Справа № 805/2173/14
Суддя: Кравченко Т.О.
Дата ухвалення: 2014-04-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 р.
Справа №805/2173/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11 година
25 хвилин

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Кравченко Т.О.,

при секретарі судового засідання
Залмаєвій О.М.

за участю

представника позивача - ОСОБА_1 - на
підставі довіреності,

представника відповідача - Біріної Н.О.
- на підставі довіреності,

представників третьої особи -
Рубльової М.В., Плехової О.П., - на
підставі довіреностей,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_5 до Державної інспекції
сільського господарства в Донецькій
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Донецька міська
рада, про визнання протиправними та
скасування приписів -

встановив:

14 лютого 2014 року ОСОБА_5 (далі - Позивач)
звернулася до Донецького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
інспекції сільського господарства в
Донецькій області (далі - Відповідач
або Інспекція), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати
припис Державної інспекції сільського
господарства в Донецькій області від 06
лютого 2014 року № 0416;

- визнати протиправним та скасувати
припис Державної інспекції сільського
господарства в Донецькій області від 06
лютого 2014 року № 0417.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначила, що спірні приписи є
протиправними та підлягають
скасуванню з наступних підстав.

Припис № 0416 від 06 лютого 2014 року
мотивований тим, що згідно з державним
актом на право власності на земельну
ділянку ділянка площею 0,0800 га по
АДРЕСА_1 із земель житлової та
громадської забудови надана для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, але використовується під
розміщення торгівельного комплексу в
порушення вимог п. «а» ч.1 ст.91
Земельного кодексу України.

Позивач стверджувала, що висновок
Інспекції про нецільове використання
земельної ділянки є помилковим.

Так, відповідно до п. «а» ч.1 ст.91
Земельного кодексу України власники
земельних ділянок зобов'язані
забезпечувати використання їх за
цільовим використанням.

Вичерпний перелік категорій земель за
цільовим призначенням визначений ст.19
Земельного кодексу України. Однією з
таких категорій є землі житлової та
громадської забудови, що передбачено п.
«б» ч.1 ст.19 Земельного кодексу України.

Згідно з положеннями ч.5 ст.20 Земельного
кодексу України види використання
земельної ділянки в межах певної
категорії, (крім земель
сільськогосподарського призначення та
земель оборони) визначаються її
власником або користувачем самостійно
в межах вимог, встановлених законом до
використання земель цієї категорії, з
урахуванням містобудівної
документації та документації із
землеустрою.

Якщо земельна ділянка була надана для
розміщення об'єкту чи для використання
в межах будь-якої категорії відповідно
до ст.19 Земельного кодексу України, але
через якийсь час там було розміщено
інший об'єкт чи вона використовується
по-іншому, але в межах тієї категорії,
що була первісно надана, то
використання земельної ділянки не за
цільовим призначенням в такому випадку
відсутнє. Аналогійний висновок
міститься у листі Державного комітету
України по земельних ресурсах від 27
грудня 2006 року № 14-17-7/9942.

Отже, позивач не порушує земельне
законодавство шляхом нецільового
використання земельної ділянки,
оскільки вона використовується в межах
тієї категорії, в якій її надано, а саме
як землі житлової та громадської
забудови.

Крім того, між позивачем та Донецькою
міською радою укладений договір
користування земельною ділянкою від 30
квітня 2013 року № 6/5681, за умовами якого
Донецька міська рада дозволила
позивачу використовувати земельну
ділянку загальною площею 0,1075 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для
експлуатації існуючої будівлі
торгівельного комплексу.

Використання земельної ділянки за
цільовим призначенням також
підтверджено актом перевірки
дотримання суб'єктами господарювання
вимог законодавства від 27 вересня 2013
року № 27/09/13-01, в якому відображений
висновок посадової особи Інспекції, що
позивач виконує вимоги щодо
використання земельних ділянок за
цільовим призначенням, факт
нецільового використання земельної
ділянки не встановлений.

Припис № 0417 від 06 лютого 2013 року
мотивований тим, що ділянка площею 0,0800
га по АДРЕСА_1 із земель житлової та
громадської забудови самовільно
зайнята та використовується під
збільшення території для розміщення
будівель магазинів та під замощення
плиткою ФЕМ в порушення вимог ст.125
Земельного кодексу України.

Позивач стверджувала, що висновок
Інспекції про самовільне зайняття
земельної ділянки є помилковим,
оскільки за умовами договору
користування земельною ділянкою від 30
квітня 2013 року № 6/5681 Донецька міська
рада дозволила позивачу використання
ділянки, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 0,1075 га.

Крім того, в акті перевірки дотримання
суб'єктом господарювання вимог
законодавства від 27 вересня 2013 року №
27/09/13-01 посадовою особою Інспекції
зроблений висновок, що факт
самовільного зайняття земельної
ділянки відсутній.

Додатково позивач звертала увагу суду
на те, що Інспекцією порушений порядок
проведення позапланової перевірки,
оскільки остання відбувалася за
відсутності позивача, акт та приписи
складалися без її участі, внаслідок
чого вона була позбавлена можливості
надати пояснення та заперечення, а
також подати докази на їх
підтвердження (а.с.4-7, 120-122).

В судовому засіданні представник
позивача підтримала заявлені вимоги з
підстав, викладених в
адміністративному позові, надала
пояснення, аналогічні тим, що наведені
у позовній заяві, просила задовольнити
позов.

Відповідач позовні вимоги не визнав,
надав письмові заперечення проти
позову (а.с.53-57), сутність яких полягала
в наступному.

04 лютого 2014 року до Інспекції надійшов
лист Виконавчого комітету Донецької
міської ради від 03 лютого 2014 року №
01/10-5вих щодо перевірки фактів
порушення вимог земельного
законодавства. Зокрема, Виконавчий
комітет Донецької міської ради
повідомляв, що на підставі договору
купівлі-продажу від 30 квітня 2003 року №
1182 ОСОБА_5 отримано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 19
травня 2003 року № 579082 на житловий
будинок АДРЕСА_1 та державний акт на
право власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1, площею 0,0800 га, для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд. На
теперішній час фактично
використовується земельна ділянка
загальною площею 1075 кв.м. для
експлуатації торгового комплексу.

На цій підставі Інспекцією виданий
наказ про проведення перевірки за № 149,
яким державним інспекторам доручено в
строк з 04 по 14 лютого 2014 року здійснити
позапланову перевірку ОСОБА_5 щодо
наявності документів, що посвідчують
право власності чи право користування
земельною ділянкою, наявності
самовільного зайняття земель та
виконання вимог щодо використання
земельних ділянок за цільовим
призначенням по АДРЕСА_1. Видане
направлення на проведення перевірки №
03.02.14-149 від 03 лютого 2014 року.

За наслідками позапланової перевірки
встановлено, що ОСОБА_5 використовує
земельну ділянку загальною площею 0,1048
га по АДРЕСА_1 із земель житлової та
громадської забудови, з яких 0,0248 га -
самовільно зайнята ділянка, яка
використовується під збільшення
території для розміщення будівель
магазину за відсутності права
власності, оренди чи користування.

Вказаний висновок ґрунтувався на
інформації, наведеній у листі
Виконавчого комітету Донецької
міської ради від 01 листопада 2013 року №
1/11-5437вих, в якому повідомлялося, що
договір користування земельною
ділянкою від 30 квітня 2013 року № 6/5681
вважається розірваним у зв'язку з
невиконанням користувачем п.2 цього
договору в частині використання
ділянки за цільовим призначенням.

Виявлені порушення вимог земельного
законодавства стали підставою для
надання ОСОБА_5 приписів від 06 лютого 2014
року за №№ 0416 та 0417.

Посилаючись на положення ст.ст.5, 6, 10
Закону України «Про державний контроль
за використанням та охороною земель»,
ч.1 ст.19 Закону України «Про охорону
земель», п.п.4-5 Положення про Державну
інспекцію сільського господарства
України, відповідач стверджував, що
спірні приписи видані в межах
повноважень, в порядку та у спосіб, що
визначені законодавством, а тому
просив відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник
відповідача позовні вимоги не визнала,
надала пояснення, аналогічні тим, що
викладені у письмових запереченнях, у
задоволенні позову просила відмовити.

Ухвалою від 08 квітня 2014 року, занесеною
до журналу судового засідання, до
участі у справі у якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача
залучена Донецька міська рада (далі -
Третя особа) (а.с.109).

В судовому засіданні представники
третьої особи підтримали доводи
відповідача та просили відмовити у
задоволенні адміністративного позову
у повному обсязі.

З'ясовуючи чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги,
та якими доказами вони
підтверджуються, а також чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, суд встановив наступне.

ОСОБА_5 набула право власності на
земельну ділянку площею 0,0800 га,
кадастровий номер :00:020:0036,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі договору купівлі-продажу від
30 квітня 2003 року № 1182.

Право власності ОСОБА_5 на вказану
ділянку підтверджено державним актом
на право власності на земельну ділянку
серії ДН № 047249 від 29 січня 2004 року,
зареєстрованим в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 4-181к (а.с.40).

Згідно з державним актом призначення
ділянки - для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель.

21 березня 2007 року Виконавчим комітетом
Донецької міської ради прийнято
рішення за № 162/7 «Про надання фізичній
особі ОСОБА_5 дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у Київському
районі». Цим рішенням позивачу
дозволено розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у Київському районі АДРЕСА_1 із
зміною цільового призначення для
розміщення торгівельного комплексу.
ОСОБА_5 зобов'язано в місячний строк
після прийняття цього рішення
звернутися до організацій, які мають
відповідні ліцензії, за укладенням
договору для розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки. Будь-які інші обов'язки
згаданим рішенням на позивача
покладені не були (а.с.104).

29 березня 2007 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Інститут
земельних відносин», яке діяло не
підставі ліцензії на проведення
землевпорядних робіт серії АВ № 188504,
виданої Державним комітетом України по
земельних ресурсах, як підрядником та
ОСОБА_5 як замовником укладений договір
складання технічної документації щодо
встановлення меж земельної ділянки,
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки і
оформлення проекту договору оренди
земельної ділянки за № 262.

За умовами вказаного договору замовник
прийняла на себе зобов'язання оплатити
і прийняти, а підрядник - виконати
роботу з встановлення меж земельної
ділянки, проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки із зміною
цільового призначення та оформлення
проекту договору оренди земельної
ділянки для розміщення торгівельного
комплексу по АДРЕСА_1 (а.с.174-177).

На виконання договору від 29 березня 2007
року № 262 Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інститут земельних
відносин» розроблений Проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки фізичній особі ОСОБА_5 для
експлуатації існуючої будівлі
торгівельного комплексу по АДРЕСА_1
(кадастровий номер :00:020:0169)
(а.с.123-173).

Проект землеустрою передбачав
передачу позивачу на умовах оренди
строком на 5 років земельної ділянки
площею 0,1075 га для експлуатації
існуючої будівлі торгівельного
комплексу, в тому числі 0,0800 га із земель
житлової та громадської забудови,
раніше наданих у власність ОСОБА_5, та
0,0275 га із земель житлової та
громадської забудови Донецької
міської ради (а.с.128).

Проект землеустрою був погоджений
органами санітарно-епідеміологічної
служби, охорони навколишнього
природного середовища, охорони
культурної спадщини, містобудування і
архітектури та земельних ресурсів
(а.с.137-144), однак на затвердження
Донецькій міській раді наданий не був.

Згідно з поясненнями представників
позивача та третьої особи в період з 2007
по 2013 роки між Донецькою міською радою
та ОСОБА_5 укладалися договори
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, загальною площею 0,1075 га.

Так, 30 квітня 2013 року між Донецькою
міською радою як розпорядником та
ОСОБА_5 як користувачем укладений
договір користування земельною
ділянкою № 6/5681, зареєстрований в
Управлінні земельних ресурсів
Донецької міської ради 30 квітня 2013 року
за № 6/5681 (а.с.20-24).

За умовами вказаного договору
розпорядник дозволяє користувачу
використовувати земельну ділянку
загальною площею 0,1075 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для
експлуатації існуючої будівлі
торгівельного комплексу. В
користування передається ділянка
загальною площею 1075 кв.м. без виносу її
меж в натурі (на місцевості). На ділянці
знаходиться будівля торгівельного
комплексу, що передбачено п.п.1.1., 2.2., 2.2.,
5.1. договору № 6/5681.

Відповідно до п.3.1. договору № 6/5681 він
діє до моменту оформлення та державної
реєстрації права на земельну ділянку
відповідно до діючого законодавства,
але не більше 2 років.

Розпорядник зобов'язаний дозволити
використання земельної ділянки згідно
умов цього договору, що передбачено
п.6.1. договору № 6/5681.

Відповідно до пп. 6.2.1., 6.2.2. п.6.2. договору
№ 6/5681 розпорядник має право вимагати
від користувача використання
земельної ділянки у відповідності до
умов договору; відмовитися від
договору, повідомивши про це листом
користувача, у разі якщо: користувач
використовує земельну ділянку
всупереч умовам, визначеним п.5.1. цього
договору; не здійснюється плата за
користування земельною ділянкою
протягом більш ніж 6 місяців;
користувач на земельній ділянці
здійснив самовільну забудову; стосовно
меж земельної ділянки, що передана у
користування, виник земельний спір.

Користувач зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору; у
встановленому законом порядку
оформити право на земельну ділянку та
здійснити його державну реєстрацію, що
передбачено п.6.3. договору № 6/5681.

Згідно з п.6.4. договору № 6/5681 користувач
має право використовувати земельну
ділянку у відповідності до умов цього
договору; самостійно господарювати на
земельній ділянці з дотриманням умов
цього договору.

П.7.2. договору № 6/5681 визначено, що його
дія припиняється у разі: державної
реєстрації права на земельну ділянку;
продажу будівель та споруд,
розташованих на земельній ділянці;
ліквідації юридичної особи
(користувача); шляхом його розірвання
за взаємною згодою сторін - з моменту
підписання відповідної угоди; за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін внаслідок невиконання другою
стороною обов'язків, передбачених цим
договором - з моменту набрання чинності
відповідного рішення суду; у разі
відмови розпорядника від договору - з
моменту направлення користувачу
листа-повідомлення, що підтверджується
поштовим чеком; внаслідок випадкового
знищення, пошкодження земельної
ділянки, яке істотно перешкоджає її
використанню.

03 липня 2013 року в порядку здійснення
самоврядного контролю за
використанням та охороною земель
головним спеціалістом відділу
землеустрою Управління земельних
ресурсів Донецької міської ради
Швирьовою Н.А. з виїздом на місце
проведене обстеження земельної
ділянки по АДРЕСА_1.

Обстеженням встановлено, що на
земельній ділянці знаходиться
двоповерхова будівля торгівельного
комплексу, на першому поверсі якого
розташований магазин «АТБ», на другому
- ломбард, магазин з продажу
автозапчастин, магазин з продажу одягу.
Також на земельній ділянці знаходиться
продуктовий магазин «Меркурій» та
магазин «Овочі-фрукти».

Земельна ділянка площею 0,0800 га
перебуває у власності ОСОБА_5 на
підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, який зареєстрований в Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та права
постійного користування землею,
договорів оренди землі 29 січня 2004 року
за № 4-181к.

Рішенням Виконавчого комітету
Донецької міської ради від 21 березня 2007
року ОСОБА_5 наданий дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки по АДРЕСА_1 із зміною
цільового призначення для
розташування торгівельного комплексу.
Вказане рішення не виконане.

На цих підставах посадовою особою
Управління земельних ресурсів
Донецької міської ради зроблений
висновок про нецільове використання
ділянки, про що зазначено в акті
обстеження земельної ділянки від 03
липня 2013 року (а.с.101).

