Справа № 826/3332/14
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 квітня 2014 року № 826/3332/14
Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Гарник К.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити дії
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач)
звернулась до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Головного
управління юстиції в місті Києві (далі
по тексту - відповідач-1) в якому просить
суд зобов'язати Головне управління
юстиції в місті Києві зняти у
встановленому законом порядку
заборону відчуження нерухомого майна
(квартири) за адресою: АДРЕСА_1.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17 березня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі № 826/3332/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 25 березня 2014 року, яке
відкладалось на 01 квітня 2014 року у
зв'язку з неявкою позивача.
У судовому засіданні 01 квітня 2014
року позивач підтримала позовні вимоги
та просила суд задовольнити їх в
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, заперечень проти
позову не надав, хоча про дату, час та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином.
Керуючись приписами частини 4 статті 122
та частини 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, надавши можливість присутнім
учасникам судового розгляду у повній
мірі реалізувати свої процесуальні
права, та враховуючи відсутність
потреби заслухати свідка чи експерта,
суд завершив розгляд справи в порядку
письмового провадження.
За таких обставин, заслухавши
пояснення позивача, після розгляду
адміністративного позову та доданих до
нього матеріалів, всебічного і повного
встановлення всіх фактичних обставин,
на яких ґрунтується позов, об'єктивної
оцінки доказів, що мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Матеріали справи свідчать та не
спростовано позивачем у судовому
засіданні, що згідно Договору
довічного тримання, посвідченого
Одинадцятою київською державною
нотаріальною конторою 16 грудня 1992 року
за реєстровим Х» 2с-1866, зареєстрованого
в Київському міському бюро технічної
інвентаризації 17 жовтня 1993 року в
що квартира, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, належить померлій
Позивач стверджує, що є єдиною
спадкоємицею майна померлої матері
(ОСОБА_3), згідно статті 1261 Цивільного
Матеріали справи свідчать, що
позивач звернулась до Одинадцятої
Київської державної нотаріальної
контори із заявою від 28 січня 2014 року
щодо видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом на квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після
смерті її матері - гр. ОСОБА_3, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Проте, постановою від 27 січня 2014
року позивачу відмовлено у вчиненні
нотаріальної дії, оскільки згідно
інформаційної довідки з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна, виданої
Реєстраційною службою Головного
управління юстиції у м. Києві від 21
травня 2013 року за № 3696994, встановлено,
що на квартиру, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, накладено арешт на
підставі Договору довічного утримання,
посвідченого Одинадцятою київською
державною нотаріальною конторою 16
грудня 1992 року за реєстровим № 2с-1866.
Крім цього, листом Одинадцятої
Київської державної нотаріальної
контори від 11 лютого 2014 року №
1072/01-16 позивачу запропоновано
звернутись до суду для врегулювання
питання про зняття арешту з квартири,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Також позивача повідомлено, що у
зв'язку з введенням в дію Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
та їх обтяжень з 01 січня 2013 року, доступ
до Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна для
нотаріусів закрито. ОСОБА_1 не є особою,
до повноважень якої відноситься
подання заяви про зняття обтяження за
договором довічного утримання, у
зв'язку зі смертю відчужувача.
Гр. ОСОБА_1 було надано
роз'яснення щодо порядку зняття
наявного арешту та вилучення запису
про обтяження спадкового майна, а також
про її право звернутися за вирішенням
даного питання до суду загальної
юрисдикції в порядку цивільного
провадження та подальшого звернення до
Державної реєстраційної служби
Матеріали справи свідчать, що ухвалою
Оболонського районного суду міста
Києва від 24 лютого 2014 року
адміністративний позов ОСОБА_1 до
Головного управління юстиції в місті
Києві, Одинадцятої нотаріальної
контори зняття у встановленому
законом порядку заборону відчуження
нерухомого майна (квартири) за адресою:
АДРЕСА_1 повернуто позивачу.
При цьому, в даному провадженні позивач
просить зобов'язати Головне управління
юстиції в місті Києві зняти у
встановленому законом порядку
заборону відчуження нерухомого майна
(квартири) за адресою: АДРЕСА_1, з
приводу чого суд зазначає наступне.
Слід звернути увагу, що право на
звернення до суду з позовом про
визнання права на майно і про
звільнення майна з-під арешту належить
особі, яка вважає себе власником
Наведене свідчить про те, що,
розглядаючи такий позов, суд повинен
повно та всебічно встановити
обставини, на які посилається позивач,
щодо виникнення права власності на
спірне майно, і ці обставини позивач
повинен довести належними та
допустимими доказами відповідно до
статті 69 Кодексу адміністративного
судочинства України.
Відповідно до статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.
В даному випадку, суд дійшов висновку
про відсутність у матеріалах справи
доказів на підтвердження права
власності позивача на нерухомого майна
(квартири) за адресою: АДРЕСА_1,
які надавали право останній звертатись
до суду із позовом про зобов'язання
Головного управління юстиції в місті
Києві зняти у встановленому законом
порядку заборону відчуження
Відповідно до статті 1216
Цивільного кодексу України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).
