Справа № 208/2492/14-а
Суддя: Нельга Д. В.
Дата ухвалення: 2014-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 208/2492/14-а
№ провадження 2-а/208/107/14
ПОСТАНОВА

Іменем
України

06 травня 2014 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого, судді Нельге
Д.В.,

при секретарі
Севастьяновій Л.М.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
Єсіпової О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Управління
Пенсійного Фонду України в Заводському
районі м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області «Про
визнання протиправною бездіяльність
та зобов'язання вчинити певні дії», -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із
вищезазначеним позовом, у якому
просить суд визнати бездіяльність
відповідача протиправною; зобов'язати
відповідача поновити позивачу виплату
пенсії за віком з 06.03.2011р.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачка посилається на те, що,
до листопада 1996 року вона мешкала у м.
Дніпродзержинську та отримувала
пенсію за віком. У зв'язку з її виїздом
на постійне місце проживання до
держави Ізраїль, виплату пенсії їй було
припинено. Після звернення до
відповідача із заявою від 06.03.2014р. про
поновлення виплати пенсії за віком, їй
було надано Витяг з протоколу
засідання комісії по розгляду звернень
громадян від 14.03.2014р., у якому
відповідач, посилаючись на те, що, вона
не підтвердила своє фактичне місце
проживання на території України,
відмовив їй у поновленні виплати
раніше призначеної пенсії. Враховуючи,
що, рішенням Конституційного суду
України від 07.10.2009р. визначено, що, право
громадянина на одержання призначеної
йому пенсії не може пов'язуватись з
такою умовою, як постійне проживання в
Україні, вважає, що відповідач
незаконно відмовив їй у поновленні
виплати пенсії, на підставі чого
просить суд визнати бездіяльність
відповідача протиправною та
зобов'язати відповідача поновити їй
виплату пенсії з 06.03.2011р.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримала позов свого
довірителя, посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача Єсіпова О.Е. позов не
визнала, посилаючись на те, що, рішення
про відмову у поновленні пенсії
позивачу було прийнято відповідачем
законно та обґрунтовано, а саме на
підставі того, що, позивач
документально не підтвердила своє
фактичне місце проживання на території
України, а також через те, що, позивач не
надала відповідачу паспорт
громадянина України, а також
звернулась до відповідача через свого
представника.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, суд дійшов наступного
висновку.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як встановлено судом в ході розгляду
справи, 06.03.2014 року позивач ОСОБА_3,
через свого представника ОСОБА_1,
звернулась до відповідача із заявою
про поновлення виплати раніше
призначеної їй пенсії, виплату якої їй
було припинено у листопаді 1996 року у
зв'язку з її виїздом до держави
Ізраїль.

Як вбачається з Витягу з протоколу
засідання комісії по розгляду звернень
громадян управління Пенсійного фонду
України в Заводському районі м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 14.03.2014р., розглянувши заяву
позивача від 06.03.2014р., відповідач
відмовив позивачці у поновленні
виплати раніше призначеної їй пенсії,
посилаючись на те, що, позивачка не
підтвердила документально своє
фактичне місце проживання на території
України, що передбачено ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Згідно ст.4 ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» № 1058-IV
від 09.07.2003р., (далі - Закон),
законодавство про пенсійне
забезпечення базується на Конституції
України, складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, даного закону,
закону про недержавне пенсійне
забезпечення, законів, якими
встановлюються умови пенсійного
забезпечення, відмінні від
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування та
недержавного пенсійного забезпечення,
міжнародних договорів з пенсійного
забезпечення, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, а
також інших законів та
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до законів про пенсійне
забезпечення, що регулюють відносини у
сфері пенсійного забезпечення в
Україні.

Згідно ст.5 цей Закон регулює відносини,
що виникають між суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування. Дія інших
нормативно-правових актів може
поширюватися на ці відносини лише у
випадках, передбачених цим Законом, або
в частині, що не суперечить цьому
Закону.

Види пенсійних виплат, умови набуття
права та порядок визначення розмірів
пенсійних виплат, порядок здійснення
пенсійних виплат за
загальнообов'язковим державним
пенсійним страхуванням визначаються
виключно цим Законом.

Згідно ч.1 ст.7 Закону, одними із
принципів здійснення
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування є:
рівноправність застрахованих осіб
щодо отримання пенсійних виплат та
виконання обов'язків стосовно сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування; державні гарантії
реалізації застрахованими особами
своїх прав, передбачених цим Законом.