Того ж дня Управління земельних
ресурсів Донецької міської ради
звернулося до Донецького міського
голови з пропозицією підготувати
проект рішення про скасування рішення
від 21 березня 2007 року № 162/7 у зв'язку з
невиконанням п.2 цього рішення (а.с.102).

21 серпня 2013 року Виконавчим комітетом
Донецької міської ради прийнято
рішення за № 196 «Про визнання таким, що
втратило силу, рішення виконкому
міської ради від 21 березня 2007 року №
162/7» у зв'язку з невиконанням п.2 цього
рішення та використанням земельної
ділянки не за цільовим призначенням
(а.с.103).

05 вересня 2013 року разом із супровідним
листом від 04 вересня 2013 року № 01/3-4258вих
копія рішення Виконавчого комітету
Донецької міської ради від 21 серпня 2013
року № 196 надіслана на адресу ОСОБА_5
(а.с.99-100).

На підставі наказу від 13 вересня 2013
року № 1168 і направлення на перевірку
від 13 вересня 2013 року № 13/09/13-1168 в період
з 20 по 27 вересня 2013 року державним
інспектором сільського господарств в
Донецькій області Джулигою В.А.
проведена позапланова перевірка
дотримання ОСОБА_5 вимог земельного
законодавства під час використання
земельної ділянки, площею 0,1075 га,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Результати перевірки оформлені актом
перевірки дотримання суб'єктами
господарювання вимог законодавства
від 27 вересня 2013 року № 27/09/13-01 (а.с.25-39).

Зі змісту акта від 27 вересня 2013 року №
27/09/13-01 слідує, що перевірці підлягали
наступні питання: наявність
документів, що посвідчують право
власності чи користування земельною
ділянкою, відповідно до ст.ст.125-126
Земельного кодексу України (п.1 розділу
ІІ акта), виконання вимог щодо
використання земельних ділянок за
цільовим призначенням відповідно до
вимог ст.ст.20, 21, п. «а» ч.1 ст.91, п. «а» ч.1
ст.96 Земельного кодексу України, абз3 п.
«а» ст.6 Закону України «Про державний
контроль за використанням та охороною
земель», п.5 Методики визначення
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельних
ділянок, використання земельних
ділянок не за цільовим призначенням,
знаття ґрунтового покриву (родючого
шару ґрунту) без спеціального дозволу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 липня 2007 року №
963, (п.4 розділу ІІ акта).

Порушення вимог земельного
законодавства виявлені не були, про що
свідчить розділ ІІІ акта.

В додатку до акта від 27 вересня 2013 року
№ 27/09/13-01 зазначено, що ОСОБА_5
використовує земельну ділянку площею
0,1075 га з будинком торгівельного
комплексу за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі договору користування
земельною ділянкою від 30 квітня 2013 року
№ 6/5681, укладеного з Донецькою міською
радою строком на два роки. Використання
земельної ділянки не за цільовим
призначенням не виявлено (а.с.39).

08 жовтня 2013 року Донецька міська рада
рекомендованою поштовою
кореспонденцією надіслала на адресу
ОСОБА_5 лист-повідомлення від 27 вересня
2013 року № 01/12-4746вих про те, що договір
користування земельною ділянкою,
укладений між Донецькою міською радою
та позивачем, зареєстрований в
Управлінні земельних ресурсів
Донецької міської ради, про що у Книзі
реєстрації договорів вчинений запис
від 30 квітня 2013 року № 6/5681, вважається
розірваним.

Позиція Донецької міської ради
ґрунтувалася на тому, що відповідно до
п.3.1. договору № 6/5681 цей договір діє до
моменту оформлення та державної
реєстрації права на земельну ділянку
відповідно до діючого законодавства,
однак Виконавчим комітетом Донецької
міської ради прийнято рішення від 21
серпня 2013 року № 196 «Про визнання таким,
що втратило силу, рішення виконкому
міської ради від 21 березня 2007 року №
162/7» (а.с.97-98).

Згідно з поясненнями представника
позивача, повідомлення про розірвання
договору користування земельною
ділянкою від 30 квітня 2013 року № 6/5681
ОСОБА_5 отримала, однак вважає
односторонню відмову Донецької
міської ради від цього договору
неправомірною, договір - чинним, а тому
продовжує вносити плату за
користування ділянкою по АДРЕСА_1
відповідно до умов цього договору.

На підтвердження цих доводів
представник позивача надала квитанції
про внесення орендної плати в розмірі 3
331,00 грн. за серпень-грудень 2013 року та
січень-лютий 2014 року (а.с.105-106).

01 листопада 2013 року Виконавчий комітет
Донецької міської ради звернувся до
Інспекції з листом за № 01/11-5437вих, в
якому повідомляв наступне.

На вимогу Донецької міської ради
Інспекцією проведена позапланова
перевірка ОСОБА_5, під час якої
встановлено, що позивач використовує
земель ділянку площею 0,1075 га з будівлею
торгівельного комплексу, розташовану
за адресою: АДРЕСА_1, на підставі
договору користування земельною
ділянкою № 6/5681 від 30 квітня 2013 року. За
результатами перевірки використання
ділянки не за цільовим призначенням не
виявлено.

За твердженням Виконавчого комітету
Донецької міської ради, при проведенні
перевірки Інспекцією не враховано той
факт, що на підставі договору
купівлі-продажу від 30 квітня 20043 року №
1182 ОСОБА_5 видане свідоцтво про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 19 травня 2003 року № 579082, а саме
на житловий будинок АДРЕСА_1, 2 в
Київському р-ні м. Донецька, та
державний акт на право власності на
земельну ділянку, зареєстрований в
Книзі записів державної реєстрації
актів на право власності на землю 29
січня 2004 року за № 4-181к, по АДРЕСА_1,
площею 0,0800 га.

Відповідно до державного акта цільове
призначення ділянки - для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.

Фактично на земельній ділянці
розташований торгівельний комплекс,
загальною площею 947,7 кв.м., який
передано в оренду для здійснення
підприємницької діяльності.

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 04 січня 2007 року у справі №
2-624/07 за ОСОБА_5 визнано право власності
на торгівельний комплекс, загальною
площею 947,7 кв.м., розташований по
АДРЕСА_1. На підставі цього судового
рішення ОСОБА_5 зареєструвала право
власності на вказану нерухомість, що
підтверджено витягом з Реєстру прав
власності на нерухоме майно № 34728406 від
05 липня 2012 року.

Виконавчим комітетом Донецької
міської ради прийнято рішення від 21
березня 2007 року № 162/7 «Про надання
фізичній особі ОСОБА_5» дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
Київському районі», яке позивачем не
виконано.

У зв'язку з виявленими порушеннями
Виконавчим комітетом Донецької
міської ради прийнято рішення від 21
серпня 2013 року № 196 «Про визнання тим,
що втратило силу, рішення виконкому
міської ради від 21 березня 2007 року №
162/7». Договір користування земельною
ділянкою від 30 квітня 2013 року № 6/5681
вважається розірваним.

На цих підставах Виконавчий комітет
Донецької міської ради стверджував, що
ОСОБА_5 порушуються вимоги земельного
законодавства, а саме земельна ділянка
по АДРЕСА_1 використовується не за
цільовим призначенням, а тому просив
Інспекцію провести повторну перевірку
дотримання позивачем земельного
законодавства (а.с.66).

03 лютого 2014 року Виконавчий комітет
Донецької міської ради повторно
звернувся до Інспекції з листом за №
01/10-5исх, в якому просив здійснити
державний контроль за використанням і
охороною земель шляхом проведення
перевірки використання ОСОБА_5
земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с.183).

На підставі листа Виконавчого комітету
Донецької міської ради від 03 лютого 2014
року № 01/10-5исх 03 лютого 2014 року
начальником Інспекції виданий наказ за
№ 149 «Про проведення перевірки», яким
державним інспекторам сільського
господарства в Донецькій області
Семергею В.І. та Протченко Н.В. доручено
у строк з 04 по 14 лютого 2014 року
здійснити позапланову перевірку
ОСОБА_5 щодо наявності документів, що
посвідчують право власності чи
користування на земельну ділянку,
наявності самовільно зайнятих земель,
виконання вимог щодо використання
земельних ділянок за цільовим
призначенням по АДРЕСА_1 (а.с.184).

