обов'язковість судових
рішень.

Статтею 14 Цивільного процесуального
кодексу України встановлено, що судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами. Невиконання судового
рішення є підставою для
відповідальності, встановленої
законом.

Таким чином, законодавець встановив
конституційний принцип обов'язковості
судового рішення, закріпивши також, що
судове рішення підлягає виконанню.

Статтями 6, 13 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод від
14.11.1950 встановлено, що кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення та кожен, чиї права та
свободи, визнані в цій Конвенції, було
порушено, має право на ефективний засіб
юридичного захисту в національному
органі, навіть якщо таке порушення було
вчинене особами, які здійснювали свої
офіційні повноваження.

Держава Україна ратифікувала
Конвенцію та взяла на себе зобов'язання
щодо забезпечення дотримання прав та
основоположних свобод людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Зазначена норма дає підстави для
висновку про те, що діяльність органів
або посадових осіб, які здійснюють
владні управлінські функції, має
здійснюватись виключно в межах їх
законодавчо визначених повноважень і
реалізація таких повноважень повинна
відповідати способу, встановленому
законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 статті 2 КАС України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Постанова винесена державним
виконавцем не може вважатися
обгрунтованою, оскільки виконавець
послався на те, що судом встановлено
юридичний факт, при цьому не вказано
заходів примусового виконання, хоча ст.
18 Закону України "Про виконавче
провадження" не містить вказаної
вимоги до виконавчого документа.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що постанова від 21.02.2013 про
відмову у відкритті виконавчого
провадження підлягає скасуванню. Крім
того, суд вважає за необхідне з метою
захисту прав стягувача зобов'язати
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Миколаївській області Квашенко С. С.
розглянути питання відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
листом № 2-а/1416/5/2012 від 30.07.2013.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 122, 160, 161, 163 КАС
України суд

постановив

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Миколаївській області про визнання дій
неправомірними, скасування постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження та зобов"язання вчинити
певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби головного
управління юстиції в Миколаївській
області Квашенко С. С. щодо винесення
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження від 21.02.2014 (ВП
№ 42154000).

Скасувати постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
21.02.2014 (ВП № 42154000) винесену державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби головного
управління юстиції в Миколаївській
області Квашенко С. С.

Зобов"язати державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби головного управління юстиції в
Миколаївській області Квашенко С. С.
розглянути питання відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
листом № 2-а/1416/5/2012 від 30.07.2013.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано
набирає законної сили після розгляду
скарги апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду шляхом подачі
апеляційної скарги через Ленінський
районний суд м. Миколаєва протягом
десяти днів з моменту її проголошення,
а особою, яка не брала участь в судовому
засіданні при проголошенні постанови
протягом десяти днів з моменту її
отримання.

Суддя
В. В.
Кокорєв