Справа № К/9991/40795/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-04-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/40795/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівВасильченко Н.В.
Мороз Л.Л. провівши у порядку
письмового провадження касаційний
розгляд адміністративної справи за
позовом Управління Пенсійного фонду
(далі - УПФ) України в Герцаївському
районі Чернівецької області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань (далі - ВВДФСС від НВВПЗ)
України в Глибоцькому районі
Чернівецької області про
відшкодування витрат за касаційною
скаргою ВВДФСС від НВВПЗ України в
Глибоцькому районі Чернівецької
області на постанову Чернівецького
окружного адміністративного суду від 18
червня 2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 червня 2011 року

в с т а н о в и л а :

У квітні 2006 року УПФ України в
Герцаївському районі Чернівецької
області у Чернівецькому окружному
адміністративному суді пред'явило
позов до ВВДФСС від НВВПЗ України в
Глибоцькому районі Чернівецької
області про відшкодування витрат.

З урахуванням змін до позовних вимог
просило стягнути з відповідача 95,13 грн.
витрат, понесених позивачем за
особовою справою потерпілого

ОСОБА_4, якому виплачено пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві за лютий місяць
2006 року.

Постановою Чернівецького окружного
адміністративного суду від 18 червня 2009
року, залишеною без зміни ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 15 червня 2011
року, адміністративний позов УПФ
України в Герцаївському районі
Чернівецької області задоволено.

Стягнуто з ВВДФСС від НВВПЗ України в
Глибоцькому районі Чернівецької
області на користь УПФ України в
Герцаївському районі Чернівецької
області 95,13 грн. витрат за особовою
справою потерпілого ОСОБА_4, якому
виплачено пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві за лютий місяць 2006 року.

Не погоджуючись з судовими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій,
ВВДФСС від НВВПЗ України в Глибоцькому
районі Чернівецької області подало
касаційну скаргу. Посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить їх
рішення скасувати та ухвалити нову
постанову про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що УПФ України в
Герцаївському районі Чернівецької
області 13 березня 2006 року до ВВДФСС від
НВВПЗ України в Глибоцькому районі
Чернівецької області було
підготовлено список осіб, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за лютий місяць 2006 року в
кількості 13 осіб на загальну суму, що
підлягає відшкодуванню 1 789,90 грн. У
січні місяці 2006 року відповідач взяв до
заліку відшкодування страхових виплат
та соціальних послуг відносно
громадянина ОСОБА_4, однак у лютому 2006
року відмовив.

Правове регулювання питань
відшкодування шкоди потерпілим, які
отримали каліцтво за межами України і
переїхали в Україну на постійне місце
проживання, і не є застрахованими в
Україні, здійснюється у відповідності
до Міжнародної Угоди, підписаної 09
вересня 1994 року державами колишнього
Союзу РСР, країнами СНД.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
виходили з того, що страховиком, який
має виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Така правова позиція судів є
правильною з огляду на таке.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року № 16/98-ВР встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (стаття 4 Основ
у редакції, чинній на час виникнення
спірних відносин).

Відповідно до пункту 4 статті 25 Основ за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг і матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Ураховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
відповідно до статті 25 Основ є Фонд, що
також передбачено статтею 21 Закону
України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (далі - Закон № 1105-XIV),
яка визначає перелік соціальних послуг
та виплат, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом.

Згідно з частиною четвертою статті 26
Основ, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Аналогічне правило закріплене
частиною другою статті 24 вказаного
Закону, відповідно до пункту 5 якої,
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом і
страховиками з інших видів соціального
страхування виникають спори щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернувся
застрахований. При цьому страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутися до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені органами
Пенсійного фонду у зв'язку із виплатою
та доставкою пенсій по інвалідності
від трудового каліцтва (у тому числі й
пенсій особам, які стали інвалідами від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР),
підлягають відшкодуванню за рахунок
Фонду як належного страховика від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
20 березня 2007 року № 21-1087во06, від 12
червня 2012 року № 21-165а12 та 21 травня 2013
року № 21-129а13.

Крім того, колегія суддів вважає
необхідним вказати й на таке.

Постановою правління Пенсійного фонду
та правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків від
04 березня 2003 року № 5-4/4 затверджений
Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (далі - Порядок № 5-4/4).

Згаданий Порядок № 5-4/4 визначає
механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків Пенсійному фонду витрат,
пов'язаних із виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер із цих причин, що призначені
особам, застрахованим згідно із
Законом № 1105-ХІV (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застрахованим, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам унаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних із виконанням
ними трудових обов'язків.

Колегія суддів вважає помилковою
позицію ВВДФСС від НВВПЗ України в
Глибоцькому районі Чернівецької
області, що питання про відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків Пенсійному фонду
витрат, пов'язаних із виплатою пенсій
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання,
вирішується лише на централізованому
рівні, оскільки вона не відповідає
нормам чинного законодавства та
висновкам Верховного Суду України з
цього питання (постанови від 20 березня
2007 року у справах № 21-1087во06 та № 21-897во06
та інші), відповідно до яких Порядок №
5-4/4, не врегульовує виниклих спірних
відносин між Фондами.

У випадку відсутності згоди Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України на включення
витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності, до актів звірки
розрахунків, вимоги про відшкодування
таких сум вирішуються в судовому
порядку в судах адміністративної
юрисдикції, шляхом пред'явлення позову
про стягнення цих сум.

Зазначене підтверджується також
останньою практикою Верховного Суду
України у справах цієї категорії, де
сторонами виступали не Пенсійний фонд
України та Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, а їх місцеві
робочі органи.

Таким чином, витрати, понесені органами
ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою
пенсій по інвалідності від трудового
каліцтва (у тому числі й пенсій особам,
які стали інвалідами від нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР), підлягають
відшкодуванню за рахунок Фонду як
належного страховика від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання.

Судові рішення є законними і
обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги не містять у
собі посилань на наявність порушень
чинного законодавства, які є
підставами для висновку про те, що
судами неправильно застосовані норми
матеріального чи процесуального права
і що призвело або могло призвести до
ухвалення незаконних та
необґрунтованих судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Глибоцькому
районі Чернівецької області залишити
без задоволення, а оскаржувані
постанову Чернівецького окружного
адміністративного суду від 18 червня 2009
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 15 червня 2011 року в адміністративній
справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Герцаївському районі Чернівецької
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Глибоцькому
районі Чернівецької області про
відшкодування витрат - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Васильченко Н.В.

Мороз Л.Л.