04 лютого 2014 року державними
інспекторами сільського господарства
в Донецькій області Семергеєм В.І. та
Протченко Н.В. за участю головних
спеціалістів відділу землеустрою
Управління земельних ресурсів
Донецької міської ради Бугайова Є.О. та
Климова О.М. проведена перевірка
дотримання вимог земельного
законодавства ОСОБА_5 за адресою:
АДРЕСА_1.

Перевіркою встановлено, що на час її
проведення позивачем використовується
земельна ділянка загальною площею 0,1048
га по АДРЕСА_1 (із земель житлової та
громадської забудови), з яких: 0,800 га -
згідно з державним актом на право
власності на земельну ділянку, яка
надана для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, але
використовується для розміщення
торгівельного комплексу в порушення
вимог п. «а.» ч.1 ст.91 Земельного кодексу
України; 0,0248 га - самовільно зайнято та
використовується під розміщення
будівель магазинів та під замощення
плиткою ФЕМ в порушення вимог ст.125
Земельного кодексу України.

Вказані висновки відображені в акті
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства від 04 лютого 2014 року,
підписаному посадовими особами
Інспекції та Донецької міської ради, а
також в плані-схемі земельної ділянки
(додаток № 1 до акта) (а.с.8-10, 60-61).

Аналогічні висновки містяться в акті
обстеження земельної ділянки від 04
лютого 2014 року № 04/02/14-1, підписаному
посадовими особами Інспекції та
Донецької міської ради, а також в
плані-схемі земельної ділянки (додаток
№ 1 до акта) (а.с.11-13, 62).

Відомостей про участь ОСОБА_5 в
перевірці, а також її підпису акти не
містять, натомість в них наявний запис
про надіслання примірників актів на
адресу позивача поштою.

06 лютого 2014 року державним інспектором
сільського господарства в Донецькій
області Семергеєм В.І. виданий припис
за № 0416, мотивований тим, що при
перевірці стану додержання вимог
земельного законодавства щодо
використання та охорони земель усіх
категорій та форм власності ОСОБА_5
встановлено, що земельна ділянка
площею 0,0800 га по АДРЕСА_1 із земель
житлової та громадської забудови
згідно з державним актом на право
власності на земельну ділянку надана
для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, але використовується під
розміщення торгівельного комплексу в
порушення вимог п. «а» ч.1 ст.91
Земельного кодексу України. На цій
підставі ОСОБА_5 приписано усунути
виявлені порушення, про що повідомити
Інспекцію у строк до 07 березня 2014 року.

В приписі № 0416 зроблений запис про те,
що на адресу ОСОБА_5 примірник припису
надісланий поштою 06 лютого 2014 року
(а.с.16-17, 63).

Того ж дня державним інспектором
сільського господарства в Донецькій
області Семергеєм В.І. виданий припис
за № 0417, мотивований тим, що при
перевірці стану додержання вимог
земельного законодавства щодо
використання та охорони земель усіх
категорій та форм власності ОСОБА_5
встановлено, що земельна ділянка
площею 0,0248 га по АДРЕСА_1 із земель
житлової та громадської забудови
самовільно зайнята та
використовується під збільшення
території для розміщення магазинів під
замощення плиткою ФЕМ в порушення
вимог ст.125 Земельного кодексу України.
На цій підставі ОСОБА_5 приписано
усунути виявлені порушення, про що
повідомити Інспекцію у строк до 07
березня 2014 року.

В приписі № 0417 зроблений запис про те,
що на адресу ОСОБА_5 примірник припису
надісланий поштою 06 лютого 2014 року
(а.с.14-15, 64).

Обидва спірні приписи конкретних
способів усунення позивачем вимог
земельного законодавства не містять.

В судовому засіданні представник
відповідача пояснила, що посадова
особа Інспекції не визначила
конкретного способу усунення
порушення вимог земельного
законодавства, оскільки виявлені
порушенням можуть бути усунені різними
способами (в частині нецільового
використання ділянки - шляхом
оформлення землевпорядної
документації відповідно до фактичного
використання або шляхом приведення
виду використання у відповідність до
державного акта; в частині
самовільного зайняття ділянки - шляхом
її звільнення або оформлення
правовстановлювальних документів).
Право вибору конкретного способу
усунення порушення має належати
позивачці.

06 лютого 2014 року на адресу ОСОБА_5
надіслане повідомлення про виклик для
надання пояснень у зв'язку з виявленими
порушеннями земельного законодавства
за № 145, яким позивачці запропоновано
прибути до Інспекції 13 лютого 2014 року
(а.с.58).

Разом із повідомленням на адресу
позивача також надіслані примірники
актів перевірки, приписів та
розрахунки шкоди, завданої самовільним
зайняттям ділянки та нецільовим
використанням ділянки, про що свідчить
опис вкладення до поштового
відправлення (зворотній бік а.с.58). Ці
документи отримані позивачем 08 лютого
2014 року, про що свідчить рекомендоване
повідомлення про вручення поштового
відправлення (а.с.67).

17 лютого 2014 року на адресу ОСОБА_5
повторно надіслане повідомлення про
виклик для надання пояснень у зв'язку з
виявленими порушеннями земельного
законодавства за № 155, яким позивачці
запропоновано прибути до Інспекції 25
лютого 2014 року (а.с.59), яке отримане
позивачем 20 лютого 2014 року, що
підтверджено рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с.67).

Листом від 21 лютого 2014 року, отриманим
відповідачем 25 лютого 2014 року та
зареєстрованим за вхідним номером С-40/1,
ОСОБА_5 поінформувала Інспекцію про те,
що при попередніх перевірках вона вже
надавала договір користування
земельною ділянкою № 6/5681 від 30 квітня
2013 року, що підтверджується зокрема
актом перевірки дотримання суб'єктами
господарювання вимог законодавства
від 27 вересня 2013 року № 27/09/13-01; копія
цього договору була надана відповідачу
разом з листом від 13 лютого 2014 року
(а.с.65).

Докази, які б спростовували наведені
вище обставини, суду не надані.

Завданням адміністративного
судочинства, крім іншого, є захист прав,
свобод та інтересів фізичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади; до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження, що визначено ч.ч.1-2 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України).

Правові, економічні та соціальні
основи організації здійснення
державного контролю за використанням
та охороною земель визначає Закон
України «Про державний контроль за
використанням та охороною земель» від
19 червня 2003 року № 963-IV (далі - Закон №
963).

До основних завдань державного
контролю за використанням та охороною
земель належить забезпечення
додержання органами державної влади,
органами місцевого самоврядування,
фізичними та юридичними особами
земельного законодавства України;
запобігання порушенням законодавства
України у сфері використання та
охорони земель, своєчасне виявлення
таких порушень і вжиття відповідних
заходів щодо їх усунення, що
передбачено ч.1 ст.2 Закону № 963.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону № 963
державний контроль за використанням та
охороною земель усіх категорій та форм
власності здійснює центральний орган
виконавчої влади, який забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
нагляду (контролю) в агропромисловому
комплексі.

Згідно з приписами пп. «а» ч.1 ст.6 Закону
№ 963 до повноважень центрального
органу виконавчої влади, який
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі, належить
здійснення державного контролю за
використанням та охороною земель у
частині: додержання органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, юридичними та
фізичними особами вимог земельного
законодавства України та
встановленого порядку набуття і
реалізації права на землю; додержання
вимог земельного законодавства в
процесі укладання цивільно-правових
угод, передачі у власність, надання у
користування, в тому числі в оренду,
вилучення (викупу) земельних ділянок
тощо.

Як слідує зі змісту ч.4 ст.9 Закону № 963,
однією з форм державного контролю за
використанням та охороною земель є
проведення перевірок.