При цьому, як зазначено у п.3.1. Рішення
Конституційного Суду України N 25-рп/2009
від 07.10.2009р., пенсія за віком, за вислугу
років та інші її види, що призначаються
у зв'язку з трудовою діяльністю,
заслужені попередньою працею і є
однією з форм соціального захисту. Цим
визначається зміст і характер
обов'язку держави стосовно тих
громадян, які набули право на одержання
пенсії. Закріплюючи на конституційному
рівні право на соціальний захист
кожного громадянина, без будь-яких
винятків, держава реалізує положення
статті 24 Конституції України,
відповідно до яких громадяни мають
рівні конституційні права і не може
бути обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками. Крім того, Україна
гарантує піклування та захист своїм
громадянам, які перебувають за її
межами (частина третя статті 25
Конституції України) .

Крім того, вищезазначеним Рішенням
Конституційного Суду України визнані
неконституційними та втратили
чинність з дня ухвалення вищевказаного
рішення, а саме з 07.10.2009р. положення
пункту 2 частини першої статті 49,
другого речення статті 51 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", якими
було обмежено право пенсіонера
отримувати відповідну пенсію під час
його постійного проживання за
кордоном, у разі, якщо Україна не уклала
з відповідною державою міжнародний
договір.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів
справи, припинивши виплату пенсії
позивачу у зв'язку із виїздом останньої
до держави Ізраїль, відповідач, 14.03.2014р.
відмовив позивачці у задоволенні заяви
останньої від 06.03.2014р. щодо поновлення
виплати їй пенсії, посилаючись на те, що
позивачка не підтвердила
документально своє фактичне місце
проживання на території України.

При цьому, згідно положення ч.2 ст.49
Закону (чинної на час звернення
позивача до відповідача із заявою про
поновлення виплати пенсії), поновлення
виплати пенсії здійснюється за
рішенням територіального органу
Пенсійного фонду протягом 10 днів після
з'ясування обставин та наявності умов
для відновлення її виплати. Виплата
пенсії поновлюється в порядку,
передбаченому частиною третьою статті
35 та статтею 46 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірні відносини між сторонами виникли
під час звернення позивача до
відповідача із заявою про поновлення
виплати пенсії, тобто з 06.03.2014р. В свою
чергу, виниклі з 06.03.2014р.
правовідносини сторін регулюються
нормами чинного ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-IV від 09.07.2003р., та
безпосередньо ч.2 ст.49 Закону, умовами
якої не передбачено обов'язкове
підтвердження пенсіонером фактичного
місця проживання на території України.

Таким чином, з вищенаведеного суд
вбачає, що, при розгляді заяви позивача
від 06.03.2014р., відповідач неправомірно
відмовив позивачу у поновленні виплати
пенсії, необґрунтовано не застосувавши
при цьому положення ч.2 ст.49 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-IV від 09.07.2003р.

При цьому, право на поновлення виплати
пенсії виникло у позивача після
ухвалення вищезазначеного рішення
Конституційного суду, а саме з 07.10.2009р.,
відповідно до чого, враховуючи
положення ст.99 чинного на той час КАС
України, особа, яка дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
своїх прав, свобод чи інтересів, мала
право звернутися до суду за захистом
прав, свобод та інтересів у річний
строк.

Враховуючи зазначене, та, приймаючи до
уваги, що позивач, за захистом свого
порушеного права звернувся до суду
07.04.2014р., суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог
позивача, та наявність підстав для їх
задоволення з 07.04.2013р.

Таким чином, враховуючи, що судом, в
ході розгляду справи встановлено факт
необґрунтованої відмови відповідача
щодо поновлення виплати пенсії
позивачу, суд приходить до висновку, що,
зазначені дії відповідача є
протиправними, оскільки не
відповідають Конституції України та
нормам Закону, який безпосередньо
регулює відносини, що виникають між
суб'єктами системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Враховуючи вищевикладене, суд,
керуючись ЗУ «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» № 1058-IV
від 09.07.2003р., ст.ст.2, 4-12, 105, 158-163, 183-2 КАС
України, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління
Пенсійного Фонду України в
Заводському районі м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у поновленні виплати пенсії
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - протиправною.

Зобов'язати Управління Пенсійного
Фонду України в Заводському районі м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області поновити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
виплату пенсії з 07.04.2013р.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Суддя
Нельга Д. В.