Справа № 4/9
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2014-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 4/9 (у 2-х томах)
інстанції: Вовк П.В.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
У Х В А Л А

Іменем України

23 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого суддіПетрика
І.Й.СуддівБорисюк Л.П., Ключковича
В.Ю.,При секретарі судового
засіданняВаляєвій Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07 березня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи, Головного
управління Міністерства України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
Першого заступника Міністера України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Антонця Володимира Михайловича,
Міністерства надзвичайних ситуацій
України, Головного територіального
управління Міністерства надзвичайних
ситуацій України у місті Києві, третя
особа ОСОБА_6 про визнання дій
протиправними та відшкодування
моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 пред'явив позов до Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
Головного управління Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
Першого заступника Міністера України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Антонця Володимира Михайловича,
Міністерства надзвичайних ситуацій
України, Головного територіального
управління Міністерства надзвичайних
ситуацій України у місті Києві, третя
особа - ОСОБА_6, про визнання дій
протиправними та відшкодування
моральної шкоди.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 07
березня 2013 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нове рішення
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі. В обґрунтування
апеляційної скарги апелянт вказує, що
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, судове рішення прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін з таких підстав.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 198, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову або
ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, системного аналізу положень
чинного законодавства України та
матеріалів справи, суд першої
інстанції дійшов висновку про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Із такою правовою позицією суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
із огляду на наступне.

Пунктом 3 Положення про Міністерство
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 02.11.2006 року № 1539
(далі - Положення) встановлено, що
основними завданнями МНС є:

- забезпечення реалізації державної
політики у сфері цивільного захисту,
запобігання, реагування та ліквідації
наслідків надзвичайних ситуацій
техногенного, природного та
військового характеру (далі -
надзвичайні ситуації), поводження з
радіоактивними відходами, ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи,
рятувальної справи, техногенної і
пожежної безпеки, створення та
функціонування системи страхового
фонду документації, профілактики
травматизму невиробничого характеру, а
також гідрометеорологічної
діяльності;

- керівництво у мирний час та особливий
період діяльністю єдиної системи
цивільного захисту, з ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи,
правового, радіаційного та
комплексного медико-санітарного
захисту громадян, які постраждали від
радіаційних аварій і катастроф або
брали участь у ліквідації їх наслідків,
а також реабілітації радіоактивно
забруднених унаслідок Чорнобильської
катастрофи територій, проведення
пошуково-рятувальних робіт,
забезпечення техногенної і пожежної
безпеки;

- здійснення державного нагляду та
контролю за додержанням законів та
інших нормативно-правових актів з
питань цивільного захисту та
запобігання надзвичайним ситуаціям,
профілактики травматизму
невиробничого характеру, готовності
органів управління та сил реагування
до проведення рятувальних та інших
невідкладних робіт у разі виникнення
надзвичайної ситуації, техногенної
небезпеки на потенційно небезпечних
об'єктах, а також здійснення державного
пожежного нагляду;

- забезпечення в межах своїх
повноважень реалізації державної
політики щодо фізичного захисту
ядерних установок, ядерних матеріалів,
радіоактивних відходів, інших джерел
іонізуючого випромінювання на
підприємствах, в установах та
організаціях, що належать до сфери його
управління, здійснення методичного
забезпечення та контролю за їх
діяльністю із зазначених питань;

- забезпечення координації дій органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування, установ та організацій
з питань біологічного захисту
населення і територій від надзвичайних
ситуацій.

Згідно Положення про Головне
управління (управління) Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі,
затвердженого наказом Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
від 24.10.2006 року № 686 (чинного станом на
момент подачі позову), відповідач-2 є
головним (провідним) органом у системі
територіальних органів виконавчої
влади з питань забезпечення реалізації
державної політики у сфері цивільного
захисту населення і територій від
наслідків надзвичайних ситуацій
техногенного, природного та
військового характеру, техногенної, а
також пожежної безпеки у відповідному
регіоні.

У межах своїх повноважень відповідач
самостійно і через підпорядковані
підрозділи організовує виконання
вимог законодавства України з цих
питань, контролює виконання правил і
норм пожежної та техногенної безпеки
юридичними та фізичними особами.
Здійснює у межах визначених
повноважень організаційно-розпорядчі
та консультативно-дорадчі функції.

Крім того, Указом Президента України №
1569 від 11.11.2005 року Антонця В.М.
призначено першим заступником
Міністра України з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до Розподілу посадових
обов'язків та повноважень між
заступниками Міністра України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи,
затвердженого наказом Міністра
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи №
100 від 23.02.2006 року, перший заступник
Міністра Антонець В.М. організовує,
координує і контролює діяльність
Департаменту цивільного захисту,
Департаменту сил цивільного захисту,
Державної авіаційної
пошуково-рятувальної служби, Державної
гідрометеорологічної служби,
Управління зв'язку, оповіщення та
інформаційних технологій, Управління
прогнозування, Медичного управління
(Медичної служби), Мобілізаційного
сектору, Сектору безпеки
життєдіяльності (невиробничому
травматизму), Центральної
лікарсько-експертної комісії.

Протягом розгляду даної
адміністративної справи позивачем не
було вказано в чому саме полягає
протиправність дій відповідачів під
час організації пожежогасіння,
проведення рятувальних робіт та
ліквідації наслідків аварій протягом
2005 -2007 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст.
104 Кодексу адміністративного
судочинства України, позивач
звертається до адміністративного суду
з позовом у разі, якщо він вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідача (суб'єкта владних
повноважень) порушено його права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносинах. При
цьому, дійсне (фактичне) порушення
відповідачем прав, свобод чи інтересів
позивача має довести належними та
допустимими доказами саме позивач.

Позивач на власний розсуд визначає чи
порушені його права рішеннями, дією або
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. Проте ці рішення, дія або
бездіяльність повинні бути такими, які
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин. З
необхідністю захисту прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень і визначено завдання
адміністративного судочинства.

Колегія суддів наголошує, що право на
судовий захист, гарантоване
Конституцією України (ст. 55), закріплене
статтею 6 Кодексу адміністративного
судочинства України, має лише та особа,
яка є суб'єктом (носієм) порушених прав,
свобод чи інтересів. Тож для того, щоб
особі було надано судовий захист, суд
повинен встановити, що оскаржуваними
рішенням чи діянням суб'єкта владних
повноважень порушено права, свободи чи
інтереси саме цієї особи.

Позивач зазначає про протиправність
дій відповідачів та допущення ними
бездіяльності під час організації
пожежогасіння, проведення
рятувальних робіт та ліквідації
наслідків аварій протягом 2005 -2007 років,
однак не навів а ні в позові, а ні під
час розгляду справи належних і
достатніх доказів на підтвердження
конкретних обставин допущеного
відповідачем дійсного порушення його
прав, свобод або інтересів.

Враховуючи аналіз норм законодавства,
вимог позивача, колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що діяльність відповідачів,
яка оскаржується, безпосередньо чи
опосередковано не стосується позивача;
зв'язку між позивачем та відповідачами
щодо реалізації публічно-владних
повноважень не встановлено, права
позивача не порушено, а вимоги позивача
містять ознаки втручання в діяльність
відповідачів.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що дії відповідачів, які є предметом
оскарження в даній адміністративній
справі, піддаються щорічному аналізу,
про що свідчать відповідні огляди (в
матеріалах справи), з яких не
вбачається протиправності дій
відповідачів під час організації
пожежогасіння, проведення рятувальних
робіт та ліквідації наслідків аварій,
так само як і протиправності дій
відповідних підрозділів, що проводили
зазначені дії.

Крім того, за правилами ч. 1 ст. 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26.09.2007 року у справі № 4/10 було
відмовлено у задоволенні
адміністративного позову Благодійного
фонду «Захист та безпека» до
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи, Першого
заступника Міністра України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Антонця
Володимира Михайловича про визнання
протиправною бездіяльності Першого
заступника Міністра України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Антонця В.М.
та Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи щодо
невиконання затвердженої Указом
Президента України від 19.12.03 №1467/2003
Державної програми перетворення
військ Цивільної оборони України,
органів і підрозділів державної
пожежної охорони в
Оперативно-рятувальну службу
цивільного захисту на період до 2005 року
(у частині розробки, впровадження та
приведення у відповідність до приписів
чинного законодавства України про
цивільний захист нормативних
документів, регламентуючих
організацію служби у підрозділах МНС
та виконання службових обов'язків
посадовими особами та підрозділами
Оперативно-рятувальної служби
цивільного захисту під час ліквідації
пожеж, аварій та інших надзвичайних
ситуацій) та незабезпечення вчасної
підготовки та впровадження
Дисциплінарного статуту органів і
підрозділів цивільного захисту та
інших статутів, настанов і правил, що
регламентують організацію
пожежогасіння та ліквідації аварій,
катастроф, інших надзвичайних ситуацій
підрозділами Оперативно-рятувальної
служби цивільного захисту та
організаційні засади гарнізонної та
караульної служби у підрозділах
Оперативно-рятувальної служби
цивільного захисту МНС України;
зобов'язання Міністерства України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
вжити невідкладні заходи щодо
розробки, впровадження та приведення у
відповідність до приписів чинного
законодавства України про цивільний
захист нормативних документів, які
регламентують організацію
пожежогасіння та ліквідації аварій,
катастроф, інших надзвичайних ситуацій
та організаційні засади гарнізонної та
караульної служби у підрозділах
Оперативно-рятувальної служби
цивільного захисту МНС України.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
26.10.2009 року у справі №2/356 було
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5
про визнання протиправною
бездіяльності Першого заступника
Міністра України з питань надзвичайних
ситуацій та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Антонця В.М.
та Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи щодо
незабезпечення у 2005-2006 роках належних
правових підстав для виконання
підрозділами цивільного захисту МНС
України бойової роботи під час гасіння
пожеж та ліквідації інших надзвичайних
ситуацій; про визнання протиправними
дії Першого заступника Міністра
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
Антонця В.М. та Міністерства України з
питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
щодо виконання підрозділами МНС
України бойової роботи під час гасіння
пожеж упродовж 2005-2007 років без належних
правових підстав та про зобов'язання
Кабінету Міністрів України здійснити
належне керівництво та контроль за
розробкою і затвердженням нормативних
актів, що регламентують організацію
несення служби та виконання бойової
роботи підрозділами
Оперативно-рятувальної служби
цивільного захисту Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
під час гасіння пожеж та ліквідації
надзвичайних ситуацій.

На підставі ч. 1 та ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, вказані вище постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва набрали законної сили, а
факти, встановлені зазначеними
рішеннями, пов'язані з обставинами
даної справи, а відтак впливають на
ухвалення рішення у даній
адміністративній справі.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів не знаходить підстав для
задоволення позовних вимог щодо
визнання дій відповідачів, зазначених
вище, протиправними.

Щодо стягнення на користь позивача
моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди
завдано фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; 3) в інших
випадках, встановлених законом.

Вимога позивача про відшкодування
моральної шкоди за висновком суду
задоволенню не підлягає як
необґрунтована та безпідставна,
оскільки позивачем в порушення вимог ч.
1 ст. 71 КАС України не доведено
передбачених ст.ст. 23, 1167 Цивільного
кодексу України обставин і підстав, які
зумовлюють наявність моральної шкоди,
зокрема, останнім не надано жодних
змістовних обґрунтувань та належних
доказів заподіяння йому моральної
шкоди.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», розмір відшкодування моральної
шкоди суд повинен визначати залежно
від характеру та обсягу страждань,
немайнових витрат, які зазнав позивач.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв законне і обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки, доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують, то
колегія суддів апеляційної інстанції
підстав для його скасування не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 41, 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 07 березня 2013 року залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 07 березня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
в порядку ст. 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Петрик І.Й.

Судді:
Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.

.

Головуючий суддя
Петрик І.Й.

Судді:
Борисюк Л.П.

Ключкович В.Ю.