Повноваження державних інспекторів у
сфері державного контролю за
використанням та охороною земель та
дотриманням вимог законодавства
України про охорону земель визначені
ст.10 Закону № 963. Так, державні
інспектори право: безперешкодно
обстежувати в установленому
законодавством порядку земельні
ділянки, що перебувають у власності та
користуванні юридичних і фізичних
осіб, перевіряти документи щодо
використання та охорони земель; давати
обов'язкові для виконання вказівки
(приписи) з питань використання та
охорони земель і дотримання вимог
законодавства України про охорону
земель відповідно до їх повноважень;
складати акти перевірок; викликати
громадян для одержання від них усних
або письмових пояснень з питань,
пов'язаних з порушенням земельного
законодавства України тощо.

Державна інспекція сільського
господарства України
(Держсільгоспінспекція України) є
центральним органом виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі, що
передбачено п.1 Положення про Державну
інспекцію сільського господарства
України, затвердженого Указом
Президента України від 13 квітня 2011 року
№ 459/2011 (далі - Положення № 459).

Відповідно до пп.1 п.3 Положення № 459
одним із основних завдань
Держсільгоспінспекції України є
реалізація державної політики у сферах
здійснення державного нагляду
(контролю) в агропромисловому
комплексі.

Держсільгоспінспекція України
відповідно до покладених на неї
завдань організовує та здійснює
державний нагляд (контроль) у частині
дотримання земельного законодавства,
використання та охорони земель усіх
категорій та форм власності, в тому
числі за: дотриманням органами
державної влади, органами місцевого
самоврядування, юридичними та
фізичними особами вимог земельного
законодавства та встановленого
порядку набуття і реалізації права на
землю; використанням земельних ділянок
відповідно до цільового призначення,
що визначено пп. а) пп.1 п.4 Положення №
459.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12 грудня 2011 року № 1300 «Про
утворення територіальних органів
Державної інспекції сільського
господарства» утворена як юридична
особа публічного права Державна
інспекція сільського господарства в
Донецькій області.

Відповідач діє на підставі Положення
про державну інспекцію сільського
господарства в Автономній Республіці
Крим, областях, містах Києві та
Севастополі, затвердженого наказом
Міністерства аграрної політики та
продовольства України від 23 грудня 2011
року № 770, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 січня
2012 року № 34/20347.

Отже, Інспекція є суб'єктом владних
повноважень, а спірні правовідносини
виникли внаслідок реалізації нею
владних управлінських функцій у сфері
державного контролю за використанням і
охороною земель.

Порядок планування та здійснення
контрольних заходів з питань перевірки
стану дотримання суб'єктами
господарювання вимог земельного
законодавства затверджений наказом
Міністерства аграрної політки та
продовольства України від 25 лютого 2013
року № 132, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції України 14 березня
2013 року за № 412/22944 (далі - Порядок № 132).

Відповідно до п.1.2. Порядку № 132 цей
Порядок визначає процедуру планування
та здійснення планових та позапланових
заходів державного нагляду (контролю) з
питань перевірки стану дотримання
суб'єктами господарювання вимог
земельного законодавства,
використання та охорони земель усіх
категорій та форм власності, які
використовуються ними у процесі
ведення господарської діяльності,
визначає організаційні заходи, які
необхідно здійснити перед початком
проведення перевірок, загальні вимоги
до їх здійснення, а також вимоги до
оформлення матеріалів за результатами
проведених перевірок.

П.п.1.3.-1.4. Порядку № 132 визначено, що
інспекційні органи здійснюють планові
та позапланові заходи державного
нагляду (контролю). Планові та
позапланові заходи здійснюються
шляхом проведення перевірок, обстежень
земельних ділянок.

Згідно з п.1.5. Порядку № 132 цей Порядок
поширюється на суб'єктів
господарювання, господарська
діяльність яких пов'язана з
використанням та охороною земель усіх
категорій та форм власності, в частині
дотримання ними вимог земельного
законодавства, встановленого
законодавством порядку використання
та охорони земель, а також на
інспекційні органи в частині
дотримання ними визначених Законом
України «Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» та цим
Порядком процедур здійснення планових
та позапланових заходів державного
нагляду (контролю).

Відповідно до п.п.3.1.-3.2. Порядку № 132
позаплановим заходом є захід
державного нагляду (контролю), який не
передбачений планом роботи
інспекційного органу.

Підставами для здійснення
позапланового заходу є: подання
суб'єктом господарювання письмової
заяви до інспекційного органу про
проведення перевірки за його бажанням;
виявлення та підтвердження
недостовірності даних, заявлених у
документах обов'язкової звітності,
поданих суб'єктом господарювання;
перевірка виконання суб'єктами
господарювання приписів чи інших
розпорядчих документів інспекційного
органу щодо усунення порушень вимог
земельного законодавства, виданих за
результатами раніше проведених
планових та позапланових заходів;
отримання заяв, скарг чи звернень
фізичних та юридичних осіб, у яких
міститься інформація про порушення
суб'єктом господарювання вимог
земельного законодавства (із
обов'язковим зазначенням суті
порушення). Позаплановий захід у таких
випадках проводиться за наявності
згоди Держсільгоспінспекції України
на його проведення; неподання у
встановлений термін суб'єктами
господарювання документів
обов'язкової звітності без поважних
причин, а також письмових пояснень про
причини, які перешкоджали поданню
таких документів.

Згідно з п.п.3.3.-3.4 Порядку № 132 під час
проведення позапланового заходу
з'ясовуються лише ті питання,
необхідність перевірки яких стала
підставою для здійснення цього заходу,
з обов'язковим зазначенням цих питань у
направленні на проведення
позапланової перевірки.

Відповідно до п.3.5. Порядку № 132 строк
здійснення позапланового заходу
відповідно до вимог Закону України
«Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності» не може перевищувати
десяти робочих днів, а щодо суб'єктів
малого підприємництва - двох робочих
днів, якщо інше не передбачено законом.
Продовження строку здійснення
позапланового заходу не допускається.

Згідно з вимогами п.3.6. Порядку № 132
перед здійсненням позапланового
заходу інспекційний орган інформує у
разі можливості суб'єкта
господарювання про його проведення.
Повідомлення про проведення
позапланового заходу направляється з
використанням засобів факсимільного
зв'язку або про його проведення
повідомляється телефоном. У разі
неможливості своєчасного повідомлення
суб'єкта господарювання про проведення
позапланового заходу (через обмежені
строки на його проведення, відсутність
телефонного та факсимільного зв'язку,
інформації про номери телефонів та
місцезнаходження/місце проживання)
захід проводиться без попереднього
повідомлення суб'єкта господарювання.

За правилами, що містяться в п.п.4.1.-4.4.
Порядку № 132 для здійснення
позапланового заходу інспекційний
орган видає наказ, який підписує
керівник інспекційного органу чи
посадова особа, що виконує його
обов'язки. На підставі наказу
інспекційний орган оформляє
направлення на проведення
позапланової перевірки, яке
підписується керівником чи
заступником керівника інспекційного
органу та засвідчується печаткою
інспекційного органу. Направлення на
проведення відповідного заходу є
чинним лише протягом зазначеного в
ньому строку здійснення заходу.

Вимоги до проведення позапланових
перевірок та оформлення розпорядчих
документів за їх результатами
визначені п.п.5.1.-5.8. Порядку № 132.

Державні інспектори, які беруть участь
у здійсненні відповідних заходів,
зобов'язані пред'явити керівнику
суб'єкта господарювання чи
уповноваженій ним особі або фізичній
особі - підприємцю чи її представнику
направлення на проведення
позапланової перевірки та службові
посвідчення, що засвідчують їх особи, і
надати їм копію направлення на
проведення позапланової перевірки, яка
вручається вищезазначеним особам під
підпис.

