Справа № 2-а-13102/10/2670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року
м. Київ К/9991/5797/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргуТовариства
з обмеженою відповідальністю
«Бастіон-Київ»

на постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від
17.11.2010 та постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20.01.2011

у справі №2-а-13102/10/2670

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бастіон-Київ»

до Державної податкової інспекції у
Дарницькому районі м.Києва

про визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від
17.11.2010 позов задоволено. Визнано
нечинним податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому
районі м.Києва №001342305/0/15696 від 06.05.2010 та
№001342305/1 від 14.07.2010, №001342305/2/36181 від
30.09.2010. Рішення мотивовано тим, що
використання позивачем у назві
похідного від слова «Київ» обумовлено
виключно місцем знаходження позивача:
м.Київ, вул.Автотранспортна, 1. Таким
чином використання зазначеної
місцевої символіки з іншою, ніж
визначення місця знаходження позивача
метою, позивачем не здійснюється.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011
постанову Окружного адміністративного
суду м.Києва від 17.11.2010 скасовано,
прийнято нову постанову про відмову в
позові.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
позивача, у якій ставиться питання про
скасування рішення суду апеляційної
інстанції та зміну рішення суду першої
інстанції в частині підстав для
задоволення позовних вимог, в іншій
частині постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Перевіривши під час попереднього
судового засідання повноту
встановлення обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки в
судових рішеннях, в межах доводів
касаційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
такого.

Відповідачем була проведена виїзна
планова перевірка з питань дотримання
позивачем вимог податкового, валютного
та іншого законодавства за період з
01.07.2005 по 31.12.2009, за наслідками якої
складено акт від 16.04.2010 №24147/2350/30151522.

Під час перевірки встановлено
порушення позивачем вимог пп. 2.2. р. 2, пп.
4.1. р. 4 Положення про збір за право на
використання місцевої символіки
м.Києва, затвердженого Рішенням
Київської міської ради «Про внесення
змін до Рішення Київської міської ради
народних депутатів від 15.02.1994 року №7
«Про введення збору за право
використання символіки м. Києва», що
призвело до заниження збору в сумі 4960,52
грн.

На підставі акта перевірки, з
врахуванням результатів
адміністративного оскарження,
відповідачем прийнято спірні
податкові повідомлення-рішення
№001342305/0/15696 від 06.05.2010, №001342305/1 від 14.07.2010
та №002662305/2/36181 від 30.09.2010, якими
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем: збір за право
використання місцевої символіки у
розмірі 6733,02 грн., з них 4960,52 грн. за
основним платежем та 1772,50 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, на які посилається відповідач у
касаційній скарзі, та вважає, що судом
повно встановлені обставини у справі,
яким надана правильна правова оцінка
на підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Згідно пункту 9 частини 2 статті 15
Закону України «Про систему
оподаткування» збір за право
використання місцевої символіки
відноситься до місцевих зборів
(обов?язкових платежів).

Частиною 3 статті передбачено, що
місцеві податки і збори (обов?язкові
платежі), механізм справляння та
порядок їх сплати встановлюються
сільськими, селищними, міськими радами
відповідно до переліку і в межах
граничних розмірів ставок,
установлених законами України.

Згідно зі ст. 12 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про місцеві податки
і збори» збір за право використання
місцевої символіки справляється з
юридичних та фізичних осіб і громадян,
які використовують цю символіку з
комерційною метою. При цьому Декрет
відносить до поняття «місцева
символіка» - герб міста або іншого
населеного пункту, назви чи зображення
архітектурних, історичних пам?яток.

Відповідно до ст. 18 Декрету Кабінету
Міністрів України «Про місцеві податки
і збори» органи місцевого
самоврядування самостійно
встановлюють і визначають порядок
сплати місцевих податків і зборів
відповідно до переліку і в межах
установлених граничних розмірів
ставок.

Рішенням виконавчого комітету
Київської міської Ради народних
депутатів від 21.03.1995 №72 «Про схвалення
Переліку історичних назв, віднесених
до символіки м. Києва» (із змінами,
внесеними згідно з Розпорядженням
Київської міської державної
адміністрації №39 від 15.01.1996) з метою
впорядкування використання символіки
м. Києва у назвах підприємств та
організацій, рекламі та відповідно до
рішення Київської міської Ради
народних депутатів від 15.02.1994 №7 «Про
введення збору за право на
використання символіки міста Києва»
схвалено Перелік назв об'єктів та
історичних пам'яток, що відносяться до
місцевої символіки, за використання
яких юридичними особами і громадянами
у комерційних цілях підлягає сплаті
збір у встановленому порядку.

У відповідності з п.1.3 Розпорядження
Київської міської державної
адміністрації від 09.04.1996 №514 «Про
внесення змін та доповнень до рішення
XVI сесії ХХІ скликання Київської
міської Ради народних депутатів від
15.02.1994 №7 «Про введення збору за право
використання символіки міста Києва»
використання символіки м. Києва (в
назвах підприємств, товарних знаках,
при виготовленні продукції, наданні
послуг, здійсненні робіт) з комерційною
метою дозволяється тільки при
наявності дозволу.

У періоді, що перевірявся, позивач мав
дозвіл на використання символіки міста
Києва і сплачував збір за право на
використання такої символіки, у зв?язку
з чим суд апеляційної інстанції
правильно зазначив про помилковість
висновків суду першої інстанції щодо
використання позивачем у назві
підприємства слова «Київ» виключно з
метою визначення місця знаходження, що
заперечується і самим позивачем,
спірним є визначення бази
оподаткування.

Стаття 12 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про місцеві податки і збори»
передбачає, що збір за право на
використання місцевої символіки
справляється з юридичних осіб і
громадян, які використовують цю
символіку з комерційною метою.

Поняття «комерційна мета», яке є
визначальним при сплаті збору, не
визначене жодним нормативним актом
України. Господарський кодекс України
(далі - ГК), а саме назва Глави 4 -
«Господарська комерційна діяльність
(підприємництво)», - ототожнює
комерційну діяльність з
підприємництвом.

Відповідно до статті 42 ГК
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Тобто як комерційну мету розуміють
власну господарську діяльність, метою
якої є одержання прибутку.

Таким чином, об?єктом оподаткування
збором за право використання символіки
м.Києва для позивача у даному випадку є
дохід від здійснення господарської
діяльності.

В період, охоплений перевіркою, позивач
здійснював діяльність з надання послуг
з продажу та встановлення комплексних
систем безпеки.

Розмір доходу від продажу товарів
(робіт, послуг) визначається платником
податку на прибуток в рядку 01.1.
Декларації з податку на прибуток
підприємства, форма якої затверджена
Наказом Державної податкової
адміністрації України від 29 березня 2003
року №143, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 8 квітня
2003 за № 271/7592.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» фінансова,
податкова та статистична звітність, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку, тому при обрахуванні збору за
право використання місцевої символіки
відповідачем правомірно використано
показник доходу (виручки) від
реалізації продукції (робіт, послуг)
зменшений на суму податку на додану
вартість, так як іншого не встановлено
рішенням відповідного органу
місцевого самоврядування про
встановлення збору за право на
використання місцевої символіки.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що суд апеляційної інстанції,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства, всебічно перевіривши
обставини справи, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права та постановив обґрунтоване
рішення, підстав для його скасування, з
мотивів викладених в касаційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бастіон-Київ» відхилити, а постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 17.11.2010 та постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011
залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун