Справа № 2а-23958/11
Суддя: Іщук Л.П.
Дата ухвалення: 2014-04-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
Справа №
144451/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Іщук Л.П.,

суддів
Дяковича В.П., Онишкевича Т.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в
м.Львові апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Тернополі на постанову
Тернопільського міськрайоннго суду
Тернопільської області від 15.11.2011 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Тернополі про зобов'язання провести
перерахунок пенсії,

встановив :

17.10.2011 року позивач звернувся до суду із
адміністративним позовом, яким просив
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Тернополі (далі -
відповідач) здійснити перерахунок та
виплатити на її користь підвищення до
пенсії "дитині війни" в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" за період останніх
шість місяців по день винесення
постанови суду включно з урахуванням
вимог ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та проведених виплат.

Постановою Тернопільського
міськрайоннго суду Тернопільської
області від 15.11.2011 року позов
задоволено частково. Визнано дії
відповідача щодо нездійснення
нарахування та виплати позивачу
підвищення до пенсії "дитині війни" в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
протиправними. Зобов'язано відповідача
здійснити нарахування та виплату
позивачу підвищення до пенсії "дитині
війни" в розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком за період з 17.04.2011 року по 22.07.2011
року відповідно до ст.6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, встановленого ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", з
урахуванням проведених виплат.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати та постановити нове рішення,
яким відмовити позивачу в задоволенні
позовних вимог, у зв'язку із порушенням
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповного з'ясування обставин справи
та невідповідності висновків суду
обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги,
апелянт покликається на те, що
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій здійснювалось в
розмірах передбачених Законами
України "Про Державний бюджет України"
на відповідний рік та в межах
передбачених на це видатків.
Законодавством не визначено, з якого
саме розміру мінімальної пенсії за
віком слід визначати розмір підвищення
до пенсії "дітям війни".

Враховуючи те, що постанова суду першої
інстанції прийнята в порядку
скороченого провадження, відповідно до
п. 3 ч. 1 ст.197 КАС України розгляд даної
справи судом апеляційної інстанції
здійснюється в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Судом встановлено, що позивач є
"дитиною війни", одержує пенсію, що
встановлене підвищення до пенсії як
"дитині війни" в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни".

Колегія суддів вважає підставними
заявлені вимоги позивача в частині
зобов'язання відповідача нараховувати
і виплачувати підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
з 17.04.2011 року по 22.07.2011 року, оскільки дія
норм ст.6 Закону України "Про соціальний
захист дітей війни" не була зупинена чи
обмежена іншими нормативними актами.
Статтею 70 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2011 рік" Кабінету
Міністрів України надано право у 2011
році встановлювати розміри соціальних
виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2011 році
дітям війни підвищення до пенсії або
щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України "Про
соціальний захист дітей війни".

Враховуючи, що відповідно до
законодавства держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
підвищення до пенсії та поклала
виконання цього обов'язку на
центральний орган виконавчої влади -
Пенсійний фонд України, який діє через
свої місцеві органи, що входять в його
систему, але вони не вчинили необхідних
дій для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд першої інстанції вірно
зазначив про те, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних
причини.

Наявність у позивача права на
отримання підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
є визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (стаття 46
Конституції України).

Крім того, згідно із законодавством
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч.1 ст.28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає. Тому правильними є
висновки суду першої інстанції щодо
неприйняття до уваги положень ч.3 ст.28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", відповідно до якої
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абзацом першим частини
першої цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсій, призначених згідно з цим
Законом, оскільки наявність такої
норми та відсутність іншого
мінімального розміру пенсії за віком
не є підставою для відмови в реалізації
позивачем конституційної гарантії та
права на отримання підвищення до
пенсії "дітям війни".

Відсутність бюджетного фінансування,
на яку вказує відповідач, не може бути
підставою невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього обов'язків. В свою
чергу реалізація особою права на
отримання соціальних виплат не може
бути поставлена у залежність від
наявності відповідних бюджетних
асигнувань.

За наведених обставин апеляційний суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.
Тернополі залишити без задоволення, а
постанову Тернопільського
міськрайоннго суду Тернопільської
області від 15.11.2011 року у справі №
2-а-23958/11 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Л.П. Іщук

Судді
В.П. Дякович

Т.В. Онишкевич