За результатами здійснення
позапланових заходів з питань
перевірки стану дотримання суб'єктами
господарювання вимог земельного
законодавства, використання та охорони
земель усіх категорій та форм
власності, які використовуються ними у
процесі ведення господарської
діяльності, державні інспектори
складають акт перевірки згідно з
уніфікованою формою акта перевірки
дотримання суб'єктами господарювання
вимог земельного законодавства
(додаток до наказу Міністерства
аграрної політики та продовольства
України від 12 липня 2012 року № 424 «Про
затвердження Переліку питань та
уніфікованої форми акта перевірки для
здійснення планових заходів
державного нагляду (контролю) за
дотриманням суб'єктами господарювання
вимог земельного законодавства»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 30 липня 2012 року за №
1289/21601).

Позапланові заходи щодо перевірки
стану фактичного використання та
охорони земель проводяться в
обов'язковому порядку на території
земельних ділянок, що використовуються
суб'єктами господарювання. При
проведенні заходу можуть бути присутні
особи, права чи законні інтереси яких
порушені внаслідок неправомірної
діяльності суб'єкта господарювання, а
також особи, безпосередньо причетні до
порушення вимог земельного
законодавства.

У разі виявлення порушення вимог
земельного законодавства державні
інспектори: з'ясовують обставини та
суть вчиненого порушення земельного
законодавства, установлюють особу, яка
його вчинила, чи особу, внаслідок
бездіяльності якої порушено вимоги
земельного законодавства;
установлюють, чи є в діях осіб, які
вчинили правопорушення, чи осіб,
внаслідок бездіяльності яких порушено
вимоги земельного законодавства,
ознаки адміністративного чи
кримінального правопорушення;
встановлюють шляхом обстеження
земельних ділянок, чи завдана суб'єктом
господарювання або третіми особами
шкода земельним ресурсам унаслідок
здійснення ними господарської чи іншої
діяльності.

Оформлення матеріалів за результатами
здійснення планових/позапланових
перевірок унормовано положеннями
п.п.6.1.-6.6. Порядку № 132.

У разі необхідності в акті перевірки
наводиться план-схема місця
розташування земельної ділянки
(схематичний абрис чи викопіювання з
картографічних матеріалів планів
земельної ділянки з прив'язкою до
місцевості та зазначенням суміжних
землекористувачів). На плані-схемі
вказується загальна площа земельної
ділянки та площа, на якій виявлено
порушення (забруднення, самовільне
зайняття, нецільове використання
земельної ділянки тощо).

Акт перевірки складається у двох
примірниках і підписується не пізніше
останнього дня проведення перевірки
державними інспекторами, які проводять
відповідний захід, керівником суб'єкта
господарювання або уповноваженою ним
особою чи фізичною особою - підприємцем
або її представником. Перший примірник
акта залишається в інспекційному
органі, який проводить перевірку,
другий - вручається керівнику суб'єкта
господарювання або уповноваженій ним
особі чи фізичній особі - підприємцю
або її представнику. При врученні акта
перевірки у примірнику акта, який
залишається в інспекційному органі,
робиться відмітка про дату вручення
акта та ставиться підпис особи, яка
його отримує. Якщо державні інспектори
беруть участь у проведенні спільної
перевірки разом з іншими контролюючими
органами, вони складають в межах
наданих повноважень окремий акт
перевірки та передають копію такого
акта керівнику, що очолює робочу групу.

Якщо керівник суб'єкта господарювання
або уповноважена ним особа чи фізична
особа - підприємець або її представник
не погоджуються з актом перевірки, вони
підписують акт із зауваженнями.
Зауваження є невід'ємною частиною акта
перевірки і повинні надаватись
суб'єктом господарювання не пізніше
трьох робочих днів з дня підписання
акта перевірки із зауваженнями.

У разі відмови суб'єкта господарювання
від ознайомлення з актом перевірки,
його підписання, надання пояснень,
отримання копії акта перевірки
державні інспектори, що здійснюють
позапланову перевірку, вносять до акта
перевірки відповідний запис,
засвідчуючи це своїми підписами.
Другий примірник акта перевірки
направляється суб'єкту господарювання
поштою рекомендованим листом з
повідомленням про вручення не пізніше
трьох робочих днів після закінчення
здійснення відповідного заходу. На
примірнику акта перевірки, який
залишається в інспекційному органі,
робиться відмітка про дату його
надсилання поштою із зазначенням
прізвища та ініціалів особи, яка
відправила акт перевірки суб'єкту
господарювання.

За результатами проведення обстеження
земельних ділянок державні інспектори
складають акт обстеження земельної
ділянки, форма.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач та її представник посилалися
на порушення посадовими особами
Інспекції процедури проведення
позапланової перевірки, яке полягало у
проведенні перевірки за відсутності
ОСОБА_5, внаслідок чого вона була
позбавлена можливості надати свої
пояснення та заперечення, а також
подати докази на їх підтвердження.

Надаючи оцінку цим доводам позивача та
її представника, суд виходить з
наступного.

Посадові особи Інспекції проводили
позапланову перевірку дотримання
ОСОБА_5 вимог земельного законодавства
як фізичною особою, а не суб'єктом
господарювання (фізичною
особою-підприємцем).

Правові норми, що містяться в Порядку №
132 поширюються на суб'єктів
господарювання, що виключає можливість
їх застосування до спірних
правовідносин.

Окремий порядок проведення перевірок
дотримання вимог земельного
законодавства фізичними особами не
затверджувався, отже до спірних
правовідносин мають бути застосовані
правові норми, які безпосередньо
встановлені Законом № 963, однак
посадові особи Інспекції норм Закону №
963 в частині дотримання процедури
проведення позапланової перевірки
ОСОБА_5 не порушували.

Порядок оформлення, вручення
(надсилання) приписів у разі виявлення
порушень земельного законодавства
затверджений наказом Міністерства
аграрної політики та продовольства
України від 19 лютого 2013 року № 104,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України 06 березня 2013 року за № 373/22905
(далі - Порядок № 104).

Відповідно до п.1.1. Порядку № 104 цей
Порядок встановлює процедуру
оформлення, вручення (надсилання)
приписів керівникам юридичних осіб та
фізичним особам (у тому числі
керівникам суб'єктів господарювання та
фізичним особам - підприємцям), які
вчинили порушення земельного
законодавства щодо використання та
охорони земель усіх категорій та форм
власності, реєстрації приписів,
здійснення контролю за виконанням
приписів.

Припис - це обов'язкова для виконання у
визначені строки письмова вимога
державного інспектора сільського
господарства, яка оформляється,
вручається (надсилається) керівникам
юридичних осіб та фізичним особам (у
тому числі керівникам суб'єктів
господарювання та фізичним особам -
підприємцям) щодо усунення порушень
земельного законодавства, що
передбачено п.1.2. Порядку № 104.

Оформлення, вручення (надсилання)
приписів державними інспекторами
сільського господарства Державної
інспекції сільського господарства
України та її територіальних органів
особам, які вчинили порушення
земельного законодавства, передбачене
абз.3 ч.1 ст.10 Закону № 963, абз.2 п.5
Положення № 459, пп.6.1 п.6 Положення № 770, а
також п.1.3. Порядку № 104.

Згідно з п.1.4. Порядку № 104 від імені
інспекційних органів оформляти та
вручати (надсилати) приписи особам, які
вчинили порушення земельного
законодавства мають право, зокрема:
головні державні інспектори
сільського господарства в областях, їх
перші заступники та заступники, старші
державні інспектори та державні
інспектори сільського господарства
відповідних територій.

Вимоги Порядку № 104 є обов'язковими для
державних інспекторів у частині
дотримання ними процедури оформлення,
вручення (надсилання), реєстрації
приписів та здійснення контролю за їх
виконанням; для посадових осіб
юридичних осіб та фізичних осіб у
частині обов'язковості виконання вимог
вручених (надісланих) їм приписів у
зв'язку з порушенням ними земельного
законодавства, що визначено п.1.5.
Порядку № 104.

Оформлення, вручення (надсилання) та
реєстрація приписів унормовані
положеннями розділу ІІ Порядку № 104.