Спадкоємцями за заповітом і за
законом можуть бути фізичні особи, які
є живими на час відкриття спадщини, а
також особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини (стаття 1222
Цивільного кодексу України).
У положеннях пункту 3.1 Листа
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» від
16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13, роз'яснено, що
право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту в судовому
порядку шляхом його визнання у разі,
якщо таке право оспорюється або не
визнається іншою особою, а також у разі
втрати ним документа, який засвідчує
його право власності (ст. 392 ЦК).
Згідно статті 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
Суд звертає увагу, що позивач
стверджує, що є єдиною спадкоємицею
майна померлої матері (ОСОБА_3), згідно
статті 1261 Цивільного кодексу України.
Проте, матеріали справи не містять
доказів отримання свідоцтва про право
Матеріали справи свідчать, що позивачу
відмовлено у вчиненні нотаріальних дій
у зв'язку з накладанням арешту на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
При цьому, позивач не позбавлений права
звернутись до суду із цивільним
позовом про визнання права власності
на спадкове майно або про визнання її
спадкоємцем, що надало би право
останній звернутись до суду із вимогою
про зняття заборони відчуження
Слід зазначити, що за відсутності
доказів повноважень позивача щодо
подання заяви про зняття обтяження за
договором довічного утримання, позовна
вимога про зобов'язання Головного
управління юстиції в місті Києві зняти
у встановленому законом порядку
заборону відчуження нерухомого майна
(квартири) за адресою: АДРЕСА_1 не може
Крім цього, мотивуючи необхідність
відмовити позивачу у задоволенні
заявлених позовних вимог, Окружний
адміністративний суд м. Києва
Як встановлено частиною 1 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Тобто, спірним правовідносинам, що
можуть бути предметом розгляду в
адміністративних справах, повинні бути
притаманні такі ознаки як порушення
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
що вчинені обов'язково у сфері
публічно-правових відносин.
Пунктом 6 частини 1 статті 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
під поняттям адміністративний позов
визначено - звернення до
адміністративного суду про захист
прав, свобод та інтересів або на
виконання повноважень у
публічно-правових відносинах.
З огляду на приписи пункту 6 частини 1
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України, з урахуванням
частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, що відносяться до сфери
публічно-правових відносин та
порушують прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, крім випадків, коли
щодо таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
Слід зазначити, що право на оскарження
в суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб гарантується кожному (в
тому числі юридичним особам) статтею 55
Конституції України.
Кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частини 2 статті 124
Конституції України, юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.
Згідно зі статті 2 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» суд
здійснює правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує захист
гарантованих Конституцією України та
законами прав і законних інтересів
юридичних осіб. Частиною 3 статті 3
вказаного Закону встановлено, що
судова система забезпечує доступність
правосуддя для кожної особи в порядку,
встановленому Конституцією України та
Відповідно до частини 1 статті 6 цього ж
Закону усім суб'єктам правовідносин
гарантується захист їх прав і законних
інтересів незалежним і неупередженим
судом.
Зазначений принцип полягає у захисті
порушеного права від порушення, що вже
відбулося, тобто в наявності
матеріально - правового інтересу
позивача відносно дій (бездіяльності)
суб'єкта владних повноважень.
Суд зазначає, що позивачем не надано
належних обґрунтувань наявності
порушення його прав чи інтересів у
сфері публічно-правових відносин
Головним управлінням юстиції в місті
Києві, звернення до останнього із
аналогічними вимогами та отримання
Матеріали справи не містять доказів
звернення позивача до Головного
управління юстиції в місті Києві із
заявою про зняття у встановленому
законом порядку заборони відчуження
нерухомого майна (квартири) за адресою:
АДРЕСА_1, оскільки позивачем надано
суду копії звернень до Одинадцятої
нотаріальної контори та відповідні
листа. При цьому, ототожнення позивачем
Головного управління юстиції в місті
Києві та Одинадцятої нотаріальної
контори на думку суду є
Тобто, позивачем не надано належних
обґрунтувань наявності порушення його
прав чи інтересів у сфері
публічно-правових відносин, доказів на
підтвердження його звернення до
відповідача із аналогічними вимогами
та отримання відмови, що на думку суду є
підставою для відмови у задоволенні
позовних вимог та зобов'язанні Головне
управління юстиції в місті Києві
Вирішуючи адміністративну справу суд
зазначає, що в частині зобов'язання
Головного управління юстиції в місті
Києві зняти у встановленому законом
порядку заборону відчуження
нерухомого майна (квартири) за адресою:
АДРЕСА_1 право позивача не порушене,
позаяк відповідачем таке питання не
вирішувалось, тому дана вимога
заявлена передчасно.
Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Частиною 2 цієї ж встановлено, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Оцінивши докази, які є у справі, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає, що позивачем не доведено
наявності порушення його прав, свобод
та інтересів , а тому з урахуванням
вимог встановлених частиною другою
статті 19 Конституції України та
частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, виходячи з аналізу положень
законодавства України та доказів,
наявних у матеріалах справи,
адміністративний позов ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню
Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -
1. У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити в повному
Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
К.Ю. Гарник