Так, п.2.1. Порядку № 104 встановлено, що з
метою припинення порушення земельного
законодавства та усунення його
наслідків державний інспектор вручає
(надсилає) особі, яка його здійснила, чи
особі, яка є відповідальною за
дотримання вимог земельного
законодавства, припис за формою,
наведеною у додатку 1 до цього Порядку.
Строк усунення наслідків
правопорушення встановлюється
державним інспектором, але не більше 30
днів.

Відповідно до п.2.2 Порядку № 104 припис
складається у двох примірниках. Перший
примірник припису залишається у
державного інспектора, другий -
вручається під підпис або надсилається
поштою рекомендованим листом з
повідомленням про вручення особі, яка
вчинила порушення земельного
законодавства.

Застосувавши правові норми, які
містяться в Порядку № 104, до спірних
правовідносин, суд дійшов висновку, що
процедура оформлення та надіслання
ОСОБА_5 оспорюваних приписів
відповідачем порушена не була.

З приводу позовних вимог про визнання
протиправним та скасування припису від
06 лютого 2014 року № 0416 суд відзначає
наступне.

Ст.1 Закону № 963 визначено, що
невиконання вимог щодо використання
земель за цільовим призначенням -
невикористання земельної ділянки, крім
реалізації науково обґрунтованих
проектних рішень, або фактичне
використання земельної ділянки, яке не
відповідає її цільовому призначенню,
встановленому при передачі земельної
ділянки у власність чи наданні в
користування, в тому числі в оренду, а
також недодержання режиму
використання земельної ділянки або її
частини в разі встановлення обмежень
(обтяжень).

Аналіз наведеної норми зумовлює
висновок про те, що невиконання вимог
щодо використання земель за цільовим
призначенням може полягати: у
невикористанні земельної ділянки; у
фактичному використанні земельної
ділянки, яке не відповідає її цільовому
призначенню, встановленому при
передачі земельної ділянки у власність
чи наданні в користування, в тому числі
в оренду; у недодержанні режиму
використання земельної ділянки або її
частини в разі встановлення обмежень
(обтяжень).

За висновком Інспекції, невиконання
ОСОБА_5 вимог щодо використання земель
за цільовим призначенням полягало у
фактичному використанні земельної
ділянки площею 0,0800 га АДРЕСА_1, яке не
відповідає її цільовому призначенню,
встановленому при передачі земельної
ділянки у власність і визначеному у
державному акті.

Категорії земель визначені ст.19
Земельного кодексу України (далі - ЗК
України).

Так, відповідно до ч.1 ст.19 ЗК України
землі України за основним цільовим
призначенням поділяються на такі
категорії: а) землі
сільськогосподарського призначення; б)
землі житлової та громадської
забудови; в) землі природно-заповідного
та іншого природоохоронного
призначення; г) землі оздоровчого
призначення; ґ) землі рекреаційного
призначення; д) землі
історико-культурного призначення; е)
землі лісогосподарського призначення;
є) землі водного фонду; ж) землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

Ч.1 ст.20 ЗК України передбачено, що
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади,
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, Ради міністрів Автономної
Республіки Крим та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень.

Судом встановлено, що у власності
ОСОБА_5 перебуває земельна ділянка,
площею 0,0800 га, кадастровий номер
:00:020:0036, розташована за адресою:
АДРЕСА_1, яка належить до категорії
земель житлової та громадської
забудови і була надана для будівництва
та обслуговування житлового будинку і
господарських будівель. Фактично ця
ділянка використовується під
розміщення торгівельного комплексу.

Ці обставини встановлені на підставі
пояснень представників осіб, які
беруть участь у справі, підтверджених
наявними у справі письмовими доказами,
та не є спірними.

Ч.5 ст.20 ЗК України встановлено, що види
використання земельної ділянки в межах
певної категорії земель (крім земель
сільськогосподарського призначення та
земель оборони) визначаються її
власником самостійно в межах вимог,
встановлених законом до використання
земель цієї категорії, з урахуванням
містобудівної документації та
документації із землеустрою.

Відповідно до ст.38 ЗК України до земель
житлової та громадської забудови
належать земельні ділянки в межах
населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови, громадських
будівель і споруд, інших об'єктів
загального користування.

Згідно зі ст.39 ЗК України використання
земель житлової та громадської
забудови здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм.

Права власників земельних ділянок
визначені ст.90 ЗК України.

Так, відповідно до пп. б), д) ч.1 ст.90 ЗК
України власники земельних ділянок
мають право: самостійно господарювати
на землі; споруджувати жилі будинки,
виробничі та інші будівлі і споруди.

Згідно з приписами п. а) ч.1 ст.91 ЗК
України одним із обов'язків власників
земельних ділянок є забезпечення
використання їх за цільовим
призначенням.

Системне тлумачення правових норм, які
містяться у ст.1 Закону № 963, ст.19, ч.5
ст.20, пп. б), д) ч.1 ст.90, п. а) ч.1 ст.91 ЗК
України, дозволяє дійти висновку, що
власник земельної ділянки має право
самостійно визначити вид її
використання в межах відповідної
категорії земель; нецільовим
використанням земельної ділянки є її
використання за межами категорії, до
якої вона віднесена у встановленому
законодавством порядку.

Як зазначено вище, у власності ОСОБА_5
перебуває земельна ділянка із земель
житлової та громадської забудови.

Наказом Державного комітету України із
земельних ресурсів від 23 липня 2010 року
№ 548, зареєстрованим в Міністерстві
юстиції України 01 листопада 2010 року за
№ 1011/18306, затверджена Класифікація
видів цільового призначення земель
(далі - КВЦПЗ), яка визначає поділ земель
на окремі види цільового призначення
земель, які характеризуються власним
правовим режимом, екосистемними
функціями, видом господарської
діяльності, типами забудови, типами
особливо цінних об'єктів.

Землі житлової та громадської забудови
згідно з КВЦПЗ віднесені до Секції В, і
включають: Розділ 02 - землі житлової
забудови (землі, які використовуються
для розміщення житлової забудови
(житлові будинки, гуртожитки,
господарські будівлі та інше); землі,
які використовуються для розміщення
гаражного будівництва), в тому числі:
02.01 для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка);
02.02 для колективного житлового
будівництва; 02.03 для будівництва та
обслуговування багатоквартирного
житлового будинку; 02.04 для будівництва
і обслуговування будівель тимчасового
проживання; 02.05 для будівництва
індивідуальних гаражів; 02.06 для
колективного гаражного будівництва;
02.07 для іншої житлової забудови; 02.08 для
цілей підрозділів 02.01-02.07 та для
збереження та використання земель
природно-заповідного фонду; а також
Розділ 3 - Землі громадської забудови
(землі, які використовуються для
розміщення господарських будівель і
споруд (готелів, офісних будівель,
торговельних будівель, для публічних
виступів, для музеїв та бібліотек, для
навчальних та дослідних закладів, для
лікарень та оздоровчих закладів), інших
об'єктів загального користування), в
тому числі: 03.01 для будівництва та
обслуговування будівель органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування; 03.02 для будівництва та
обслуговування закладів освіти; 03.03 для
будівництва та обслуговування
будівель закладів охорони здоров'я та
соціальної допомоги; 03.04 для
будівництва та обслуговування
будівель громадських та релігійних
організацій; 03.05 для будівництва та
обслуговування будівель закладів
культурно-просвітницького
обслуговування; 03.06 для будівництва та
обслуговування будівель
екстериторіальних організацій та
органів; 03.07 для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі; 03.08
для будівництва та обслуговування
об'єктів туристичної інфраструктури та
закладів громадського харчування; 03.09
для будівництва обслуговування
будівель кредитно-фінансових установ;
03.10 для будівництва та обслуговування
будівель ринкової інфраструктури; 03.11
для будівництва та обслуговування
будівель і споруд закладів науки; 03.12
для будівництва та обслуговування
будівель закладів комунального
обслуговування; 03.13 для будівництва та
обслуговування будівель закладів
побутового обслуговування; 03.14 для
розміщення та постійної діяльності
органів МНС; 03.15 для будівництва та
обслуговування інших будівель
громадської забудови; 03.16 для цілей
підрозділів 03.01-03.15 та для збереження та
використання земель
природно-заповідного фонду.

Згідно з державним актом цільове
призначення земельної ділянки, площею
0,0800 га по АДРЕСА_1 - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), що відповідає
категорії земель житлової та
громадської забудови (Секція В, Розділ
2, Підрозділ 02.01).

Фактично позивач використовує вказану
ділянку для розміщення будівлі
торгівельного комплексу, що відповідає
категорії земель житлової та
громадської забудови (Секція В, Розділ
3, Підрозділ 03.07).

Зважаючи на те, що позивач як власник
земельної ділянки скористалася своїм
правом на самостійне визначення виду
її фактичного використання в межах
відповідної категорії земель (землі
житлової та громадської забудови), вона
не вчиняла порушення вимог земельного
законодавства щодо використання
земель не за цільовим призначенням.

Таким чином, позовні вимоги про
визнання протиправним та скасування
припису від 06 лютого 2014 року № 0416 є
законними і обґрунтованими та
підлягають задоволенню, оскільки в
порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України
Інспекцією не доведений факт
нецільового використання позивачем
земельної ділянки і, як наслідок,
правомірність оспорюваного рішення
суб'єкта владних повноважень.

З приводу позовних вимог про визнання
протиправним та скасування припису від
06 лютого 2014 року № 0417 суд відзначає
наступне.

На підставі пояснень представників
осіб, що беруть участь у справі,
підтверджених наявними у справі
письмовими доказами, судом
встановлено, що земельна ділянка
площею 0,0248 га по АДРЕСА_1 із земель
житлової та громадської забудови
використовується позивачем під
збільшення території для розміщення
магазинів під замощення плиткою ФЕМ.

За твердженням представників
відповідача та третьої особи, таке
використання є самовільним.

Не оспорюючи факту використання
земельної ділянки площею 0,0248 га по
АДРЕСА_1, позивач та її представник не
погоджувалися з тим, що має місце
самовільне зайняття ділянки,
посилаючись на наявність договору від
30 квітня 2013 року № 6/5681.

Ст.1 Закону № 963 встановлено, що
самовільне зайняття земельної ділянки
- будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними.

Відповідно до ст.125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», що
передбачено ст.126 ЗК України.

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року № 1952-IV (далі - Закон № 1952)
державна реєстрація прав є
обов'язковою.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону № 1952 права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Згідно з положеннями ч.1 ст.4 Закону № 1952
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном тощо.

Таким чином, речові права на земельну
ділянку підлягають обов'язковій
реєстрації і виникають у особи з
моменту її проведення.

Судом встановлено, що земельна ділянка
площею 0,0248 га по АДРЕСА_1 перебуває в
комунальній власності територіальної
громади м. Донецька.

Ч.1 ст.116 ЗК України встановлено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
комунальної власності за рішенням
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Рішення про передачу позивачу у
власність земельної ділянки площею 0,0248
га по АДРЕСА_1 або про надання її у
користування Донецькою міською радою
як органом місцевого самоврядування,
повноважним розпоряджатися землями, що
перебувають в комунальній власності
територіальної громади м. Донецька,
відповідно до ЗК України та Закону
України «Про місцеве самоврядування у
Україні», не приймалося.

Речові права на вказану ділянку в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень на ім'я
ОСОБА_5 зареєстровані не були.

Таким чином, ОСОБА_5 фактично
використовує земельну ділянку площею
0,0248 га по АДРЕСА_1 за відсутності
відповідного рішення органу місцевого
самоврядування про її передачу у
власність або надання у користування
(оренду) та за відсутності вчиненого
правочину щодо такої земельної
ділянки, тобто має місце самовільне
зайняття земельної ділянки.

Суд не приймає посилання позивача та її
представника на договір користування
земельною ділянкою від 30 квітня 2013 року
за № 6/5681, як на підставу правомірного
використання земельної ділянки площею
0,0248 га по АДРЕСА_1, з огляду на наступне.

Договір користування земельною
ділянкою від 30 квітня 2013 року № 6/5681
укладений за відсутності рішення
Донецької міської ради про передачу її
у власність або надання у користування
(оренду). Договір має тимчасовий
характер та укладений на період до
моменту оформлення та державної
реєстрації права на земельну ділянку
відповідно до діючого законодавства,
але не більше 2 років.

За умовами цього договору позивач
зобов'язана була у встановленому
законом порядку оформити право на
земельну ділянку та здійснити його
державну реєстрацію, що передбачено
п.6.3. договору № 6/5681. П.7.2. договору № 6/5681
визначено, що його дія припиняється,
зокрема, у разі державної реєстрації
права на земельну ділянку.

Отже, внаслідок укладання згаданого
договору право власності чи право
користування земельною ділянкою в
розумінні ЗК України, зокрема його
ст.ст.125-126, ОСОБА_5 не набула.

Суд не надає оцінку правомірності дій
Донецької міської ради щодо
односторонньої відмови від вказаного
договору, оскільки такі дії третьої
особи перебувають за межами предмету
спору.

Крім того, незалежного від того
розірваний договір користування
земельною ділянкою від 30 квітня 2013 року
№ 6/5681, чи продовжує діяти, на оцінку
судом використання позивачем спірної
ділянки як самовільного ці факти не
випливають, оскільки, як було зазначено
вище, цей договір не є документом, що
посвідчує наявність у позивача речових
прав на спірну земельну ділянку.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_5 про
визнання протиправним та скасування
припису від 06 лютого 2014 року № 0417
задоволенню не підлягають, як такі, що
не ґрунтуються на законі.

Заслухавши пояснення представників
осіб, які беруть участь у справі,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, беручи до уваги, що ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
достатність і взаємний зв'язок доказів
у їх сукупності, суд дійшов висновку
про часткове задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Згідно з ч.3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_5 мають немайновий
характер, а тому звертаючись до суду із
вказаним позовом позивач мала сплатити
судовий збір в розмірі 73,08 грн. (ч.1, пп.1
п.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий
збір», ст.8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»).

Фактично позивачем сплачений судовий
збір в сумі 146,16 грн., про що свідчать
квитанції від 14 лютого 2014 року № 16998.643.3
та № 16998.643.4 (а.с.2-3).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України
«Про судовий збір» сплачена сума
судового збору повертається в разі
внесення судового збору в більшому
розмірі, ніж встановлено законом. У
випадках, установлених п.1 ч.1 цієї
статті, судовий збір повертається в
розмірі переплаченої суми (ч.3 ст.7
Закону України «Про судовий збір).

Таким чином, присудженню на користь
ОСОБА_5 з Державного бюджету України
підлягають судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 109,62 грн., в тому
числі 73,08 грн. - переплачена сума
судового збору та 36,54 грн. - сума
судового збору, пропорційна
задоволеній частині позовних вимог.

Керуючись Конституцією України,
ст.ст.2-15, 17-20, 69-72, 94, 98, 159-163, 185-186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

постановив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_5 до
Державної інспекції сільського
господарства у Донецькій області,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Донецька міська рада, про
визнання протиправними та скасування
приписів - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати
припис Державної інспекції сільського
господарства у Донецькій області від 06
лютого 2014 року № 0416.

3. В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

4. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_5 судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
109 (сто дев'ять) гривень 62 копійки.

5. Постанова прийнята у нарадчій
кімнаті, її вступна та резолютивна
частина проголошені в судовому
засіданні 16 квітня 2014 року.

6. Повний текст постанови складений 21
квітня 2014 року.

7. Постанова може бути оскаржена до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

8. Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених ч.4
ст.167 Кодексу адміністративного
судочинства України, було повідомлено
про можливість отримання копії
постанови суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з о
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

9. Постанова набирає законної сили
після закінчення строків подання
апеляційної скарги, якщо вона не була
подана у встановлені строки. У разі
подання апеляційної скарги постанова,
якщо її не скасовано, набирає законної
сили після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Суддя
Кравченко Т.О.